КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/8788/22 Головуючий у суді І інстанції Комаревцева Л.В.
Провадження № 22-ц/824/1775/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп») звернулося до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 31 січня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір № 4 про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм, відповідного до якого відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Металошукач Nokta Simplex+» встановленою вартістю 14 314,67 грн. Передача товару відповідачу засвідчена його підписом на договорі. Адреса експлуатації товару визначена у договорі: АДРЕСА_1 .

Умовами пакету фінансування, визначеними в договорі, встановлено розмір і порядок оплати місячних платежів, а саме щомісяця рівними частинами до 20 числа кожного місяця, починаючи з наступного за місяцем укладення договору. За умовами пакету фінансування платіж при отриманні товарів (від загальної суми платежів) становить 1 431,77 грн, кількість місячних платежів (крім першого) - 9, розмір місячних платежів - щомісяця рівними частинами в сумі 1 431,77 грн, вид договору - прямий лізинг, перехід права власності до клієнта - виплата всіх зобов`язань за договором. Оскільки відповідачем внесено платіж при отриманні товару у розмірі 1 431,00 грн, постачальником зроблено перерахунок по графіку платежів, згідно якого щомісячний платіж складає 1 431,52 грн.

Відповідно пунктів 1.1, 1.3 договору № про участь постачальника в системі ПлатиПізнішетм (факторингу) від 06 травня 2019 року всі права вимоги до відповідача, що випливають з умов договору, були відступлені постачальником на користь позивача в момент підписання договору - 31 січня 2020 року.

Станом на 10 серпня 2022 року відповідач не виконав умови прийнятих на себе зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару, за весь період дії договору відповідачем сплачено з простроченням лише 7 263,52 грн чотирма платежами, тому його заборгованість перед позивачем складає 25 733,21 грн, з яких: 9 952,45 грн - заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 15 780,76 грн - сума штрафних санкцій (неустойка), нарахованих відповідно до положень пунктів 12.2, 12.3 договору, яку позивач просив стягнути на свою користь разом із витратами по сплаті судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» заборгованість за договором № 4 від 31 січня 2020 року у розмірі 25 733,21 грн та судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за укладеним договором щодо оплати вартості отриманого товару належним чином не виконав, у зв`язку з чим позивач, до якого перейшло право грошової вимоги, вправі задовольнити свої вимоги шляхом стягнення заборгованості за основним зобов`язанням та передбаченої умовами договору неустойки.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Ковальчук А.С. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи,неправильного застосування норм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що нарахування позивачем штрафних санкцій після введення на всій території України з 12 березня 2020 року карантину та з 24 лютого 2022 року військового стану є незаконним відповідно до вимог пунктів 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, тому в суду першої інстанції не було підстав для стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань по договору.

За весь час відповідачем було сплачено 7 263,52 грн на виконання умов договору, тобто залишок боргу перед позивачем становить 7 051,15 грн, а не 9 952,45 грн як визначено позивачем у розрахунку заборгованості.

Крім того, відповідач вказує, що позивач вже стягував з нього кошти на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Остапенка Є.М. від 18 травня 2021 року, який перебув на примусовому виконанні у межах виконавчого провадження № 65770748, яке наразі є завершеним. Відтак, позивач безпідставно прагне повторно стягнути з нього суму заборгованості за договором.

У відзиві на апеляційну скаргуТОВ «ФК «Фангарант Груп» просить вказану апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у складі: судді-доповідача - ОСОБА_3, суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 24 лютого 2023 року призначено її до розгляду у порядку письмового провадження.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року № 1116/06.1-01/23 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 753/8788/22(а/п 22-ц/824/1775/2023) у зв`язку зі звільненням у відставку судді-доповідача ОСОБА_3 з посади судді Київського апеляційного суду відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 06 червня 2023 року.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року визначено колегію суддів для розгляду вказаної справи у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Голуб С.А., судді: Писана Т.О., Таргоній Д.О.

За частиною першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї,колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2020 року між ФОП ОСОБА_2 таОСОБА_1 укладено договір № 4 про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетм (далі - договір), за умовами якого відповідачу було передано в оренду на умовах лізингу товар, а саме «Металошукач Nokta Simplex+».

В пунктах 2, 3 договору визначено загальну суму платежів у розмірі 14 314,67 грн (вартість товару), в тому числі платіж при укладенні договору в сумі 1 431,47 грн, пакет фінансування - десять платежів +.

Пунктом 4 договору передбачені умови пакету фінансування, а саме: платіж при укладенні договору (від загальної суми платежів) становить 10 %, кількість місячних платежів (крім першого) - 9, розмір місячних платежів -щомісяця до 20 числа рівними частинами в сумі 1 431,52 грн, вид договору - прямий лізинг, перехід права власності на товар до клієнта - виплата всіх зобов`язань за договором.

В пункті 7 договору зазначено процесинг-центр - ТОВ «ФК «Фангарант Груп».

Згідно із пунктом 8.1 договору клієнт отримує товари (послуги) у постачальника на умовах договору та згідно обраного клієнтом пакету фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів (послуг) клієнту. В момент підписання договору всі існуючі і майбутні права постачальника за договором відступаються на користь процесинг-центра.

Відповідно до пункту 8.2 договору порядок отримання товарів (послуг) клієнтом визначається цим договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно наказу № 05/02-18 від 05 лютого 2015 року, що є невід`ємною частиною цього договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua.

За пунктом 9.1 договору якщо за умови пакету фінансування не вказано інше, надання клієнту товарів (послуг) відбувається в момент підписання договору клієнтом та постачальником. Підпис клієнта на договорі свідчить про отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації.

З матеріалів справи вбачаєтться та не заперечувалося сторонами, що передача товару ОСОБА_1 відбулася після підписання договору та засвідчена підписом клієнта на договорі. Адреса експлуатації товару визначена у договорі:АДРЕСА_1 .

Згідно із пунктом 10.4 договору клієнт зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені пакетом фінансування та цим договором.

Відповідно до пунктів 12.2, 12.3 договору у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 % від суми заборгованості за прострочення кожного платежу.

У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 календарних днів, клієнт сплачує неустойку в розмірі десять відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом строку, визначеного періодом та кількістю періодичних платежів, якщо інше не вказано в пакеті фінансування. Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний рік, якщо зобов`язання сторін за цим договором на кінець строку його дії не є погашеними.

Відповідно пунктів 1.1, 1.3 договору № про участь постачальника в системі ПлатиПізнішетм (факторингу) від 06 травня 2019 року всі права вимоги до відповідача, що випливають з умов договору, були відступлені ФОП ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» в момент підписання договору від 31 січня 2020 року.

Про відступлення прав вимоги за договором ОСОБА_1 повідомлений у письмовій формі згідно пункту 8.1 договору, а також відповідно до інших умов на першій сторінці договору.

Відповідач власноручним підписом підтвердив ознайомлення та таким чином погодження з умовами, викладеними в пунктах 8.1, 9.1 договору щодо відступлення постачальником всіх існуючих та майбутніх прав за договором на користь позивача та щодо отримання товарів (послуг) в належній якості, кількості та комплектації.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За приписами статей 530, 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв`язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У відповідності до вимог частини першої статті 806 ЦК Україниза договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 неналежним чином виконував умови договору та порушив графік сплати місячних платежів, а саме за весь період дії договору відповідачем в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено грошові кошти: 03 лютого 2020 року у розмірі 1 431,00 грн (платіж при отриманні товару); 03 березня 2020 року - 1 431,52 грн; 31 серпня 2020 року - 1 956,00 грн; 06 жовтня 2020 року - 2 445,00 грн, а всього 7 263,52 грн, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе за укладеним договором зобов`язань щодо своєчасного та в повному обсязі погашення заборгованості за отриманий товар, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість, є таким, що відповідає доказам, наявним в матеріалах справи.

Так, згідно розрахунку суми заборгованості за договором № 4 від 31 січня 2020 року, наданого позивачем, станом на 10 серпня 2022 року заборгованість відповідача складає 25 733,21 грн, з яких: 9 952,45 грн - заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару; 15 780,76 грн - сума штрафних санкцій (неустойка).

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що на виконання умов договору ним було сплачено 7 263,52 грн, тому залишок боргу перед позивачем становить 7 051,15 грн, а не 9 952,45 грн як визначено останнім у розрахунку заборгованості, є необґрунтованими.

Статтею 534 ЦК України передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до пункту 6.6 Правил грошові кошти, що надійшли від клієнта на рахунок процесинг-центра, в першу чергу зараховуються в рахунок погашення нарахованої неустойки (штрафів, пені) та витрат обслуговування заборгованості клієнта, а в другу чергу - на погашення основної суми заборгованості за товари (послуги).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Виходячи з того, що у справах про стягнення заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.

В наданому позивачем розрахунку заборгованості відображено нарахування сум щомісячних платежів та штрафних санкцій у вигляді неустойки відповідно пунктів 12.2, 12.3 договору, зокрема, в колонці «Розподілення оплат» внесені відповідачем грошові кошти в загальній сумі 2 901,30 грн були зараховані у рахунок погашення неустойки, яка була нарахована позивачем за прострочення відповідачем сплати обов`язкових щомісячних платежів,а 4 362,22 грн - у рахунок погашення основної суми заборгованості.

Наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості відповідає вимогам закону і умовам укладеного між сторонами договору, з якими відповідач був ознайомлений у повному обсязі та які він частково виконував, розмір та порядок зарахування коштів не викликає сумнівів правильності і обґрунтованості, тому відсутні підстави вважати, що залишок основного боргу відповідача перед позивачем становить 7 051,15 грн, а не 9 952,45 грн.

Доказів, які б спростовували правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором, відповідачем не надано, сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару у розмірі 9 952,45 грн не спростована відповідачем, хоча це є його процесуальним обов`язком в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.

ЦК України передбачає спеціальні засоби, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов`язань боржником, які є видами забезпечення виконання зобов`язання.

Одним із видів акцесорного зобов`язання є неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення правочину неустойка (пеня, штраф) поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У справі, яка переглядається, між сторонами була досягнута згода щодо таких істотних умов договору як сплата клієнтом неустойки постачальнику у разі прострочення сплати платежів на строк до і більше 10 календарних днів.

Відповідно до пункту 15 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону України № 691-IX від 16 червня 2020 року у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про застосування вказаної норми у правовідносинах, які виникли між сторонами, оскільки дія Закону № 691-IXвід 16 червня 2020 року поширюється на відносини між кредитодавцем та позичальником на підставі укладеного між ними кредитного договору, у зв`язку з нарахуванням кредитодавцем штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання умов кредитного договору на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України, тоді яке відносини, які виникли між сторонами у даній справі, стосуються договору лізингу.

Крім того, безпідставними є посилання відповідача на пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону України № 2120-IX від 15 березня 2022 року, який передбачає його звільнення від обов`язку сплачувати неустойку (штраф, пеню) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, адже з розрахунку заборгованості суми заборгованості за договором № 4 від 31 січня 2020 року видно, що починаючи з 20 лютого 2022 року, тобто ще до введення в Україні воєнного стану 24 лютого 2022 року, нарахування неустойки за договором позивачем не проводилось і судом не стягувалось.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов цілком законного та обґрунтованого висновку щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед ТОВ «ФК «Фангарант Груп» та розміру невиконаного грошового зобов`язання з оплати вартості отриманого товару, в тому числі передбаченої умовами договору неустойки, в загальній сумі 25 733,21 грн, яка підлягає стягненню у примусовому порядку.

Що стосується доводів відповідача про подвійне стягнення заборгованості за договором з огляду на те, що позивач вже стягував з нього кошти на підставі виконавчого напису нотаріуса від 18 травня 2021 року, який перебув на примусовому виконанні у межах виконавчого провадження № 65770748, то вони не заслуговують на увагу, оскільки як зазначено позивачем у відзиві на апеляційну скаргу і перевірено судом апеляційної інстанції, на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 травня 2022 року у справі № 756/793/22 виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Остапенка Є.М. від 18 травня 2021 року за реєстровим № 43053 про стягнення заборгованості за договором № 4 про отримання товарів в системі ПлатиПізнішетмвід 31 січня 2020 року визнано таким, що не підлягає виконанню

Виходячи з вищенаведеного доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень чинного законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У такому разі розподіл судових витрат не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній