ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8189/23 Справа № 196/369/20 Суддя у 1-й інстанції - Бабічева Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що наказом Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок № 09-к від 10 березня 2020 року його звільнено за власним бажанням з посади єгеря Царичанської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок на підставі статті 38 КЗпП України. Зазначав, що процедура звільнення його з посади відбулася з порушенням норм чинного законодавства України, оскільки заяву про звільнення за власним бажанням він не писав та на погодження не направляв. Вважав, що звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, позивач виклав вимоги про визнання протиправним та скасування наказу голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок Тибана В.Ф. № 09-к від 10 березня 2020 року про його звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та поновлення його на посаді єгеря Царичанської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок з 11 березня 2020 року.

Ухвалою Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2022 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т.2 а.с.37, 39).

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, виклав вимогу про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що заяву на звільнення він не підписував, що встановлено висновком судової почеркознавчої експертизи № 5048-20 від 02 січня 2021 року, проте суд першої інстанції цьому доказу не дав належної оцінки, а тому вважав, що волевиявлення позивача на припинення трудового договору було відсутнє.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач заперечує проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував з 02 серпня 2010 року по 11 березня 2020 року у трудових відносинах з відповідачем Дніпропетровською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок, працював на посаді єгеря Царичанської районної організації УТМР, що підтверджується довідкою підприємства відповідача № 01/15 від 05 травня 2020 року та дослідженою у судовому засіданні трудовою книжкою НОМЕР_1 (т.1 а.с.55).

Позивач ОСОБА_1 звернувся із заявою на ім`я голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок ОСОБА_2 про звільнення із займаної посади за власним бажанням 25 лютого 2020 року (т.2 а.с.110). Вказана заява містить резолюцію про погодження звільнення з відпрацюванням двотижневого терміну (чотирнадцять календарних днів).

Наказом голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок № 09-к від 10 березня 2020 року позивач звільнений 11 березня 2020 року з посади єгеря Царичанської районної організації УТМР за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України (т.1 а.с.61). Позивач ознайомлений з наказом 11 березня 2020 року, про що наказ містить відповідний запис та підпис позивача.

У судовому засіданні позивач пояснив, що він був ознайомлений 11 березня 2020 року з наказом про звільнення, про що розписався у наказі. Дану обставину сторони визнали та не заперечують.

Позивач надіслав на адресу відповідача лист від 16 березня 2020 року, в якому просив надіслати поштою його трудову книжку на адресу: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.41-42).

У судовому засіданні позивач також підтвердив направлення ним вказаного листа відповідачу.

29 квітня 2020 року відповідач надіслав поштою трудову книжку позивачу за адресою: АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.38-40).

Крім того, у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача були допитані свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Так, свідок ОСОБА_3 , який займав посаду голови Царичанської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок пояснив, що в організації працювали єгерями позивач ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_7 , вони виявили бажання звільнитися. Позивач ОСОБА_1 попросив у нього зразок заяви про звільнення за власним бажанням, сказав, що напишуть з братом заяви вдома. Він продиктував йому текст заяви. Після чого в цей же день, позивач зателефонував йому і повідомив, що заяви написані. Він разом з бухгалтером ОСОБА_4 заїхав додому до позивача, останній віддав йому дві заяви на звільнення за власним бажанням, а саме, заяву від себе та від брата ОСОБА_7 . У цей же день він відвіз заяви до Дніпропетровської обласної організації УТМР та віддав їх особисто голові ОСОБА_2 . Право на звільнення з посади має лише голова Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок, трудові книжки та особові справи також зберігаються в обласній організації. Згодом з обласної організації надійшов наказ про звільнення позивача за власним бажанням. У його присутності бухгалтер ОСОБА_4 ознайомила позивача з даним наказом, зачитала позивачу наказ.

Конфліктів між ним та позивачем не було. По даний час на посаду ОСОБА_1 ніхто не прийнятий на роботу.

Свідок ОСОБА_4 , яка працювала на посаді бухгалтера Царичанської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок, у судовому засіданні пояснила, що позивач ОСОБА_1 виявив бажання звільнитися, попросив зразок заяви, ОСОБА_3 продиктував йому текст заяви. Позивач сказав, що напише заяву вдома. Після чого вони з ОСОБА_3 заїхали до позивача ОСОБА_1 додому, останній віддав ОСОБА_3 дві заяви (від себе та від брата) на звільнення за власним бажанням. Вона відразу прочитала текст заяв, у яких було прохання звільнити за власним бажанням. Заяви про звільнення вони з ОСОБА_3 цього ж дня відвезли до обласного офісу у м. Дніпро. Згодом вона забрала наказ про звільнення позивача у обласній організації УТМР та особисто ознайомила позивача з наказом, зачитала текст наказу вголос позивачу, після чого він розписався про ознайомлення. Про будь-які конфлікти позивача з керівництвом їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_2 , який займає посаду голови Дніпропетровської обласної організації УТМР, у судовому засіданні пояснив, що заяви на звільнення за власним бажанням від позивача ОСОБА_1 та його брата ОСОБА_7 йому в офіс привіз ОСОБА_3 з бухгалтером ОСОБА_4 . Накази про звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_7 він підписав особисто. Позивача ОСОБА_1 з наказом ознайомила бухгалтер Царичанської районної організації УТМР Безрукава В.В. Позивач заяву про відкликання заяви про звільнення не подавав, після спливу 14 днів на роботу не виходив. 29 квітня 2020 року від позивача надійшла заява про направлення йому трудової книжки поштою, тому трудова книжка була відправлена поштою в той же день на адресу місця проживання позивача. У позивача з керівництвом були робочі відносини. Йому не відомо про будь-які конфліктні ситуації з позивачем.

Свідок ОСОБА_5 , яка займала посаду головного бухгалтера Дніпропетровської обласної організації УТМР, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 приїхали здавати звіт та привезли заяви про звільнення від ОСОБА_1 та ОСОБА_7 . Голова Дніпропетровської обласної організації УТМР Тибан В.Ф. заяви підписав та сказав підготувати накази на звільнення. Після підписання наказу про звільнення вона телефонувала позивачу, щоб він приїхав за трудовою книжкою. Трудові книжки зберігаються в обласній організації УТМР. Потім надійшла заява від позивача про направлення трудової книжки поштою, тому трудова книжка були відправлена поштою.

Свідок ОСОБА_6 , який працює єгерем Царичанської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок, у судовому засіданні пояснив, що у його присутності бухгалтер ОСОБА_4 зачитала позивачеві наказ про звільнення. Позивач розписався в отриманні копії наказу, зауважень у позивача не було. Конфліктних ситуацій з позивачем не було.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що волевиявлення позивача на звільнення з роботи на підставі статті 38 КЗпП України було вільним, він особисто подав заяву про звільнення за власним бажанням, а тому підстави для поновлення його на роботі відсутні, порушень норм трудового законодавства при звільнення позивача з роботи з боку відповідача не встановлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як на підставу заявленого позову позивач посилався на ті обставини, що він не мав волевиявлення на звільнення з посади єгеря Царичанської районної організації Українського товариства мисливців і рибалок, заяву про звільнення не писав.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 431 і підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Відповідно до статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору суд повинен з`ясувати чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на ту обставину, що він не мав волевиявлення на звільнення з роботи, заяву на звільнення не писав.

На підтвердження позовних вимог сторона позивача посилається на висновок судової почеркознавчої експертизи № 5048-20 від 02 січня 2021 року, згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 у заяві про звільнення виконаний не ОСОБА_1 .

Так, згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 5048-20 від 02 січня 2021 року, підпис від імені ОСОБА_1 в заяві про звільнення з займаної посади за власним бажанням на підстав статті 38 КЗпП України на ім`я голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок ОСОБА_2 від 25 лютого 2020 року виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою (т.1 а.с.109-113).

Сторона відповідача на підтвердження заперечень проти позову посилалася на те, що позивачем була подана заява на звільнення за власним бажанням, підпис у заяві позивача здійснений його братом ОСОБА_7 , який також працював на підприємстві відповідача та одночасно з позивачем подав заяву на звільнення за власним бажанням. Заяву ОСОБА_7 про звільнення підписав позивач. На підтвердження вказаних обставин представник позивача посилається на показання свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також на висновки експертиз, які проведені у цивільній справі № 196/368/20 та у кримінальному провадженні № 0001602 від 31 липня 2020 року.

Так, ОСОБА_1 з 02 серпня 2010 року по 11 березня 2020 року, працював на посаді єгеря Царичанської районної організації УТМР.

Наказом голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок № 09-к від 10 березня 2020 року позивач звільнений 11 березня 2020 року з посади єгеря за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України.

Підставою для звільнення позивача слугувала заява, подана позивачем на ім`я голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок ОСОБА_8 про звільнення із займаної посади за власним бажанням, датована 25 лютого 2020 року.

Оскаржуючи наказ про своє звільнення, позивач наполягав на тому, що заяву про звільнення він не підписував. Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 5048-20 від 02 січня 2021 року, проведеної за клопотанням позивача, підпис від імені ОСОБА_1 у заяві про звільнення виконаний не ОСОБА_1 .

Встановлено, що звільнення ОСОБА_9 відбувалося одночасно зі звільненням його брата ОСОБА_7 на підставі поданих ними в один і той же день заяв.

Після того, як в межах цивільної справи № 196/368/20 за позовом ОСОБА_7 до Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, було проведено судову почеркознавчу експертизу, і згідно висновку експерта від 16 травня 2022 року, виконаного Дніпропетровським НДЕКЦ МВС за № СЕ-19/104-22/7194-ПЧ, було встановлено, що ОСОБА_7 поставив свій підпис на заяві свого брата ОСОБА_1 , про звільнення за власним бажанням, останній звернувся до суду із заявою про залишення його позову без розгляду.

Отже, за наслідком проведеної у справі № 196/368/20 почеркознавчої експертизи було встановлено, що підпис у заяві про звільнення ОСОБА_1 поставив його брат ОСОБА_7 .

Крім того, під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0001602 від 31 липня 2020 року за ч.2 ст. 190 КК України також було проведено почеркознавчу експертизу. Висновком почеркознавчої експертизи Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України № СЕ-19/104- 21/29681-ПЧ від 27 вересня 2021 року, проведеної по вищевказаному кримінальному провадженню, встановлено, що підпис в заяві на ім`я голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок ОСОБА_2 про звільнення за власним бажанням від імені ОСОБА_7 від 25 лютого 2020 року виконаний не ОСОБА_7 , а ОСОБА_1 . Підпис в заяві на ім`я голови Дніпропетровської обласної організації Українського товариства мисливців і рибалок Тибана В.Ф. про звільнення за власним бажанням від імені ОСОБА_10 від 25 лютого 2020 року виконаний не ОСОБА_1 , а ОСОБА_7 .

Таким чином, позивач у даній справі ОСОБА_1 ставив свій підпис на заяві про звільнення з роботи, однак ця заява була від імені його брата ОСОБА_7 .

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки висновку судової почеркознавчої експертизи № 5048-20 від 02 січня 2021 року, є безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи та дослідженими судом першої інстанції доказами у справі, яким суд у сукупності з іншими доказами надав належної оцінки, у тому числі і висновку судової почеркознавчої експертизи № 5048-20 від 02 січня 2021 року.

У даному випадку матеріалами справи підтверджується, що позивач був ознайомлений з наказом 11 березня 2020 року, про що наказ містить відповідний запис та підпис позивача. Будучи допитаним у судовому засіданні, позивач пояснив, що він був ознайомлений 11 березня 2020 року з наказом про звільнення, про що розписався у наказі, та жодних заперечень проти звільнення не висловлював. Вказане підтвердили і допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Крім того, свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які були допитані в суді першої інстанції, підтвердили у судовому засіданні факт волевиявлення позивача на звільнення за власним бажанням та надання особисто позивачем заяви на звільнення за власним бажанням, а також факт ознайомлення позивача з наказом про звільнення. Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_5 підтвердили, що заяву на звільнення за власним бажанням позивача на підприємство відповідача привіз ОСОБА_3 з бухгалтером ОСОБА_4 .

Із показань вищевказаних свідків не встановлено того, що позивач подав заяву про звільнення під тиском роботодавця чи в умовах наявного конфлікту між позивачем та керівництвом відповідача.

Матеріали справи не містять доказів вчинення на позивача посадовими особами відповідача тиску, примушування до написання заяви про звільнення.

Встановивши, що позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням, у день звільнення 11 березня 2020 року позивач не виявив бажання продовжувати трудові відносини, оскільки залишив своє робоче місце і не наполягав на продовженні трудових відносин, у день звільнення ознайомився з оскаржуваним наказом про звільнення, при цьому не зазначив будь-яких зауважень чи незгоди з наказом, а також надіслав на адресу відповідача лист від 16 березня 2020 року про направлення йому поштою трудової книжки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та поновлення позивача на роботі.

Встановлені обставини підтверджують намір позивача звільнитися за власним бажанням та волевиявлення на припинення трудового договору в день видачі наказу про звільнення, а відповідні дії позивача підтверджують справжню мету та намір щодо припинення трудових відносин з підприємством відповідача у визначеному статті 38 КЗпП України порядку.

Крім того, позивач не звертався до правоохоронних органів, зокрема, з приводу грубого порушення законодавства про працю відповідачем, написання та подання від його імені заяви на звільнення тощо.

Також, позивач у судовому засіданні суду першої інстанції пояснював, що ОСОБА_7 його брат, який також працював єгерем у відповідача, при цьому не може пояснити, яким чином його підпис наявний у заяві про звільнення брата ОСОБА_7 , а підпис брата у заяві про його звільнення.

Отже, враховуючи вищевикладене, встановлені судом обставини, які підтверджують намір позивача припинити трудові відносини з відповідачем за власною ініціативою та наявність волевиявлення на припинення трудового договору в день видачі наказу про звільнення, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, та обставина що працівник власноручно поставив свій підпис в заяві про звільнення за власним бажанням, яка подавалась його братом, котрий працював на цьому ж підприємстві і також виявляв бажання звільнитись за власним бажанням не являється беззаперечним та достатнім доказом на підтвердження відсутності волевиявлення позивача на припинення трудових відносин з відповідачем.

У даному випадку звільнення позивача відбулося з дотриманням норм трудового законодавства та відповідало його волевиявленню, що підтверджується сукупністю наявних у матеріалах справи доказів, які є належними та допустимими.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що позивач після видачі наказу про його звільнення не виходив на роботу, не звертався до відповідача із будь-якими заявами щодо відкликання заяви і не вчиняв жодних інших дій, які би вказували на його бажання продовжувати працювати в роботодавця, що свідчить в сукупності підтверджує його волевиявлення на припинення трудових відносин.

Так, згідно положень статті 38 КЗпІЇ України, працівник має право відкликати заяву про звільнення протягом двотижневого строку з дати попередження роботодавця про звільнення. Крім того, у випадку звільнення працівника за власним бажанням, працівник може відкликати свою заяву, як особисто, так і опосередковано, тобто залишившись на робочому місці виконувати свої посадові обов`язки після спливу двотижневого строку з моменту подачі ним заяви на звільнення за власним бажанням. Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 826/17279/16.

Отже, позивач міг як відкликати заяву про звільнення за власним бажанням протягом двотижневого строку з дати попередження роботодавця про звільнення (адже він її подав, хоч і підписана вона його братом), або ж міг залишитись на робочому місці виконувати свої посадові обов`язки після спливу даного строку, що залежало виключно від його волі.

Однак, жодних з вказаних дій позивач не вчинив, що свідчить про його свідоме волевиявлення на звільнення з роботи.

А тому доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст. 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 вересня 2023року.

Судді: