КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року місто Київ

Справа 824/170/20

Апеляційне провадження № 22-вк/824/18/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В.,

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого здійснює повноваження секретаря судового засідання Ковальової В. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні заявуТовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс», поданою представником - Гнатюком І.О., про визнання і надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків

ВСТАНОВИВ

У жовтні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс» (далі - ТОВ «НВФ «Стілекс») звернулось до суду з заявою про визнання і надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» (далі - ТОВ «Енергоальянс») до Республіки Молдова про компенсацію збитків.

Заява мотивована тим, що 25 жовтня 2013 року Арбітражний суд Ad Hoc, який був створений відповідно до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ у редакції 1976 року, ухвалив рішення у справі за позовом ТОВ «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків, які були понесені товариством у результаті порушень Республікою Молдова зобов`язань відповідно до Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Молдова про сприяння та взаємний захист інвестицій та договору до Енергетичної хартії.

Зазначеним рішенням Арбітражний суд Ad Hoc постановив стягнути з держави Республіка Молдова на користь ТОВ «Енергоальянс» наступні суми грошових коштів: 195 547 212,00 молдавських лей - вартість інвестиції ТОВ «Енергоальянс»; 357 916 008,00 молдавських лей - проценти на суму в розмірі 195 547 212,00 молдавських лей за період до 31 травня 2012 року;

39 417 175,00 молдавських лей - проценти на суму в розмірі 195 547 212,00 молдавських лей за період з 01 червня 2012 року до дати прийняття арбітражного рішення; 200 000,00 дол. США - відшкодування витрат та послуг юристів ТОВ «Енергоальянс»; 340 000,00 дол. США - відшкодування авансів, які були виплачені ТОВ «Енергоальянс» у рахунок оплати гонорарів та витрат арбітражного суду.

Це арбітражне рішення є чинним та остаточним, проте воно у добровільному порядку не виконується боржником Республікою Молдова, тому підлягає примусовому виконанню на території України.

ТОВ «НВФ «Стілекс» зазначало, що йому належать права вимоги до боржника Республіки Молдова, які заявник набув на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги за дебіторською заборгованістю, укладеним із ТОВ «Комстрой», та відповідного акта про відступлення прав вимоги. Водночас ТОВ «Комстрой» набуло прав вимоги за вказаним арбітражним рішенням як правонаступник ТОВ «Енергоальянс».

Заявник наголошував, що аналіз чинних нормативно-правових актів та обставин справи свідчить про існування на території України майна боржника (об`єктів нерухомості, корпоративних прав, тощо).

ТОВ «НВФ «Стілекс» зазначало, що боржник Республіка Молдова, будучи учасником Договору до Енергетичної Хартії 1994 року (далі - ДЕХ), включаючи до ДЕХ арбітражну угоду (застереження) про передачу спорів до арбітражу та встановлюючи у ДЕХ остаточність, обов`язковість, забезпечення ефективного виконання винесеного арбітражного рішення, iрsо fасtо надав згоду на відмову від видів імунітету держави, передбачених статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» та міжнародними конвенціями, зокрема: а) імунітету від пред`явлення позову до іноземної держави; б) імунітету від попереднього забезпечення позову; в) імунітету від примусового виконання судового рішення.

На переконання заявника, боржник не має судового імунітету у цій справі та не існує жодних обмежень, які б унеможливлювали визнання та надання дозволу на виконання арбітражного рішення на території України, зокрема тих, що передбачені статтею V Нью-Йоркської конвенції про визнання і виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року, статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», статтею 478 ЦПК України.

Також ТОВ «НВФ «Стілекс» посилалось на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 796/165/18.

З огляду на викладене ТОВ «НВФ «Стілекс» просило:

визнати та надати дозвіл на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом ТОВ «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків;

на примусове виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом ТОВ «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків видати виконавчий лист про стягнення з боржника Республіки Молдова на користь стягувача ТОВ «НВФ «Стілекс» грошові кошти відповідно до пункту 436 арбітражного рішення, а саме: 195 547 212,00 молдавських лей, що становить вартість інвестиції ТОВ «Енергоальянс»; 357 916 008,00 молдавських лей, що становить проценти на суму в розмірі 195 547 212,00 молдавських лей за період до 31 травня 2012 року; 39 417 175,00 молдавських лей, що становить проценти на суму в розмірі 195 547 212,00 молдавських лей за період з 1 червня 2012 року до дати прийняття арбітражного рішення; 200 000,00 дол. США, що становить відшкодування витрат та послуг юристів ТОВ «Енергоальянс»; 340 000,00 дол. США, що становить відшкодування авансів, які були виплачені ТОВ «Енергоальянс» у рахунок оплати гонорарів та витрат арбітражного суду.

05 липня 2021 року до суду надійшло клопотання Республіки Молдова про закриття провадження у справі. Вказане клопотання мотивоване тим, що ця справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, раніше суди України вже визнавали імунітет Республіки Молдова у справах ініційованих стягувачами, правонаступником яких є ТОВ «НВФ «Стілекс», про визнання і надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року. Боржник наголошував, що у нього є імунітет у справах про визнання та виконання арбітражних рішень, що вже було встановлено судовими рішеннями. При цьому Республіка Молдова не відмовлялась від зазначеного імунітету. Водночас доводи заявника, що укладення міжнародної угоди про захист іноземних інвестицій є відмовою від імунітету у справах про визнання та виконання арбітражних рішень, на переконання боржника, є помилковими.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2021 року клопотання Республіки Молдова про закриття провадження - задоволено.

Провадження у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс», поданою представником - Гнатюком І.О., про визнання і надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків - закрито.

13 серпня 2021 року ТОВ «НВФ «Стілекс» подало до Верховного Суду апеляційну скаргу, яка підписана представником Гнатюком І. О., на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2021 року, постановлену ним як судом першої інстанції, в якій просить скасувати оскаржену ухвалу, а справу направити до Київського апеляційного суду для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 02 грудня 2021 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс», підписану представником Гнатюком Ігорем Олеговичем, задоволено частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2021 року скасовано, справу передано до того ж суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Верховний Суд виходив з того, що звертаючись до Київського апеляційного суду як до суду першої інстанції з клопотанням про визнання та надання дозволу на виконання Арбітражного рішення від 25 жовтня 2013 року ТОВ «НВФ «Стілекс» як правонаступник ТОВ «Енергоальянс», серед іншого, зазначало, що, будучи учасником Договору до Енергетичної хартії (ДЕХ), включаючи до ДЕХ арбітражну угоду (застереження) та передбачаючи в ній остаточність, обов`язковість, ефективне виконання винесеного Арбітражного рішення, Боржник - Республіка Молдова ipso facto надав згоду на відмову від видів імунітету держави, передбачених статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» та міжнародними конвенціями, зокрема: а) імунітету від пред`явлення позову до іноземної держави, б) імунітету від попереднього забезпечення позову, в) імунітету від примусового виконання судового рішення (а. с. 19 т. 1).

Оскільки стягувач у своєму клопотанні обґрунтовував відсутність у боржника судового імунітету зазначеною обставиною, наведені у вказаних вище судових рішеннях, в яких не встановлювалась і не досліджувалась зазначена обставина, висновки судів щодо ненадання стягувачем згоди компетентного органу боржника Республіки Молдова на розгляд даного клопотання судом України не є преюдиційними обставинами.

За відсутності підстав вважати преюдиційною (раніше встановленою) ту обставину, що боржник Республіка Молдова не надавала згоду на розгляд зазначеного клопотання судом України (не відмовлялась від судового імунітету), суд першої інстанції повинен був самостійно встановити цю обставину, взявши до уваги доводи сторін та застосувавши відповідні норми національного законодавства і міжнародного права.

Крім того, суд першої інстанції не надав відповіді на зазначені доводи заявника щодо фактичної відмови боржника Республіки Молдова від судового імунітету, вказавши лише те, що до них він відноситься критично, «… оскільки в цій частині суд погоджується із запереченнями боржника, мотиви якого викладені у клопотанні про закриття провадження у справі (пункти 31-104; т.8 а.с. 8-21).». Таку мотивацію оскаржуваного судового рішення в контексті вимог пункту 3 частини першої статті 260 ЦПК України не можна визнати належною, оскільки узагальнене відсилання до змісту заперечень учасника справи без їх конкретизації і аналізу є неприпустимим.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставин щодо наявності/відсутності у боржника Республіки Молдова судового імунітету на розгляд у судах України поданого ТОВ «НВФ «Стілекс» як стягувачем клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків та прийшов до передчасного висновку про закриття провадження у справі.

В судовому засіданні 01 лютого та 07 лютого 2022 року представник Республіки Молдова просив зупинити провадження на підставі ч.7 ст. 477 ЦПК України з огляду на те , що Арбітражне рішення, дозвіл на виконання якого заявник просить надати оскаржується Боржником у Апеляційному суді міста Парижа. В Парижі провадження за їх заявою про скасування арбітражного рішення було зупинено до надання правового висновку Судом Справедливості Європейського Союзу з приводу застосування положень ДЕХ, які мають правове значення для вирішення справи. З огляду на те, що такий висновок був наданий в вересні 2021 року суду були надані документи про відновлення провадження та призначення судового розгляду за заявою боржника про скасування арбітражного рішення на березень 2022 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2022 року зупинено провадження у справі за клопотання представника Республіки Молдова про зупинення провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс», поданою представником - Гнатюком І.О., про визнання і наданні дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків до набрання законної сили судовим рішенням Апеляційного суду міста Парижа, яким вирішується заява Республіки Молдови про скасування цього арбітражного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 березня 2023 року провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс», поданою представником - Гнатюком І.О., про визнання і наданні дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків - поновлено.

25 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшли письмові пояснення від представника боржника адвоката Волковецького Д. С., в яких просить відмовити у задоволені заяви з огляду на те, що 10 січня 2023 року Апеляційним судом міста Парижа скасовано рішення про надання дозволу на виконання якого просить заявник.

У судовому засіданні01 травня 2023 рокупредставник заявника не з`явився, вказував на те, що представником боржника суду не було надано належним чином завірену копію рішення суду, яким скасовано рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року.

Представник боржника адвокат Волковецький Данило Степанович приймав участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, просив відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що необхідно більше часу для надання належним чином завіреної копіє рішення іноземного суду.

Клопотання про відкладення розгляду справи було задоволено.

05 вересня 2023 року апеляційному суду було надано належним чином завірену копію рішення Апеляційного суду Парижу Міжнародна торгова палата від 10 січня 2023 року.

В судовому засіданні представник Республіки Молдова адвокат Волковецький Д.С. просив відмовити в задоволенні клопотання стягувача у зв`язку зі скасуванням рішення суду, дозвіл на виконання якого просив надати стягувач.

Представник стягувача Гнатюк І.О. в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі та просив закрити провадження у справаі у зв`язку з відмовою від заяви на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника боржника, вивчивши та дослідивши заяву про надання дозволу разом з доданими до неї матеріалами, заяву про відмову, суд дійшов висновку про відмову у задоволенізаяви з наступних підстав.

Статтею 81 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною 1 статті 82 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" Арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України "Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражів в Україні, надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів".

У відповідності до ч. 1 ст. 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше (ч. 2 ст. 474).

Згідно з ч. 3 ст. 475 ЦПК України заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

Статтею 478 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; ґ) або рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, також передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Згідно статті 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: a) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або c) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: a) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Стаття 36 Закону України "Про міжнародний комерційний арбітраж" також передбачає, що у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що: - одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або - сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або - рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або - склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або - рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: - об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або - визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 479 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

Відповідно до пп.ґ) п. 1 ч. 1 ст. 478 ЦПК України, суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Апеляційного суду Парижа від 10 січня 2023 року у складі Пана Деніеля Барлоу (голова), Пана Фаб`єн Шаллер (радник), Пані Лауре Альдебер (радник) скасовано рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків.

Таким чином, рішення про надання дозволу на виконання якого просить заявник було скасовано.

Отже, суд відмовляє у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс», поданою представником - Гнатюком І.О., про визнання і наданні дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків.

Заяву стягувча, подану представником про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою, подану 04 вересня 2023 року на електронну пошту суду, суд не задовільняє з огляду на наступне.

Обгрунтовуючи таку заяву представник стягувача, посилається на ст. 255 ЦПК України, якою врегульоване питання закриття провадження у справі.

Відповідно до вказаної норми, суд закриває провадження у справі у зв`язку з відмовою від позову.

Дана справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, порядок вирішення поданої заяви врегульовано в розділі 1Х ЦПК України, в якому є спеціальна норма, що наведена вище, на випадок скасування рішення, яке заявник просить визнати та надати дозвіл на його виконання на території України.

Зі змісту норм, розміщених в Главі 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу», вбачається, що законодавець імперативно врегульовує повноваження суду під час розгляду заяв про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

Так, суд за клопотанням однієї із сторін витребовує докази у порядку, встановленому цим Кодексом (частина друга статті 477 ЦПК України); може за заявою особи, яка подає заяву про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову (частина третя статті 477 ЦПК України); може за заявою будь-якої із сторін і за наявності поважних причин відкласти розгляд заяви (частина шоста статті 477 ЦПК України); може зупинити провадження у справі, якщо в провадженні компетентного суду є заява про скасування цього рішення (частина сьома статті 477, частина друга статті 482 ЦПК України); якщо рішення міжнародного комерційного арбітражу вже виконувалося раніше, визначає, в якій частині або з якого часу воно підлягає виконанню (частина третя статті 479 ЦПК України); якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу передбачена сплата відсотків та (або) пеня, які нараховуються відповідно до умов, вказаних в рішенні міжнародного арбітражу, вказує в своїй ухвалі про визнання та надання дозволу на виконання такого рішення про нарахування таких відсотків та (або) пені до моменту виконання рішення з урахуванням чинного законодавства, що регулює таке нарахування (частина четверта статті 479 ЦПК України); якщо в рішенні міжнародного комерційного арбітражу суму стягнення зазначено в іноземній валюті або валютах, вказує в своїй ухвалі суму стягнення у валюті, зазначеній в рішенні міжнародного комерційного арбітражу, а за заявою стягувача визначає суму стягнення в національній валюті України за курсом Національного банку України на день постановлення ухвали (частина шоста статті 479 ЦПК України); може спільно розглядати в одному провадженні заяви про надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо місце арбітражу знаходиться на території України, і заяви про його скасування (частина третя статті 482 ЦПК України).

Разом з тим, ані норми закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ані положення Глави 3 Розділу ІХ ЦПК України «Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу» не передбачають повноваження суду, який розглядає заяву про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, вирішувати питання щодо прийняття відмови, від раніше поданої заяви, після скасування рішення МКАС, дозвіл на виконання якого просив надати заявник.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати спеціальну норму, передбачену ст. 478 ЦПК України, та відмовити в задоволенні заяви.

Крім того в поданому клопотанні на підтвердження своїх повноважень на відмову від заяви представник заявника посилається на ордер № 45119 від 30 вересня 2020 року.

З огляду на те, що суду не подавався договір про надання правничої допомоги, з якого суд міг би встановити наявність відповідних повноважень у представника станом на вересень 2023 року, суд також не вбачає правових підстав для прийняття відмови від заяви, та закриття провадження, за заявою поданою адвокатом Гнатюк І.О. у вересні 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 35, 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», ст.ст. 474-479 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Стілекс», поданою представником - Гнатюком І.О., про визнання і наданні дозволу на виконання рішення Арбітражного суду Ad Hoc від 25 жовтня 2013 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергоальянс» до Республіки Молдова про компенсацію збитків - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя О. В. Желепа