Провадження № 2/337/1052/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

13 вересня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Сидорової М.В.,

за участю секретаря Коваленко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

29.05.2023р. Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (далі - ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь») звернулось до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , який мотивує тим, що відповідач ОСОБА_1 працював у ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на посаді машиніста крану металургійного виробництва, відповідно до наказу (розпорядження) №641 про прийом на роботу від 17.12.2018р.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 було надано щорічну основну відпустку за період роботи з 18.12.2021р. по 18.12.2022р. у кількості 12 календарних днів, з яких 4 календарних дні надано у рахунок невідпрацьованої частини року, що підтверджено розрахунком відпускних.

Відповідачу було проведено оплату відпустки, виходячи із розрахунку його середньомісячного заробітку.

11.04.2022р. після використання відпустки ОСОБА_1 звільнився з підприємства за власним бажання на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом (розпорядженням) №166 про припинення трудового договору від 11.04.2022р.

Відповідно до ст.127 КЗпП України, ст.22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган проводить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, надані у рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

На день звільнення ОСОБА_1 сума нарахованої йому заробітної плати не була достатньою для погашення заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки, розмір заборгованості склав 3775,70 грн.

Із метою досудового врегулювання спору ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» зверталося до відповідача з письмовою вимогою від 19.10.2022р. про погашення заборгованості у добровільному порядку, однак заборгованість відповідачем не погашено.

Позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за невідпрацьовані дні відпустки у розмірі 3775,70 грн. та судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684,00 грн.

Ухвалою суду від 31.05.2023р. у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні з викликом сторін.

Представник позивача Зінченко М.В. в судове засідання не прибув, суду надав клопотання, в якому просив розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Заперечень проти проведення розгляду в заочному порядку не надав.

Відповідач ОСОБА_1 неодноразово в судове засідання не прибув, про час та місце проведення судових засідань повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання.

На підставі викладеного, суд вважає можливим провести судовий розгляд у відсутність сторін, у тому числі у відсутність відповідача, відповідно до ст.280 ЦПК України, у заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі за такими підставами.

Судом встановлено, що з 18.12.2018р. ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», працював на підприємстві позивача на посаді машиніста крану металургійного виробництва, що підтверджується копією наказу (розпорядження) №641 при прийом на роботу від 17.12.2018р. (арк.8).

З 07.02.2022р. по 18.02.2022р. включно ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці, яку було надано йому за період роботи з 18.12.2021р. по 18.12.2022р. у кількості 12 календарних днів (арк.9,11-13).

Позивач виплатив відповідачу відпускні, що підтверджено розрахунковим листом за лютий 2022р. (арк.10).

11.04.2022р. ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗПП України, що підтверджується копією наказу (розпорядження) №166 про припинення трудового договору від 11.04.2022р. (арк.14).

Відповідно до розрахункового листа за квітень 2022р., після звільнення відповідача ОСОБА_1 та всіх відрахувань, його борг перед підприємством позивача становить 3775,70 грн. (арк.10).

19.10.2022р. ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» за вих.№16/2018460 направив відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості перед ПАТ «Запоріжсталь» у сумі 3775,70 грн., яка утворилась в результаті використання щорічної відпустки за невідпрацьований період (арк.15),

Вказана вимога 26.10.2022р. була отримана батьком ОСОБА_1 (арк.16-17), однак заборгованість відповідачем не погашена.

Відповідно до ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 КЗпП України, ч. 1 ст. 26 Закону України «Про оплату праці» відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Одним із видів відрахувань із заробітної плати є відрахування із заробітної плати працівників для покриття заборгованості підприємству, де вони працюють.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника до закінчення робочого року, за який він уже одержав відпустку повної тривалості, для покриття його заборгованості власник або уповноважений ним орган провадить відрахування із заробітної плати за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року.

В постанові Верховного Суду від 17.07.2019р. у справі №332/1433/17 висловлена така правова позиція, що системне тлумачення положень статтей 127, 233 КЗпП України, статті 22 Закону України «Про відпустки» дає підстави зазначити, що роботодавець може звернутися із вимогами про стягнення коштів за невідпрацьовані дні використаної працівником відпустки до суду протягом одного року з дня виникнення права на відрахування відповідних сум.

Так, відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

У той же час, відповідно до п.1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) карантин запроваджено з 12.03.2020р. на всій території України, дія якого в подальшому неодноразово продовжувалась. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023р. за №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінений з 24.00 годин 30.06.2023р.

З`ясувавши обставини справи, оцінивши надані докази, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач ОСОБА_1 звільнився з роботи до закінчення робочого року, за який він одержав відпустку, а під час звільнення відрахування за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, із суми нарахованої заробітної плати під час остаточного розрахунку, в повному обсязі не проведено у зв`язку з недостатністю коштів, тому позивач має право стягнути відповідну суму у судовому порядку.

Розмір заборгованості за дні відпустки, що були надані відповідачу в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, у сумі 3775,70 грн. підтверджується розрахунком відпускних та розрахунковими листами, наданими позивачем, та відповідачем належними та допустимими доказами не спростований.

Також суд враховує, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.233 КЗпП України, які були продовжені на строк дії такого карантину, у даному випадку не пропустив.

Крім того суд враховує, що відповідач обґрунтованих заперечень проти позову не надав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 247, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (, місцезнаходження: м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72) заборгованість за дні відпустки, що були надані в рахунок невідпрацьованої частини робочого року, у сумі 3775 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 70 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (, місцезнаходження: м. Запоріжжя, Південне шосе, буд. 72) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В. Сидорова