КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2305/23
УХВАЛА

12.09.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Торгонської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення проживання дітей разом з батьком,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 , з посиланням на ст.ст. 24, 104, 110, 112 СК України, просить розірвати шлюб та залишити проживати неповнолітніх дітей разом з ним.

В обґрунтування позову зазначив, що він та відповідачка ОСОБА_2 перебувають у шлюбі з 02 квітня 2000 року, шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, актовий запис № 178.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач зазначає, що спільне життя у нього з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя, діти проживають разом з ним та перебувають на його утриманні.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 09.05.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення проживання дітей разом з батьком. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судове засідання 12.09.2023 року не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Відповідач про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 12.09.2023 року не з`явилась, однак надала до канцелярії суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, а також вказала, що позов визнає у повному обсязі, не заперечує проти його задоволення.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновок про закриття провадження в частині вимог про залишення проживати дітей разом з батьком.

Сторони перебувають у шлюбі з 02 квітня 2000 року, шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міськради, актовий запис № 178.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22.08.2023 року сторонами укладено Договір між батьками щодо щодо визначення місця проживання спільних дітей подружжя та здійснення батьківських прав.

За змістом пункту 1.3 зазначеного договору батьки домовилися про проживання їх дітей разом з батьком за його фактичним місцем проживання, яке може знаходитися як на території України, так і за її межами.

Окрім того, 06.09.2023 року до канцелярії суду надійшла заява від відповідачки ОСОБА_5 визнання позову, в якій вона зазначає, що між нею та відповідачем відсутній спір щодо визначення місця проживання дітей і досягнута домовленість, відповідно до якої діти залишаються проживати разом з батьком, що підтверджує висновок суду про відсутність предмета спору між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Частиною першою ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у вище зазначеній постанові, слідує, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Тобто,відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних прав.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини,незалежно від того,чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно із частиною 1 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Зважаючи на те, що сторони під час розгляду справи в суді врегулювали спір щодо місця проживання їхніх малолітніх дітей шляхом укладення нотаріального посвідченого договору, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про залишення проживати малолітніх дітей із кожним із батьків за відсутності предмету спору.

Відповідно до ч. 2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

Керуючись п.2 ч.1 ст.255, ст.ст.258, 259,260 ЦПК України,суд,-

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та залишення проживання дітей разом з батьком в частині позовних вимог про залишення проживати неповнолітніх дітей разом з батьком.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Петренко В. С.