Дата документу 15.09.2023 Справа № 337/1514/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1514/23 Головуючий у 1 інстанції: Котляр А.М.
Провадження № 22-ц/807/1601/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«15» вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», Публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», ПАТ «Мотор Січ» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період з 1994 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на підприємствах: ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», стаж роботи 5 років 8 місяців, ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», стаж роботи 5 років 5 місяців 25 днів, ПАТ «Мотор Січ», стаж роботи 1 рік 3 місяці.

Загальний стаж роботи на вказаних підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів 12 років 04 місяці.

21 вересня 2022 року він звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» за власним бажанням.

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24 листопада 2022 року, протокол № 1708, виданий ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» йому встановлені професійні захворювання:

1 Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня;

2. Радикулопатія попереково-крижова L5-S1, шийна С6-С7, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня);

3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 19 грудня 2022 року (Форма П-4) дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 24 листопада 2022 року. Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на АТ «Мотор Січ» (01 рік 02 місяці), на ПрАТ «Дніпроспецсталь» (05 років 05 місяців), на ПАТ «Запоріжсталь» (05 років 08 місяців). Причиною виникнення отриманих професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на АТ «Мотор Січ», ПрАТ «Дніпроспецсталь», ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК.

Йому було встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання. Ступінь втрати професійної працездатності складає 60 %.

Вважав, що йому має бути відшкодована моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я - отриманням професійного захворювання), що призводить його до фізичних та моральних страждань, значну частину життя він працював за робітничим професійним напрямком на підприємствах відповідачів, інших спеціальностей він не має, однак, за станом свого здоров`я він не зможе працювати за фахом позивач, змінився стан та якість його життя. Моральну шкоду оцінив розмірі 60 000 грн.

На підставі зазначеного просив:

- стягнути з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь одноразово грошову суму в розмірі 27564 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в процентному співвідношенні 45,94 % від загальної суми витрат на правову допомогу;

- стягнути з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на його користь одноразово грошову суму в розмірі 26352 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в процентному співвідношенні 43,92% від загальної суми витрат на правову допомогу;

- стягнути з ПАТ «Мотор Січ» на його користь одноразово грошову суму в розмірі 6084 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу в процентному співвідношенні 10,14 % від загальної суми витрат на правову допомогу.

05 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про уточнення прохальної частини позовної заяви, в якій, посилаючись на укладення мирової угоди за ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», остаточно просив:

- стягнути з ПРАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на його користь одноразово грошову суму в розмірі 26352 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу (станом на 10 травня 2023 року 7500 грн.);

- стягнути з ПАТ «Мотор Січ» на його користь одноразово грошову суму в розмірі 6084 грн. як відшкодування завданої моральної шкоди, а також понесені позивачем судові витрати на правову допомогу (станом на 10 травня 2023 року - 5500 грн.)

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», відповідно до якої відповідач зобов`язується компенсувати / сплатити Позивачу на відшкодування моральної шкоди, яку спричинено Позивачу внаслідок отримання професійного захворювання - 23 000 грн. Позивач відмовився від вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» закрито.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 26 352 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без урахування податків та інших обов`язкових платежів та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3952 грн. 80 коп.

Стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 6084 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без урахування податків та інших обов`язкових платежів та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 912 грн. 60 коп.

Стягнуто з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» на користь держави судовий збір в сумі 471 грн. 53 коп.

Стягнуто з ПАТ «Мотор Січ» на користь держави судовий збір в сумі 108 грн. 86 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ПрАТ «Електрометалургійний Заводського районного суду м. Запоріжжя від «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції помилково зазначив, що стаж роботи на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» становить 48 місяців, відповідальність у вигляді сплати відшкодування моральної шкоди та витрат на професійну правничу допомогу товариства більша, ніж відповідальність ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», незважаючи на менший стаж роботи позивача, позивав був обізнаний зі шкідливими умовами праці, проходив медичні огляди, отримував пільги та компенсації, розмір шкоди необґрунтований, просило скасувати рішення суду в частині позовних вимог до ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» та прийняти в цій частині нове рішення, зменшивши відшкодування моральної шкоди до 6000 грн. та витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог.

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що судом було допущено технічну описку при зазначені стажу його роботи, він та ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» скористались правом на укладення мирової угоди, що не впливає на розмір вимог до ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», стягнута сума є співмірною та справедливою, розмір судових витрат визначений у відповідності до норм закону.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості розміру відшкодування 60000 грн. з врахуванням пропорційності до стажу роботи позивача та наявності підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 1994 року по 2022 рік працював у шкідливих умовах на наступних підприємствах:

1) ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», стаж роботи 5 років 8 місяців,

2) ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна», стаж роботи 5 років 5 місяців 25 днів,

3) ПАТ «Мотор Січ», стаж роботи 1 рік 3 місяці.

Загальний стаж роботи на вказаних вище підприємствах в умовах впливу шкідливих факторів - 12 років 04 місяці (а.с. 11-15).

Відповідно до Медичного висновку лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 24 листопада 2022 року, виданого ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини», ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання:

«1.Хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої стадії (пилотоксичний бронхіт першої-другої стадії, емфізема легень першої-другої стадії) група В, легенева недостатність другого ступеня;

2. Радикулопатія попереково-крижова L5-S1, шийна С6-С7, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з пері артрозом колінних суглобів (ПФ першого-другого ступеня) та остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня);

3. Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість третього ступеня (з помірним зниженням слуху) за класифікацією ОСОБА_2 та ОСОБА_3 )» (а.с. 16-17).

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 20 грудня 2022 року (Форма П-4) Пункт 9: Дата встановлення остаточного діагнозу за вказаними вище професійними захворюваннями 24 листопада 2022 року. Хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи Позивача в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на АТ «Мотор Січ» (01 рік 02 місяці), на ПрАТ «Дніпроспецсталь» (05 років 05 місяців), на ПАТ «Запоріжсталь» (05 років 08 місяців). Причиною виникнення отриманих Позивачем професійних захворювань є наявність на його робочих місцях на АТ «Мотор Січ», ПрАТ «Дніпроспецсталь», ПАТ «Запоріжсталь» шкідливих виробничих факторів (перелік яких визначено в пункті 18 цього Акту) та перевищення їх показників по ГДК» (а.с. 18-24):

Згідно з Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 159347 від 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, причина інвалідності: професійне захворювання (а.с. 26).

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, серія 12 ААА № 125029 від 20 лютого 2023 року ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 60 (шістдесят) % (а.с. 26).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

За приписами ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року) відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 вищевказаної постанови, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Окрім того, згідно зі ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Зазначена норма закріплює право громадянина на належні безпечні та здорові умови праці, не допускає з цього правила будь яких виключень.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач працював на підприємствах відповідачів, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 20 лютого 2023 року йому встановлено III групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 60 %, що свідчить про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.

Суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування з кожного відповідача в залежності від стажу роботи позивача на кожному підприємстві,що відповідає вимогам ст. 1190 ЦК України, згідно з ч. 2 якої за заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, загальний стаж роботи ОСОБА_1 на підприємствах із шкідливими умовами праці становить 148 місяців, з них на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - 68 місяців, що становить 45,94%, на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» - 65 місяців, або 43,92% від загальної суми 60 000 грн., що становить 26352 грн., на ПАТ «Мотор Січ» 15 місяців, або 10,14% від загальної суми 60 000 грн., що становить 6084 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції неправильно визначено стаж роботи позивача на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», а саме: зазначено 48 місяців замість 68 місяців, не заслуговує на увагу, оскільки зі змісту всього рішення суду вбачається, що це є опискою, яка не вплинула на правильність висновків суду та може бути виправлена в порядку ст. 269 ЦПК України.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення шістдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

Доводи апеляційної скарги про обізнаність позивача про стан здоров`я, свідоме приховування позивачем та погіршення його дійсного стану, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10.12.2009р.; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004р.)

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неспівмірного розміру відшкодування в порівнянні з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», оскільки скаржник безпідставно зараховує до цієї суми судові витрати, компенсація яких передбачена нормами ЦПК України.

Окрім того, позивач та відповідач ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» скористались своїм правом на укладення мирової угоди, в якій узгодили розмір відшкодування на власний розсуд.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення тридцяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з розміром судових витрат, які були стягнуті судом першої інстанції, а лише клопотання щодо здійснення розподілу при ухваленні нового рішення суду іншого змісту.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 15 вересня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова