печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Дибі І.Б.

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 заінтересована особа ОСОБА_3 , особа, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю: ОСОБА_4 , банк, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Печерського районного суду м. Києва із зазначеною заявою. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що вона уклала шлюб із ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 від 03.04.2021 року, виданого Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За час життя померлим в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», ТВБВ (територіально відокремлене безбалансове відділення) №10014/021 ОПЧ м. Миколаїв, вул. Потемкінська, 118, було орендовано банківську ячейку (сейф), що підтверджується листом від 27.10.2021 року за № 46/12-05/25936 про наявність у вказаної особи індивідуального банківського сейфу, що охороняється банком за номером № 31/2 у відповідності до Договору за № 337 від 01.06.2020 року, який припинений 31 травня 2021 року. ОСОБА_4 заповіт не склав, а тому спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ч. 2 ст. 1223 та ст. 1261 ЦК України є ОСОБА_1 та його син від іншого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючий: в АДРЕСА_1 . 12.05.2021 року, приватним нотаріусом Філіпенко (Бороздіною раніше) Оленою Геннадіївною надіслано запит до АТ «Ощадбанк» за вих.б/н від 16.11.2021 року наступного змісту: «Відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про нотаріат», роз`яснень Національного банку України від 12.11.2015 року за №18-03012/87037 та у зв`язку з оформленням спадкових прав після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко О.Г, повідомляє, що 27.10.2021 року за № 46/12-05/25936 був отриманий лист про наявність у вказаній особі індивідуального банківського сейфу, що охороняється банком за номером № 31/2. З зазначеного договору вбачається, що договір № 337 від 01.06.2020 року припинений 31 травня 2021 року. У зв`язку з вищезазначеним, прошу вас надіслати на адресу приватного нотаріуса копію опису вмісту зазначеної чарунки № 31/2 для подальшої видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідь просимо надати до 25 листопада 2021 року. Дані необхідні для оформлення спадкових прав спадкоємців».

А тому заявник просила зобов`язати АТ «Ощадбанк» направити на адресу Приватного нотаріуса Філіпенко (раніше Бороздіна) Олени Геннадіївни , номер свідоцтва 4095, розташованого за адресою: 54029, м. Миколаїв, вул. Пушкінська, 33, оригінал та/або копію завірену належним чином, акту опису майна, що належало арендувачу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яке знаходиться в банківській ячейці (сейфі) № НОМЕР_4 в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України», ТВБВ (територіально відокремлене безбалансове відділення) №10014/021 ОПЧ м.Миколаїв, вул.Потемкінська, 118.

Ухвалою судді від 23 лютого 2023 року в справі відкрито провадження.

4 вересня 2023 року представник заявника подав заяву, в якій підтримав заяву, просив її задовольнити з викладених у заяві підстав.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до наступного.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного проживання, зясувати джерело і час його придбання.

Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Порядок розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, регулюється Главою 12 Розділу IV ЦПК України.

Відповідно до ст. 347 ЦПК України, заява про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи у випадках, встановлених законом, подається до суду за місцезнаходженням банку, що обслуговує таку юридичну або фізичну особу.

Згідно із ст. 348 ЦПК України у заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) заявника та особи, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, їх місце проживання або місцезнаходження, а також ім`я представника заявника, коли заява подається представником; 3) найменування та місцезнаходження банку, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю; 4) обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено; 5) обсяги (межі розкриття) інформації, яка містить банківську таємницю, щодо особи та мету її використання.

Згідно із ч. 2 ст. 350 ЦПК України якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви.

Відповідно до змісту викладених норм ЦПК України, у порядку, визначеному Главою 12 Розділу IV ЦПК України, розглядаються заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи, банком, що обслуговує таку юридичну або фізичну особу.

Порядок розкриття банківської таємниці встановлений Законом України «Про банки та банківську діяльність».

Заявниця позбавлена можливості перевірити вміст орендованого індивідуального сейфу з метою оформлення права на спадщину і ніж шляхом подання заяви про розкриття інформації, яка містить банківську таємницю в порядку Глави 12 ЦПК України, або шляхом пред`явлення позову про визнання права на спадщину.

Майно, яке знаходиться у сейфі не є власністю Банку, і він не може висувати заперечення стосовно визнання за заявником чи іншою особою-спадкоємцем права на майно, яке знаходиться у сейфі, або заявити про свої права на нього.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Банківською таємницею, зокрема, є: 1) відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України; 2) операції, які були проведені на користь чи за дорученням клієнта, здійснені ним угоди; 3) фінансово-економічний стан клієнтів; 4) системи охорони банку та клієнтів; 5) інформація про організаційно-правову структуру юридичної особи - клієнта, її керівників, напрями діяльності; 6) відомості стосовно комерційної діяльності клієнтів чи комерційної таємниці, будь-якого проекту, винаходів, зразків продукції та інша комерційна інформація; 7) інформація щодо звітності по окремому банку, за винятком тієї, що підлягає опублікуванню; 8) коди, що використовуються банками для захисту інформації; 9) інформація про фізичну особу, яка має намір укласти договір про споживчий кредит, отримана під час оцінки її кредитоспроможності.

Відповідно до ч.1 ст. 1076 ЦК України банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що на вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську інформацію, у межах і обсягах, визначених цим та іншими законами, тобто банки надають обмежену законом інформацію.

Вказані обмеження, зокрема викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, й не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням суду.

Статтею 61 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право надавати інформацію, яка містить банківську таємницю, приватним особам та організаціям для забезпечення виконання ними своїх функцій або надання послуг банку відповідно до укладених між такими особами (організаціями) та банком договорів, у тому числі про відступлення права вимоги до клієнта, за умови, що передбачені договорами функції та/або послуги стосуються діяльності банку, яку він здійснює відповідно до статті 47 цього Закону.

Відповідно до висновків Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі №501/1451/17, оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватися безпосередньо банками або на підставі рішення суду (стаття 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність») та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, коло суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу.

Коло суб`єктів, які мають право вимагати безпосередньо від банку розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, визначається статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» і може змінюватися тільки на підставі закону.

При цьому, вказані суб`єкти мають право на отримання лише обмеженої інформації з урахуванням виконуваних ними функцій та з питань, зазначених у відповідному законі стосовно визначених суб`єктів.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: 1) на запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи. Інформація щодо рахунку умовного зберігання (ескроу) та операцій за ним розкривається також на письмовий запит бенефіціара. Інформація про залишок коштів на банківському рахунку, майнові права на кошти на якому є предметом обтяження, операції за ним, обтяження, щодо яких до банку надійшли повідомлення, у тому числі взяті банком на облік, інші обмеження права розпоряджання рахунком розкривається також на письмовий запит обтяжувача, якщо право обтяжувача на отримання відповідної інформації передбачено правочином, на підставі якого виникає таке обтяження; 2) за рішенням суду; 3) органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Антимонопольному комітету України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента; 4) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику: а) на його запит щодо наявності банківських рахунків; б) у випадках та в обсязі, визначених Угодою між Урядом України та Урядом Сполучених Штатів Америки для поліпшення виконання податкових правил й застосування положень Закону США "Про податкові вимоги до іноземних рахунків" (FATCA) та іншими міжнародними договорами, що містять положення про обмін інформацією для податкових цілей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або укладеними на їх підставі міжвідомчими договорами. Порядок розкриття такої інформації встановлюється Національним банком України; в) на його запит щодо дотримання резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів; 5) центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, на його запит у випадках, встановлених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"; 6) органам державної виконавчої служби, приватним виконавцям - на їхні запити з питань виконання рішень судів та рішень, що підлягають примусовому виконанню відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", - щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, а також щодо договорів боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 7) Національній комісії з цінних паперів та фондового ринку у разі самостійного подання банком інформації про банк як емітент та адміністративних даних відповідно до законів про цінні папери та фондовий ринок; 8) іншим банкам - на їхні запити у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення"; 9) центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, з метою здійснення верифікації та моніторингу державних виплат - на його запит щодо банківських рахунків фізичних осіб, яким призначено, нараховано та/або здійснено державні виплати, а також фізичних осіб, які звернулися за призначенням державних виплат, операцій списання з рахунків та/або зарахування на рахунки і залишки за такими рахунками на визначену дату або за конкретний проміжок часу; 10) особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) у відповідному розпорядженні банку, у разі смерті такого власника рахунку (вкладу) - на їхній запит щодо наявності рахунків (вкладів) померлого власника та залишку коштів на рахунках (вкладах); 11) державним нотаріальним конторам, приватним нотаріусам, посадовим особам органів місцевого самоврядування, уповноваженим на вчинення нотаріальних дій, іноземним консульським установам (для вчинення такими особами нотаріальних дій з охорони спадкового майна, з видачі свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя) - на їхні запити щодо наявності рахунків (вкладів) та залишку коштів на рахунках (вкладах) померлих власників цих рахунків та/або щодо залишку коштів, які належать померлим фізичним особам та зберігаються на будь-яких рахунках у банках, та/або щодо рухомого майна таких осіб, що перебуває на збереженні та/або у заставі банку як заклад, щодо наявності індивідуального банківського сейфа та/або договорів про надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, та/або щодо наявності рахунків умовного зберігання (ескроу) та грошових коштів на цих рахунках, призначених для перерахування померлим бенефіціарам.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною другою статті 1228 ЦК України передбачено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Згідно ст. 66 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави.

Статтею 46 Закону України «Про нотаріат» передбачено право нотаріусу при вчиненні нотаріальних дій витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. 3.4 глави 3 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14.07.2006 року № 267, до банку для надання довідок за рахунками (вкладами) у разі смерті їх власників державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам (для вчинення такими особами нотаріальних дій з охорони спадкового майна, з видачі свідоцтв про право на спадщину, про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя) щодо наявності рахунків (вкладів) та залишку коштів на рахунках (вкладах) померлих власників цих рахунків та/або щодо залишку коштів, які належать померлим фізичним особам та зберігаються на будь-яких рахунках у банках, та/або щодо рухомого майна таких осіб, що перебуває на збереженні та/або в заставі банку як заклад, щодо наявності індивідуального банківського сейфа та/або договорів про надання в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, та/або щодо наявності рахунків умовного зберігання (ескроу) та грошових коштів на цих рахунках, призначених для перерахування померлим бенефіціарам, подається заява за довільною формою. Довідка про наявність/відсутність інформації складається банком за довільною формою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

З огляду на викладене, заявник ОСОБА_1 не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, що містить банківську таємницю. Окрім того, заявник посилається на відмову у наданні банком інформації на запит нотаріуса, проте, не надає такої та не зазначає ані дати, ані номеру вказаного листа, яким було нібито відмовлено нотаріусу в наданні вказаної інформації.

Встановивши, що заявник не належить до кола суб`єктів, які мають право вимагати від банку розкриття інформації, що становить банківську таємницю, і не надав документів, які підтверджують право на отримання вказаної інформації, а також зважаючи на те, що обставини, на які посилається заявник не можуть бути підставою для задоволення такої заяви, суд прийшов до висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 347-350 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 заінтересована особа ОСОБА_3 , особа, щодо якої вимагається розкриття інформації, яка містить банківську таємницю: ОСОБА_4 , банк, що обслуговує особу, щодо якої необхідно розкрити банківську таємницю: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю - відмовити.

Особа, щодо якої банк розкриває банківську таємницю, або заявник мають право у п`ятиденний строк оскаржити ухвалене судом рішення до Київського апеляційного суду в установленому порядку.

Суддя О.Л. Бусик