Справа № 175/5306/23
Провадження № 2-о/175/121/23
УХВАЛА

"15" вересня 2023 р. смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Журавель Т.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту перебування дитини на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа Другий відділ Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки через свого представника звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про встановлення факту перебування дитини на утриманні.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Дослідивши заяву та додані до неї матеріали, суддя вважає, що у відкритті провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , військовослужбовцем Збройних Сил України, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 . Заявниця має доньку від попередніх відносин ОСОБА_2 , яка з 2016 року постійно перебувала на утриманні ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_3 мав намір усиновити ОСОБА_2 . Встановлення даного факту заявниці необхідне для оформлення одноразової допомоги, у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що соціальний захист військовослужбовців діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Визначаючи, чи пов`язується з встановлення зазначеного факту виникнення у заявника певних цивільних прав та обов`язків, судlz застосовує положення статті 1 ЦК України. Згідно частини першої статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (цивільні відносини). Тобто цивільними є відносини, які відповідають наведеним критеріям.

Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участю осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального права визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме в порядку цивільного судочинства.

Суддя звертає увагу на те, що вимоги заявниці пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання за її дитиною певного соціально-правового статусу, а саме щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця, що не пов`язано з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням.

Таким чином, за своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищенаведеного, суддя доходить висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, у зв`язку з чим наявні підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо: заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 258 260, 293, 294, 315 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , заінтересована особа Другий відділ Дніпровського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про встановлення факту перебування дитини на утриманні.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. С. Журавель