КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року місто Київ

Справа 757/44969/18-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6478/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

за участю секретаря судового засідання - Ковальової В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року (ухвалене у складі судді Підпалого В.В., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив поділити спільне майно, набуте у шлюбі з ОСОБА_3 , шляхом визначення ідеальної частки кожного з подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишити його у спільній частковій власності.

а саме:

- у власність ОСОБА_2 переходить: 1/2 частина квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.;

- 1/2 частина земельної ділянки, площею 0,0619 га, за кадастровим номером :90:584:0078 за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка № НОМЕР_1 ;

- 1/2 частини легкового автомобіля марки Subaru, моделі Outback, 2014 року випуску, чорного кольору, шасі № НОМЕР_2 , тип ТЗ Загальний легковий універсал-В;

- 1/2 частини легкового автомобіля марки Toyota, моделі Corolla, 2014 року випуску, коричневого кольору, шасі № НОМЕР_3 , тип ТЗ Загальний легковий седан-В.

У власність ОСОБА_3 переходить:

- 1/2 частина квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.;

- 1/2 частина земельної ділянки, площею 0,0619 га, за кадастровим номером :90:584:0078 за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка АДРЕСА_5 ;

- 1/2 частини легкового автомобіля марки Subaru, моделі Outback, 2014 року випуску, чорного кольору, шасі № НОМЕР_2 , тип ТЗ Загальний легковий універсал-В;

- 1/2 частини легкового автомобіля марки Toyota, моделі Corolla, 2014 року випуску, коричневого кольору, шасі № НОМЕР_3 , тип ТЗ Загальний легковий седан-В.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , за час перебування у шлюбі подружжя набуло вищевказане майно. Проте згоди щодо поділу спільного майна між позивачем та відповідачем не досягнуто, з огляду на що є необхідність поділити спільне майно в судовому порядку.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Поділено спільне майно, набуте у шлюбі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , шляхом визначення ідеальної частки кожного з подружжя в цьому майні без його реального поділу та залишення його у спільній частковій власності.

У власність ОСОБА_2 переходить:

- 1/2 частина земельної ділянки від загальної площі в 0.0619 га, за кадастровим номером :90:584:0078, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка АДРЕСА_5 ;

- 1/2 частина легкового автомобіля марки Subaru, моделі Outback, 2014 року випуску, чорного кольору, шасі № НОМЕР_2 , тип ТЗ Загальний легковий універсал-В;

- 1/2 частина легкового автомобіля марки Toyota, моделі Corolla, 2014 року випуску, коричневого кольору, шасі № НОМЕР_3 , тип ТЗ Загальний легковий седан-В.

У власність ОСОБА_3 переходить:

- 1/2 частина земельної ділянки від загальної площі в 0.0619 га, за кадастровим номером :90:584:0078, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , земельна ділянка № НОМЕР_1 ;

- 1/2 частина легкового автомобіля марки Subaru, моделі Outback, 2014 року випуску, чорного кольору, шасі № НОМЕР_2 , тип ТЗ Загальний легковий універсал-В;

- 1/2 частина легкового автомобіля марки Toyota, моделі Corolla, 2014 року випуску, коричневого кольору, шасі № НОМЕР_3 , тип ТЗ Загальний легковий седан-В.

В іншій частині позову відмовити.

Не погоджуючись з таким рішенням ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 16 лютого 2023 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року скасувати в частині відмови у задоволені позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити та у порядку поділу майна визначити права на нього наступним чином:

У власність ОСОБА_2 переходить:

- 1/2 частини квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машино місця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машино місця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.

У власність ОСОБА_3 переходить:

- 1/2 частина квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машино місця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частина гаражу, машино місця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.

В іншій частині просив рішення Печерського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року залишити без змін.

Зауважує, що незрозумілими є мотиви суду першої інстанції щодо віднесення житлової квартири та 2 парко місць до об`єктів особистої приватної власності Відповідачки.

В той же час, наявні у матеріалах справи докази повністю підтверджують, що вказана квартира та парко місця набуті: у шлюбі за спільні консолідовані кошти подружжя; в інтересах сім`ї - для подальшого спільного проживання однією сім`єю у цій квартирі та для паркування власних транспортні засоби чоловіком та дружиною у набутих парко місцях .

Таким чином, квартира та 2 парко місця є об`єктом спільної власності подружжя та підлягають поділу у встановленому чинним законодавством України порядку.

Крім того, слід зауважити, що в чинному законодавстві немає жодної законодавчої норми, яка б робила виключення із презумпції спільної власності подружжя у разі набуття майна через незначний час після укладення шлюбу.

Вважає, що оскільки спірне майно набуте за час шлюбу, окрім інших доказів того, що воно набувалося у спільну сумісну власність також, презюмується, що воно належить Позивачу та Відповідачу на праві спільної сумісної власності та тягар спростування цієї презумпції, тобто надання об`єктивних, достовірних та однозначних доказів того, що спірне майно є об`єктом права особистої власності покладається саме на ту особу, яка цю презумпцію спростовує.

Вказує, що надані відповідачем документи не можуть слугувати достатніми доказами факту накопичення грошових котів, як стверджує відповідач.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у вказаній частині побудоване на припущеннях, не підтверджене жодними доказами, та, як наслідок, прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому це рішення підлягає скасуванню із постановленням нового законного та обґрунтованого рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга надійшла на адресу Київського апеляційного суду 20 лютого 2023 року.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 лютого 2023 року для розгляду даної справи визначено склад колегії суддів: ОСОБА_4 - головуючий суддя, Немировська О. В., Ящук Т. І.

Оскільки апеляційна скарга подана безпосередньо до Київського апеляційного суду, а за відсутності Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та за відсутності цивільної справи неможливо встановити наявність чи відсутність оскаржуваного рішення, судом 22 лютого 2023 року постановлено ухвалу про витребування матеріалів цивільної справи № 757/44969/18-ц.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 09 травня 2023 року звільнено ОСОБА_4 з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку із поданням заяви про відставку.

У зв`язку з неможливістю суддею-доповідачем ОСОБА_4 продовжувати розгляд судової справи, було призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 травня 2023 року справу передано для розгляду складу колегії суддів: головуючому судді - Желепі О.В., суддям: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

У зв`язку з припиненням повноважень судді Кравець В.А. протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 30 червня 2023 року, замінено суддю Кравець В.А. на суддю Гаращенко Д.Р.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження, копію апеляційної скарги з додатками надіслано учасникам справи і встановлено строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали.

У зв`язку з зайнятістю в іншому судовому процесі суддю Гаращенко Д.Р. протоколом автоматизованої зміни складу колегії суддів від 04 вересня 2023 року, замінено суддю Гаращенко Д.Р. на суддю Немировську О. В.

Від відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Вказує, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У Постанові ВСУ від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 зазначено, що статус спільної сумісної власності може бути визначено тільки за обов`язкової наявності двох критеріїв: Час набуття майна (час перебування у шлюбі); Кошти за які таке майно набуте (джерело набуття).

Зі своєї сторони Відповідач повністю підтвердила належними доказами наявність у неї грошових коштів, а саме часу набуття і джерела набуття майна.

Майно ФОП Придбане за кошти від своєї діяльності слід розглядати, як особисту приватну власність, яке не підлягає поділу між подружжям (ВСУ у справі № 6-1327цс15 від 18 травня 2016 р). Про те, що майно ФОП є особистою власністю особи, а не спільною сумісною власністю подружжя йдеться у Постанові (ВСУ у справі № 6-79цс13 від 02 жовтня 2013 р).

Позивачем не було надано жодного доказу джерела у нього грошових коштів, надання лише копії трудової книжки говорить про його трудову діяльність, жодної довідки про доходи відповідач не надав. Тобто він не виконав норму статті 81 ЦПК України.

Позивач та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду просили задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення учасників процесу , з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , тому враховуючи положення ч.1 ст.367 ЦПК України в іншій частині рішення апеляційним судом не переглядається.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи рішення по суті позовних вимог, суд вважав встановленими такі обставини, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2011 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 жовтня 2018 року розірвано (а.с.11, 53-54, том 1).

22 квітня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено Договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Синицею Т.В., зареєстровано в реєстрі за №3866, за яким ОСОБА_3 набула у власність квартиру за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м. (а.с.19-20 том 1).

Також, згідно Договорів купівлі-продажу від 22 квітня 2011 року ОСОБА_3 набула у власність гараж, машино-місце в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м. та гараж, машино-місце в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м. (а.с. 21-24, том 1).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частини квартири за АДРЕСА_1 ; 1/2 частини гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 ; 1/2 частина гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , суд першої інстанції вважав доведеною обставину придбання вказаного майна за особисті кошти відповідача.

При цьому суд виходив з часу придбання майна через 7 днів після реєстрації шлюбу та доведеністю відповідачем наявності в неї особистих коштів для придбання такого майна.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, так як ті обставини справи, які суд вважав доведеними не підтверджуються належними та допустимими доказами .

За правилом статті 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Верховний Суд України висловив в постанові від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 правову позиції, наступного змісту:

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_3 та спростовуючи презумпцію права спільної сумісної власності придбаного під час шлюбу майна вказувала, що квартира та гаражі придбані нею хоч і під час шлюбу, однак за власні кошти, які вона отримала, зокрема, від своєї підприємницької діяльності, на підтвердження чого долучила до матеріалів справи серед іншого такі докази: копії трудових наказів про призначення ОСОБА_7 , копію свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи- підприємця ОСОБА_3 , копії довідок АТ «Райфайзен банк Аваль», копії податкових декларацій платника єдиного податку ФОП ОСОБА_3 , копію звіту суб`єкта малого підприємництва - фізичної особи - платника єдиного податку, декларації про доходи, копію протоколів загальних зборів, довідки про заробітну плату (а.с.55-127, 138-163, том 1).

Як визначено ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи копій довідок від 23 січня 2019 року виданої АТ «Райффайзен Банк Аваль», у вказаному банку ОСОБА_3 відкрила картковий рахунок та до вказаного рахунку відкрито відповідну платіжну картку (а.с.138-139 том 1).

Однак, колегія суддів вважає, що вказані довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» не підтверджують наявність особистих коштів ОСОБА_3 на відповідних карткових рахунках, а також не підтверджують, що з відповідних карткових рахунків відповідач здійснювала оплату за договорами купівлі - продажу спірного майна, або знімала кошти в межах відповідних сум для виконання зобов`язання за договорами купівлі-продажу майна.

Також, не можуть бути підставою для визнання особистою приватною власністю спірного майна за ОСОБА_3 надані документи, що підтверджують її трудову діяльність, оскільки надані документи не підтверджують факт придбання спірного майна за особисті кошти.

Крім того, надана податкова документація лише свідчить про те, що ФОП ОСОБА_3 здійснювала підприємницьку діяльність та відповідно декларувала доходи. Проте за відсутності доказів здійснення та розміру витрат на підприємницьку діяльність, та відсутності доказів про те, що кошти з підприємницької діяльності накопичувались на відповідних рахунках та знімались, напередодні здійснення оплати вартості майна саме з рахунків відповідачки, відсутні підстави вважати, що суду надано достатні докази на спростування презумпції набуття квартири та двох гаражів саме за особисті кошти відповідача. Матеріали справи також не містять доказів того, що вказане майно використовується ФОП ОСОБА_3 для здійснення господарської діяльності.

Надані відповідачем інші докази не підтверджують доводів ОСОБА_3 про те, що квартира за АДРЕСА_1 та гаражі, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_6 та АДРЕСА_3 придбані за її особисті кошти, а отже є її особистою приватною власністю.

З урахування того, що спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно покладається на того з подружжя, який її спростовує, тобто в даному випадку на відповідача, а ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували що вищезгадане нерухоме майно було придбано, хоча у шлюбі однак за її особисті кошти, вимоги позивача про поділ такого майна підлягають задоволенню.

Колегія суддів критично ставиться до висновку суду першої інстанції про те, що при вирішенні справи в цій частині має значення саме час придбання майна тобто через сім днів після укладення шлюбу із позивачем, оскільки законодавцем не визначається, період придбання майна після реєстрації шлюбу з врахуванням якого можна встановити, що майно є спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому доведення наявності у одного з подружжя доброго фінансового стану до реєстрації шлюбу не може свідчити про те, що майно придбане за особисті кошти, в даному випадку відповідача, оскільки в даній категорії справ є визначальним документальне підтвердження факту придбання конкретного майна за особисті кошти одного з подружжя.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись вказаними нормами процесуального права, та встановивши, що ті обставини справи, які суд вважав встановленими є недоведеними рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За обставинами даної справи не встановлено, що між сторонами існувала інша домовленість щодо часток у придбаному під час шлюбу майні.

Тому в порядку поділу майна подружжя необхідно визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частини гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частину гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.;

за ОСОБА_3 суд визнає право власності на:

- 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частину гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частинуа гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.;

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат з відповідача на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в загальному розмірі 18501 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 грудня 2022 року - в частині відмови в задоволенні позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на:

- у 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частину гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частину гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.;

за ОСОБА_3 визнати право власності на:

- 1/2 частину квартири за АДРЕСА_1 , загальна площа якої складає 175,30 кв.м.;

- 1/2 частину гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_2 , загальна площа якого складає 23,20 кв.м.;

- 1/2 частину гаражу, машиномісця в підземному паркінгу за АДРЕСА_3 , загальна площа якого складає 23,70 кв.м.;

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_7 ) на користь ОСОБА_2 ( НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_7 ) судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги в розмірі 18501 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08.09. 2023 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді: О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська