Справа № 128/3092/23
РІШЕННЯ

Іменем України

15 вересня 2023 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ганкіної І.А.

секретаря судового засідання Савченко Я.С.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниця в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 21. Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 63,7 кв.м., житлова площа - 31,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно заповіту від 15 серпня 2016 року померла мати на випадок своєї смерті , усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося - заповіла позивачу. Відтак, вважаючи себе єдиним спадкоємцем після померлої, позивач в установленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Парфьонова І.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу за № 13/2022 та зареєстровано в Спадковому реєстрі за №69304403. Вказує, що крім нього, з заявами про прийняття спадщини в межах даної спадкової справи звернулася його рідна сестра - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №5, сформованого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Парфьоновим І.В., ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( актовий запис №286) та відповідно не встигла отримати свідоцтва про право на спадщину в межах даної спадкової справи. Спадкоємцями після її смерті є сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Після перевірки наданого переліку документів, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №73/02-31 від 02.06.2023 року нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючого документу на будинок. Одночасно, нотаріус роз`яснив позивачу необхідність звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Викладені вище обставини стали підставою до звернення до суду із даною позовною заявою за захистом своїх спадкових прав після смерті матері.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шикунова А.О. подала суду заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, змін та доповнень не мають, позов просять задоволити. Розгляд справи провести у їх відсутність.

Відповідач в ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали суду заяви про визнання позовних вимог у повному обсязі, заперечень не мають, справу просять розглянути у їх відсутність.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку учасників провадження, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 7 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (стаття 11 ЦПК України).

Доказами підтвердження та спростування обставин визначених у позові є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта ( ст.76 ЦПК України).

Цивільним процесуальним законодавством України встановлено, що докази у справі повинні бути належними та допустимими.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом є встановленим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла - ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис за № 21, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.01.2022 року (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 63,7 кв.м., житлова площа - 31,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14-19).

Згідно заповіту від 15 серпня 2016 року мати ОСОБА_4 на випадок своєї смерті, усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося - заповіла ОСОБА_1 (а.с.7).

Відтак, вважаючи себе єдиним спадкоємцем після померлої, ОСОБА_1 в установленому законом порядку звернувся до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Парфьонова І.В. з відповідною заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу за № 13/2022 та зареєстровано в Спадковому реєстрі за №69304403 (а.с.8).

Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №5, сформованого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Парфьоновим І.В., ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис №286) та відповідно не встигла отримати свідоцтва про право на спадщину в межах даної спадкової справи та спадкоємцями після її смерті є сини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 20-21).

Після перевірки наданого переліку документів, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. №73/02-31 від 02.06.2023 року нотаріус відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності правовстановлюючого документу на будинок, одночасно, нотаріус роз`яснив необхідність звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно (а.с.22-23).

За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті.

За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Частинами 1-3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини .

Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України-перша черга спадкоємців за законом-у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачами спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 1216, 1218, 1264, 1266, 1268, 1276 ЦК України, ст.ст. 2,11,12,13,206,247,263,264,265,355 ЦПК України, суд.-

ВИРІШИВ:

Позов задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 63,7 кв.м., житлова площа - 31,3 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , до складу якого входить: житловий будинок літ. «А»; прибудова «а»; ганок з козирком; сарай «В»; вбиральня «Г»; літня кухня «Д»; погріб з шиєю «Е»; хвіртка №1; огорожа №2. Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 15.09.2023 року.

Суддя І.А. Ганкіна