Ухвала

Іменем України

12 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 522/23660/16-ц

провадження № 61-9818ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року у складі судді Ковтун Ю. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Базіль Л. В., Бездрабко В. О., Воронцової Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогою стягнути з неї на свою користь грошові кошти в розмірі 23 228,00 дол. США, з яких: сума основного боргу в розмірі 14 000,00 дол. США, проценти - 7 736,00 дол. США, три проценти річних - 1 492,00 дол. США.

Позов обґрунтовано тим, що між сторонами укладено договори позики, відповідно до яких ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 кошти у розмірі 7 000,00 дол. США за кожним договором. Укладення таких договорів та факт передачі коштів підтверджується розписками від 01 березня 2013 року та від 27 серпня 2013 року, які підписані відповідачкою.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 добровільно не повернула їй позичені кошти, просила суд стягнути їх з відповідачки в судовому порядку зі стягненням відсотків за користування чужими коштами відповідно до частини другої статті 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та три проценти річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 березня 2013 року у загальному розмірі 271 151,48 грн, з яких: сума позики - 189 663,60 грн; проценти за користування позикою - 81 487,88 грн; заборгованість за договором позики від 27 серпня 2013 року у загальному розмірі 264 751,91 грн, з яких: сума позики - 177 304,40 грн; проценти за користування позикою - 87 447,54 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення цього суду від 05 квітня 2017 року у цивільній справі № 522/23660/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.

Заяву обґрунтовано тим, що про рішення суду ОСОБА_2 дізналася 18 жовтня 2021 року від свого сина, який повідомив її про те, що зупинено видачу її пенсії. Вважала, що заявлені ОСОБА_1 до неї позовні вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики є безпідставними, оскільки вона провела з ОСОБА_1 повний розрахунок, доказами чого є розписки ОСОБА_1 з її підписами про отримання нею грошових коштів у рахунок погашення заборгованості по двом договорам позики. Відтак, просила суд поновити строк для подачі нею заяви про перегляд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами та скасувати його, призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовлено.

Відмову у задоволенні заяви суд першої інстанції мотивував тим, що ОСОБА_2 не наведено нововиявлених обставин, які б давали підстави скасувати судове рішення. Надані заявником копії розписок відмінні від тих, що подані до позовної заяви та за своєю суттю, не є доказами, якими підтверджуються нововиявлені обставини та не відносяться до таких у розумінні статті 423 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), і не є підставою для перегляду і скасування рішення суду за нововиявленими обставинами. Апеляційний суд, погодився з висновками суду першої інстанції.

ОСОБА_2 28 червня 2023 року через засоби поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року у вищевказаній справі, з пропуском строку, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

Ухвалою Верховного Суду від 18 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, зокрема надати заяву про поновлення строку на касаційне оскарження.

У строк, визначений в ухвалі заявником направлено заяву про поновлення строку на касаційне оскарження, яку обґрунтовує тим, що копію повного тексту апеляційного суду отримала 13 червня 2023 року, на підтвердження чого надала відповідні докази.

Відповідно до частини першої, другої та третьої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Перевіривши доводи клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року, Суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені нею доводи є поважними підставами пропуску строку.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що суди помилково дійшли висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами. На думку заявника, нововиявленою обставиною є те, що на час подачі ОСОБА_1 позову ОСОБА_2 здійснила повний розрахунок за обома договорами позики, що підтверджується розписками ОСОБА_1 . Крім того, суди не взяли до уваги, що заявниця дізналась про існування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 липня 2017 року тільки 18 жовтня 2021 року.

Суди не надали оцінку доказам, що підтверджують перебування ОСОБА_2 за межами України з 17 березня 2016 року, у зв`язку з чим вона не була присутня під час розгляду справи у суді, відтак була позбавлена можливості надати розписки з підписами ОСОБА_1 про проведення розрахунків з борговими зобов`язаннями, а тому існують підстави для застосування пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу ОСОБА_2 , зміст ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що скарги є необґрунтованими, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Такого висновку Суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктом 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

За результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі (пункт 1 частини третьої статті 429 ЦПК України).

Судами встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 01 березня 2013 року у загальному розмірі 271 151,48 грн, з яких: сума позики 189 663,60 грн; проценти за користування позикою 81 487,88 грн); заборгованість за договором позики від 27 серпня 2013 року у загальному розмірі 264 751, 91 грн (з яких: сума позики 177 304,40 грн; проценти за користування позикою 87 447,54 грн); та у відшкодування судових витрат 5 359,03 грн. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року не оскаржувалося, набуло законної сили 15 травня 2017 року.

Звертаючись із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, ОСОБА_2 вважала нововиявленою обставиною те, що справа була розглянута за її відсутності, а тому вона була позбавлена можливості надати суду докази на підтвердження проведення нею повного розрахунку з ОСОБА_1 за обома договорами позики.

Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19, (пункти 7.4-7.5)).

Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).

Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункт 26)).

Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункти 27, 28)).

Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18, провадження № 11-430заі20 (пункт 6.38)).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).

Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.

Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).

Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.

Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Суди правильно вважали, що обґрунтування заяви ОСОБА_2 тим, що суд першої інстанції розглянув справу за її відсутності, у зв`язку з чим вона була позбавлена можливості надати докази на підтвердження повного виконання обов`язків за договорами позики, можуть свідчити про порушення норм матеріального і процесуального права і не дають підстав для перегляду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2017 року за нововиявленими обставинами.

Крім того, суд апеляційної інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що обставини на які посилається ОСОБА_2 існували на момент розгляду справи Приморським районним судом м. Одеси та були відомі заявниці, що не тільки не заперечується ОСОБА_2 , а і підтверджується її доводами, наведеними в апеляційній скарзі.

Виходячи з цього суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви про перегляд оскарженого судового рішення за нововиявленими обставинами, оскільки вказані обставини не є нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скаргах доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року є необґрунтованими.

Керуючись статтею 390, частинами четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року та постанови Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року.

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2023 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 квітня 2023 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційні скарги.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний О. В. Ступак