КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/321/23
УХВАЛА

13.09.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі - Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» «BLASCO» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації у виді відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

24.12.2021 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» «BLASCO» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації у виді відшкодування моральної шкоди, в якій позивач просить суд:

- скасувати наказ № 42-л Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення від 25.11.2021 року;

- скасувати наказ № 43-л Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство», з особового складу (про звільнення за прогул ОСОБА_1 ) від 25.11.2021року;

- поновити позивача у Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на посаді радника Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство»;

- стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період вимушеного прогулу із розрахунку місячної заробітної плати у розмірі на день ухвалення судового рішення;

- стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 20000 гривень 00 коп.;

- стягнути з Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.01.2022 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання.

Так, у судове засідання призначене на 08.06.2023 року о 14 год. 30 хв., сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого безпосередньо був сповіщений представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про особисте сповіщення представника 09.05.2023 року в приміщенні суду.

Однак, 08.06.2023 року до суду надійшло клопотання від представника позивача про зупинення провадження по справі з підстав мобілізації представника та перебування позивача за межами державного кордону України.

Разом з тим, враховуючи, що до вказаного клопотання представником позивача та позивачем в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження викладених підстав неявки до судового засідання та неможливості прийняти участі по справі, судом в судовому засіданні 08.06.2023 року без видалення до нарадчої кімнати було ухвалено відкласти судове засідання на 16.08.2023 року о 14 годині 30 хвилин.

Про відкладення судового засідання та дату, час і місце наступного судового засідання призначеного на 16.08.2023 року о 14 годині 30 хв., представника позивача одразу ж 08.06.2023 року було повідомлено судом засобами мобільного зв`язку, про що секретарем судового засідання складено відповідну телефонограму.

Однак, до судового засідання призначеного на 16.08.2023 року сторона позивача знов не з`явилась, будучи належним чином сповіщеною.

З метою належного надання доступу сторонам по справі до суду, враховуючи значення справи для сторін, судом було знов ухвалено відкласти судове засідання на 13.09.2023 року о 14 год. 30 хв.

Про відкладення судового засідання та дату, час і місце наступного судового засідання призначеного на 13.09.2023 року о 14 годині 30 хв., позивач ОСОБА_1 одразу ж 16.08.2023 року було повідомлено судом засобами мобільного зв`язку, про що секретарем судового засідання складено відповідну телефонограму. Також секретарем судового засідання у телефонограмі засвідчено, що під час телефонної розмови ОСОБА_1 зазначив, що 13.09.2023 року він планує бути в місті Одесі для прийняття участі по справі. Також секретарем судового засідання засвідчено, що під час розмови, ОСОБА_1 було роз`яснено положення пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України, відповідно до якого суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

До судового засідання призначеного на 13.09.2023 року сторона позивача не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого безпосередньо обізнаний позивач по справі, однак про причини неявки суд належним чином не повідомив, доказів на підстави неможливості з`явитись до судового засідання не надав.

Разом з тим, до судового засідання призначеного на 13.09.2023 року з`явився представник відповідача, який заперечував проти чергового відкладення судового засідання, наполягав на залишенні позову без розгляду, приймаючи невиконання позивачем свого обов`язку з прийняття участі по справі, або поданні заяви про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення представника відповідача, приймаючи вищевикладене, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до абз.1 п.1 ч.1ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, якщо визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно п. 3 ч. 1ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, сторона позивача по цій справі втретє поспіль нез`явилась до судового засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час місце їх проведення, обізнаною про власне ініційоване судове провадження, не повідомивши суд належним чином про причини своєї неявки, не надавши доказів на підтвердження підстав які ускладнюють неможливість прийняття участі по справі, не надавши інформації про зміну місця проживання, а також не надавши заяви про розгляд справи за своєї відсутності.

Також судом враховується, що приймаючи ведений в Україні воєнний стан, позивачем, як і його представником, не використано альтернативної можливості прийняття участі в судовому засіданні в режимі відео конференції у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України, що свідчить про порушення стороною позивача обов`язків передбачених ч.3 ст.43 ЦПК України, відповідно до якої учасники справи зобов`язані зокрема:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою .

Також судом враховується, що згідно з вимогами ЦПК України, суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, вказані положення процесуального закону мають імперативну норму щодо залишення позову без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача.

Суд також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 22.05.2019 року по справі №310/12817/13, також дійшов висновку, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.

Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Окрім цього, у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частини 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що права особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України", суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Так, у пункті 41 рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року в справі «Пономарьов проти України» наголошується, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Позивач (заявник) зобов`язаний проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» ('tag3:14.0pt;tag2:"Roboto Condensed"'>Teuschler v. Germany), заява № 47636/99, від 04 жовтня 2001 року;, заява № 69315/01, пункт 48, від 10 лютого 2005 року; ухвалу щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 01 квітня 2008 року; та рішення у справі «Мускат проти Мальти» (Muscat v. Malta), заява № 24197/10, пункт 44, від 17 липня 2012 року).

Отже, позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентним є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаному Рішенні зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.

Вищевказані норми процесуального права, сторони мають сприяти розглядові цивільних справ у розумні строки, оскільки неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним інтересу до вирішення справи, а вирішення спору у такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності.

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача у судові засідання, що мають сталий характер, призводять до неможливості розгляду справи, а також приймаючи перебування справи в провадженні суду в строк починаючи з 10.01.2022року, тобто більше півтори роки, призводить до порушення строків розгляду справи, та може бути наслідком порушення прав та інтересів інших учасників процесу в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації позивачем своїх прав на протязі півтори роки, останній не виконав покладений на нього процесуальні обов`язки та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження.

Одночасно, приймаючи предмет позову, значення справи для сторін, проведенні судом дії з допиту сторін по справі, попереднім наполяганням позивача на розгляді справи за його участі, з врахуванням поведінки позивача до неналежного виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності позивача по справі.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що позивач втретє поспіль не з`явився до судового засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце їх проведення, не надавши заяви про розгляд справи за його відсутності, у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» «BLASCO» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації у виді відшкодування моральної шкоди, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивачів, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачу повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної судноплавної компанії «Чорноморське морське пароплавство» «BLASCO» про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення грошової компенсації у виді відшкодування моральної шкоди залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 14.09.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.