ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7046/23 Справа № 185/3468/22 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко О. А. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що 18 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до умов п.1.1 якого він надає відповідачу грошові кошти у сумі 286 000 грн., що еквівалентно 11000 доларів США, а відповідач зобов`язується повернути вказану суму в термін до 17 квітня 2019 року. Розмір процентів за користування позикою сторони узгодили у розмірі 1%, з умовою виплати щомісячно, до повного повернення позики (п.3 договору). Однак, до закінчення строку відповідач не повернув кошти. Позивач вказує, що заборгованість відповідача за договором позики складає 286000 грн., заборгованість за відсотками - 137860 грн., згідно розрахунку (1% в місяць складає 2860 грн. (286000 грн. х 1% = 2860 грн.), прострочення складає 48 місяців (квітень 2018 року по квітень 2022 року (2860 грн. х 48 місяців = 137860 грн.). Загальна сума пені за договором складає 48338 грн. (з 18 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року складає 1973 грн., з 26 квітиня 2019 року по 18 липня 2019 року складає 22788 грн., з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року складає 12767 грн., з 06 вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року складає 10810 грн. Інфляційне збільшення суми боргу складає 8294 грн. (з 18 квітня 2019 року по 19 жовтня 2020 року). Загальна сума процентів за договором складає 25645 грн. (з 18 квітня 2019 року по 13 квітня 2022 року). Позивач зазначив, оскільки відповідач не виконує належним чином умови договору, тому просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 506137 грн., яка складається із: 286000 грн. борг за договором позики, 137860 грн. заборгованість по відсотках, 48338 грн. пеня, 8294 грн. інфляційна сума, 25645 грн. три проценти річних, та судові витрати у справі 5062 грн.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , суму боргу за договором позики від 18 квітня 2018 року, в загальній сумі 506137 грн., яка складається із: 286000 грн. борг за договором позики, 137860 грн. заборгованість по відсотках, 48338 грн. пеня, 8294 грн. інфляційна сума, 25645 грн. три проценти річних, та судові витрати по справі 5062 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 5062 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року у цивільній справі №185/3468/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 08 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики без зазначення дати його укладення, відповідно до умов п.1.1 якого ОСОБА_2 надає, а ОСОБА_1 приймає у власність грошові кошти в сумі 286 000 грн., що еквівалентно 11 000 доларів США (а.с.27, 28).

Відповідно до п.1.2 факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою.

Згідно з п.1.3 позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики у розмір 1% щомісячно, які сплачуються щомісячно, до повного повернення боргу.

Відповідно до п.3.1 позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в національній валюті України у строк до 17 квітня 2019 року.

Після п.5 вказаного договору зазначено Розписка, де вказано про те, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 11 000 доларів США готівкою у повному обсязі (а.с.28).

До закінчення строку повернення коштів відповідач не повернув кошти позивачу.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, заборгованість відповідача за договором позики складає 286000 грн., заборгованість за відсотками - 137860 грн., згідно розрахунку (1% в місяць складає 2860 грн. (286000 грн. х 1% = 2860 грн.), прострочення складає 48 місяців (квітень 2018 року по квітень 2022 року (2860 грн. х 48 місяців = 137860 грн.). Загальна сума пені за договором складає 48338 грн. (з 18 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року складає 1973 грн., з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року складає 22788 грн., з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року складає 12767 грн., з 06 вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року складає 10810 грн. Інфляційне збільшення суми боргу складає 8294 грн. (з 18 квітня 2019 року по 19 жовтня 2020 року). Загальна сума процентів за договором складає 25645 грн. (з 18 квітня 2019 року по 13 квітня 2022 року) (а.с.3, 4).

20 січня 2021 року та 14 січня 2019 року позивач звертався до відповідача в письмовому порядку про повернення взятих у борг коштів, проте відповідач не виконав вимогу позивача у зв`язку із неврученням відправлення під час доставки, що підтверджується відповідними матеріалами справи (а.с.8, 9).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено при заочному розгляді справи, відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду, та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою статті 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Верховний Суд у постанові від 02 червня 2021 року у справі №757/62714/18 зазначив, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

У справі встановлено, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики без зазначення дати його укладення, відповідно до умов п.1.1 якого ОСОБА_2 надає, а ОСОБА_1 приймає у власність грошові кошти в сумі 286 000 грн., що еквівалентно 11000 доларів США (а.с.27, 28).

У позовній заяві позивач ОСОБА_2 зазначив, що вказаний договір позики без зазначення дати його укладення на суму 286 000 грн. було укладено між ним та ОСОБА_1 - 18 квітня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_1 не заперечував того, що вказаний договір позики без дати на суму 286 000 грн. було укладено між ним та ОСОБА_2 саме - 18 квітня 2018 року.

Відповідно до п.1.2 факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою.

Згідно з п.1.3 позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики у розмір 1% щомісячно, які сплачуються щомісячно, до повного повернення боргу.

Відповідно до п.3.1 позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в національній валюті України у строк до 17 квітня 2019 року.

Після п.5 вказаного договору зазначено Розписка, де вказано про те, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 11 000 доларів США готівкою у повному обсязі (а.с.28).

Відповідач до теперішнього часу борг позивачу не повернув.

Позивачем надано виконаний ним розрахунок заборгованості за договором позики від 18 квітня 2018 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , відповідно до якого сума позики складає 286000 грн., заборгованість за відсотками - 137860 грн. (згідно розрахунку 1% в місяць складає 2860 грн. (286000 грн. х 1% = 2860 грн.), прострочення складає 48 місяців (квітень 2018 року по квітень 2022 року (2860 грн. х 48 місяців = 137860 грн.), загальна сума пені за договором складає 48338 грн. (з 18 квітня 2019 року по 25 квітня 2019 року складає 1973 грн., з 26 квітня 2019 року по 18 липня 2019 року складає 22788 грн., з 19 липня 2019 року по 05 вересня 2019 року складає 12767 грн., з 06 вересня 2019 року по 18 жовтня 2019 року складає 10810 грн., інфляційне збільшення суми боргу складає 8294 грн. (з 18 квітня 2019 року по 19 жовтня 2020 року), загальна сума процентів за договором складає 25645 грн. (з 18 квітня 2019 року по 13 квітня 2022 року) (а.с.3, 4).

14 січня 2019 року позивачем було направлено на адресу відповідача претензію щодо сплати процентів за користування позикою (а.с.8).

20 січня 2021 року позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу щодо сплати боргу (а.с. 9).

Позивач вказує, на час звернення з позовом заборгованість відповідача перед позивачем за позикою становить 286 000 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 18 квітня 2018 року у розмірі 286 000 грн., що еквівалентно 11 000 доларів США, яка ним добровільно не сплачується.

Доказів на підтвердження сплати суми боргу відповідачем суду не надано.

Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованість за договором позики, укладеним між сторонами 18 квітня 2018 року у розмірі 286 000 грн. - основна сума боргу, є доведеними та обґрунтованими наявними доказами у матеріалах справи доказами.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 1% за користування позикою, передбаченого договором позики, слід зазначити, відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Встановлено, згідно з п.1.3 позикодавець має право на отримання від позичальника відсотків від суми позики у розмір 1% щомісячно, які сплачуються щомісячно, до повного повернення боргу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 травня 2021 року у справі №149/1499/18 зауважила, термін «користування чужими грошовими коштами» (стаття 536 ЦК України) використовується у двох ситуаціях: 1) одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу; 2) прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Законодавство встановило наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (стаття 1048 ЦК України), так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх (стаття 625 ЦК України) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (пункти 34, 35, 38) і від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 (пункти 6.20-6.24)).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53-54, 90-91)). Підстав для відступу від цих висновків щодо застосування приписів ЦК України про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами немає.

З огляду на вказане позивач на підставі частини першої статті 1048 ЦК України не мав права додатково нарахувати проценти за користування позикою за період після настання терміну повернення позики (30 червня 2015 року), тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем.

Враховуючи викладене, заборгованість відповідача по відсотках за користування позикою у розмірі 1% від суми позики становить 34 320 грн. відповідно до строку дії договору позики з 18 квітня 2018 року по 17 квітня 2019 року, та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦПК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не виконав взяте на себе грошове зобов`язання, тому позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми підлягають задоволенню.

Три відсотки річних, згідно ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 286 000 грн. за період з 18 квітня 2019 року (після закінчення строку дії договору) по 13 квітня 2022 року (в межах строку заявлених позивачем вимог) становить 25 645 грн.

Розрахунок 3% річних:

Період розрахункуСума боргу3% річних, грн.
18.04.2019 - 13.04..0025 645.00 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три відсотки річних за користування грошовими коштами у розмірі 25 645 грн.

Стосовно стягнення з відповідача пені слід зазначити, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

Відповідно п.1 ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Слід зазначити, із договору позики, укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не вбачається, що сторонами було передбачено цим договором нарахування пені за невиконання умов зобов`язання.

Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача пені за невиконання умов договору.

Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат, слід зазначити, статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Згідно зі статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці Україні гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Разом із тим, у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19).

Враховуючи, що предметом договору позики у цій справі є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, то передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума позики у розмірі 286 000 грн., заборгованість по відсотках за користування позикою у розмірі 1% від суми позики у сумі 34 320 грн., три відсотки річних, згідно ст. 625 ЦК України на суму заборгованості 286 000 грн. за період з 18 квітня 2019 року по 13 квітня 2022 року у розмірі 25 645 грн.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 18 квітня 2018 року у розмірі 286 000 грн. - сума позики, заборгованість по відсотках за користування позикою у розмірі 1% від суми позики у розмірі - 34 320 грн., три відсотки річних у розмірі - 25 645 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 3 460 грн. 08 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова