Номер провадження: 22-ц/813/5851/23
Справа № 513/213/22
Головуючий у першій інстанції Бучацька А.І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни до Моторного (транспортного) страхового бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

встановив:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом у якому просила стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в інтересах якої діє ОСОБА_1 170028 грн. страхового відшкодування шкоди спричиненою втратою годувальника, що належить дочці загиблого, яка на момент смерті годувальника була неповнолітньою.

Позовна заява обґрунтована тим, що 24 квітня 2020 року на ділянці автодороги Одеса-Рені 119+300 км на Т-подібному перехресті відбулася ДТП за участю автомобіля "Камаз", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який допустив наїзд на мопед марки "Jamaha" без реєстраційного номеру під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

ОСОБА_1 є дружиною загиблого та законним представником неповнолітньої дитини загиблого - ОСОБА_2 , у зв`язку зі смертю ОСОБА_5 позивачці спричинена значна та непоправна шкода, яка обумовлюється втратою її чоловіка, який був годувальником їхньої дитини.

Станом на дату настання ДТП (24 квітня 2020), відповідальність водія "КАМАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, не була застрахована.

За фактом настання ДТП правоохоронцями внесено відомості до ЄРДР за

№ 0000466 та розпочато досудове розслідування кримінального провадження за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Під час досудового розслідування проведено судово-медичну експертизу та висновком експерта № 52 від 16 травня 2020 року встановлено, що смерть ОСОБА_5 перебуває у прямому причинному зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями, спричиненими в результаті ДТП, які в єдиному морфологічному комплексі викликали комбінований шок (травматичний, больовий, геморагічний), який привів до смерті.

31 травня 2021 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР під

№ 0000466 від 24.04.2020 року, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Дорожньо-транспортна пригода, яка відбулась 24 квітня 2020 року, трапилась за участю автомобіля "КАМАЗ", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який мав обов`язок застрахувати свою цивільно-правову відповідальність, відповідно до вимог Закону №1961-IV.

На час смерті ОСОБА_5 мав на утриманні дочку - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент ДТП (24 квітня 2020 року) була неповнолітньою та перебувала на утриманні у загиблого батька, а тому претендує на регламентну виплату, пов`язану із втратою годувальника.

Відповідно до ст. 33, ст. 35 Закону № 1961-IV представником за довіреністю ОСОБА_6 22 червня 2020 року було надано МТСБУ повідомлення про ДТП та заяви на здійснення регламентної виплати з усіма необхідними документами. Серед заявлених позивачкою до відшкодування вимог, містились: здійснення регламентної виплати пов`язаної із втратою годувальника, що належить малолітній дитині загиблого ОСОБА_2 09 липня 2020 року заявою про долучення документів на здійснення регламентної виплати було додано оригінал довідки про ДТП №544217.

28 вересня 2020 року відповідач листом за №3.1 - 01-а/27818 від 28 вересня 2020 року повідомив позивачку та її представника про те, що не може прийняти рішення щодо виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника ДТП не підтверджена документально.

15 січня 2021 року заявами про долучення документів по справі № 68624 на здійснення регламентної виплати додано витяг з ЄДР кримінального провадження №0000466, висновок експерта № 52 відносно ОСОБА_5 , та постанову про закриття кримінального провадження №0000466.

Листом № 3.1-01-а/40183 від 05 листопада 2021 року відповідач повідомив представника позивачки про те, що оскільки вина іншого учасника ДТП не встановлена, то підстави для настання цивільно-правової відповідальності такого учасника відсутні. Згідно з п. 32.1. ст. 32 Закону №1961-IV "МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону".

Оскільки прийняте відповідачем рішення, на думку позивачки, суперечить вимогам законодавства, остання звернулася до суду за захистом порушених прав та інтересів.

В обґрунтування розміру позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що на день настання страхового випадку, статтею 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня по 31 серпня - 4723 гривні. Загальний розмір мінімально гарантованого страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника становить 170 028,00 грн. (4723х36=170028).

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , страхове відшкодування шкоди, спричиненої втратою годувальника у сумі 170028 грн.Вирішено питання щодо судових витрат.

Додатковим рішенням Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомогу в розмірі 21000 грн.

Не погодившись з таким рішенням,25 квітня 2023 року Моторне (транспортне) страхове бюро України в інтересах якого діє представник-адвокат Панасюк О.М. звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 . Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано ту обставину, що водій ОСОБА_5 також керував колісним транспортним засобом, а саме мопедом, який є джерелом підвищеної небезпеки, а тому до спірних правовідносин мають застосовуватися положення ст. 1188 ЦК України, якою регламентовано питання відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки.

На думку скаржника, у даному конкретному випадку мало місце взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, а тому до спірних правовідносин має застосовуватися

ч.2 ст. 1188 ЦК України, якою регламентовано, що за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується.

Вважає, що вказаних вище обставин суд першої інстанції не врахував, не повно з`ясував усі обставини, що мають значення для справи у зв`язку з чим прийняв необґрунтоване рішення.

В апеляційній скарзі відповідач не зазначає про свою незгоду з висновками суду щодо наявності у позивачки права на отримання страхового відшкодування, спричиненого втратою годувальника, розмір відшкодування, визначений судом, скаржником також не заперечується, а тому з огляду на положення ч.1 ст. 367 ЦПК України, ці обставини в апеляційному порядку не переглядаються.

Іншими доводами скаржник апеляційну скаргу не обґрунтовує.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

19 червня 2023 року представник Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокат Панасюк О.М. подав на електронну адресу суду доповнення до апеляційної скарги на рішення Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року у яких просить скасувати додаткове рішення Саратського районного суду Одеської області від 02 травня 2023 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат за надану професійну правничу допомогу відмовити. Просить визнати поважною причину пропуску пропуску процесуального строку для подання доповнень до апеляційної скарги на рішення Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року, посилаючись на те, що відповідач не отримував копії додаткового рішення суду, а про його ухвалення дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень.

З приводу поданих представником відповідача доповнень до апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає таке.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 364 ЦПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строк на апеляційне оскраження.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено поновлення строку на подачу доповнень та змін до апеляційної скарги, поданих поза строком на апеляційне оскарження.

Право на доповнення чи зміну апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на її апеляційне оскарження.

Оскільки зміна та доповнення апеляційної скарги після спливу строку на апеляційне оскарження не допускаються, заява скаржника, яка містить такі доводи, підлягає залишенню без розгляду. Відповідно суд апеляційної інстанції у такому випадку перевіряє законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2022 року у справі № 457/174/16-ц (провадження N 61-12155св21).

Право на доповнення чи зміну до апеляційної скарги може бути реалізовано лише протягом строку на її апеляційне оскарження. Стаття 300 ЦПК України не надає права апеляційному суду права вирішувати питання про поновлення пропущеного строку на внесення змін чи доповнень до апеляційної скарги, тому відповідні заяви, подані після визначеного законом строку, не повинні прийматися до розгляду, а повертаються заявникові ухвалою судді-доповідача (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 755/5301/16-ц, провадження № 61-5129св21).

За таких обставин, вказані вище доповнення до апеляційної скарги подані представником Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокатом

Панасюком О.М., апеляційний суд залишає без розгляду, та зазначає, що предметом апеляційного перегляду справи у такому разі є лише рішення Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року в межах доводів апеляційної скарги.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , не з`явилися будучі належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника Моторного (транспортного) страхового бюро України адвоката Панасюка О.М.. за доводами апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування. Суд врахував, що доказів того, що шкоду завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, представником відповідача не надано, і дійшов висновку, що відмова МТСБУ у виплаті страхового відшкодування через відсутність доказів, що відповідальним за нанесення шкоди є ОСОБА_7 є необґрунтованою а також, що порушує право неповнолітньої дитини потерпілого на отримання регламентної виплати у зв`язку з втратою годувальника.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2020 року на ділянці автодороги Одеса-Рені 119+300 км на Т-подібному перехресті відбулася ДТП за участю автомобіля "Камаз" реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 , який допустив наїзд на мопед марки "Jamaha" без реєстраційного номеру під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер.

Зазначені обставини підтверджуються довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №544217 та копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28 квітня 2020 року Саратським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) (а.с.12, 14).

Відповідно до довідки про причини смерті № 52 відносно ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , причиною смерті є: ОСОБА_8 . Травми із залученням декількох ділянок тіла, ДТП (а.с.177).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди 24 квітня 2020 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000 та розпочате досудове розслідування.

Відповідно до висновку експерта №52 від 16 травня 2020 року смерть ОСОБА_5 перебуває у прямому причинному зв`язку із заподіяними йому тілесними ушкодженнями, спричиненими в результаті ДТП, які в єдиному морфологічному комплексі викликали комбінований шок (травматичний, больовий, геморагічний), який привів до смерті. При судово-токсикологічному досліджденні крові від трупа ОСОБА_5 в крові етиловий спирт не виявлений (а.с. 17-22).

31 травня 2021 року постановою старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області Дарієнко О.О. кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0000466 від 24 квітня 2020 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Своє рішення слідчий мотивував тим, що причиною дорожньо-транспортної пригоди являлись дії водія ОСОБА_5 , який порушив вимоги п.п.13.1 та 13.3 Правил дорожнього руху України, та саме порушення ним зазначених вимог перебуває в причинному зв`язку із настанням зіткнення, проте в результаті іншим особам, крім ОСОБА_5 , не заподіяно тілесних ушкоджень, то в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.15-16).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 10 квітня 2007 року Зорянською сільською радою Саратського району Одеської області, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_2 , батьками якої зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с. 173).

З довідки Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 03 квітня 2023 року за № 187 убачається, що на момент смерті ОСОБА_5 , смерть якого настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , до складу його сім`ї входили: дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 178).

Відповідальність водія транспортного засобу "Камаз" реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме 24 квітня 2020 року застрахована не була, що підтверджується витягом з бази МТСБУ (а.с.179).

Представником ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - ОСОБА_6 19 червня 2020 року повідомлено МТСБУ про дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинув

ОСОБА_5 та надіслано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 24,25).

Заявою від 09 липня 2020 року представником заявників ОСОБА_6 до поданої раніше заяви, долучено оригінал довідки про ДТП № 544217 (а.с.26)

Листом від 21 липня 2020 року за № 3.1-02/21948 представнику заявників

ОСОБА_6 повідомлено, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди МТСБУ необхідно отримати завірений належним чином документ, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП (вирок суду, постанову про закриття кримінального провадження, обвинувальний акт, тощо). Крім того роз`яснено, що право на отримання виплат, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, пов`язаної із втратою годувальника має опікун малолітньої дитини ОСОБА_1 (а.с.30).

Листом від 28 вересня 2020 року за №3.1-01-а/27818 МТСБУ повідомило, що розглянувши звернення щодо ДТП, яка мала місце 24 квітня 2020 року, внаслідок якої загинув ОСОБА_5 встановлено, що надані документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП, а тому МТСБУ не може прийняти рішення щодо виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки вина іншого учасника не підтверджена документально (а.с.31).

Постанова про закриття кримінального провадження №0000466 направлена представником заявників на адресу МТСБУ 15.10.2021 року за вих. №34514, що підтверджується заявою про долучення документів (а.с.29).

Листом заступника Генерального директора МТСБУ від 05 листопада 2021 року за № 3-01-а/40183 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 відмовлено у відшкодуванні шкоди, заподіяної ДТП, яка мала місце 24 квітня 2020 року, внаслідок якої загинув ОСОБА_5 . Підставою відмови стало те, що в постанові СУ ГУНП в Одеській області про закриття кримінального провадження зазначено, що причиною ДТП були дії водія ОСОБА_5 , який порушив вимоги п.13.1 п.13 Правил дорожнього руху та в постанові відсутні докази того, що відповідальним за нанесення шкоди є громадянин ОСОБА_7 , який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність (а.с.33).

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно зі статтею 3 Закону N 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону N 1961-IV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону N 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону N 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України).

Звертаючись із позовом до суду позивачка з посиланням на ч.3 ст. 1193 ЦК України зазначала, що вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно із частиною першою статтею 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Груба необережність потерпілого є підставою тільки для зменшення розміру відшкодування потерпілому за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки, однак не тягне за собою відповідальності потерпілого за заподіяння шкоди транспортному засобу.

Перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2019 року у справі N 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі N 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі N 447/2438/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі N 601/1304/15-ц, від 01 липня 2020 року у справі N 554/858/19, на які послався заявник в касаційній скарзі.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року у справі N 285/4223/17, зазначено, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Встановивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 заподіяно шкоду, пов`язану зі смертю її батька, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією транспортного засобу, винної особи не застрахована, колегія суддів вважає,що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про те, що така подія є страховою та у МТСБУ виник обов`язок відшкодувати ОСОБА_2 шкоду, заподіяну смертю потерпілого.

Звертаючись із позовом, позивачка зазначала, що відсутні докази, які б підтверджували вину ОСОБА_9 у дорожньо-транспортній пригоді, саме по собі порушенням ним вимог правил дорожнього руху не встановлює вину у вчиненні правопорушення.

Вирішуючи спір у справі судом не встановлено обставин, які свідчили б про те, що потерпілий ОСОБА_5 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком. Усупереч ст. 12,81 ЦПК України таких доказів відповідачем не надано.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням вимог норм матеріального права, та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Суд першої інстанції, врахувавши недоведеність умислу потерпілого чи дії непереборної сили, а також відсутність інших осіб, які мають право на відшкодування шкоди, на підставі наведених норм права дійшов правильного висновку про доведеність підстав для стягнення такої шкоди з відповідача на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 .

Доводи скаржника про те, що у даному випадку до спірних правовідносин мають застосовуватися положення п.2 ч.1 ст. 1188 ЦК України, апеляційний суд відхиляє з підстав їх необґрунтованості з огляду на таке.

Інститут відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, регламентований ст. 1188 ЦК України у даному випадку не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки предметом позовних вимог є відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, тобто ці правовідносини, врегульовані нормами матеріального права (ст.1193 ЦК України), які є спеціальними у порівнянні з тими, на застосуванні яких наполягає скаржник.

Суд першої інстанції правильно визначився з нормами матеріального права, які підтягають застосуванню до спірних правовідносин, які є предметом судового розгляду.

Отже доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують заголом зводяться до суб`єктивного тлумачення норм права та незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи, іне дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у апеляційній скарзі.

Згідно із приписами ст. 375 ЦПК України cуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення потрібно залишити без змін.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено - 21 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова