Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
11 вересня 2023 року
Справа № 521/9535/20
Провадження № 2/521/113/23
Малиновський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Гуревського В.К.
за секретаря - Федорова А.В.,
Учасники справи:
Представник позивача ОСОБА_2
Представник відповідача ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-
До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за яким просила визначити частку двокімнатної житлової квартири, загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 30,0 кв. м., яка розташована АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , визнавши на дану частку право приватної особистої власності, обґрунтовуючи свої вимоги таким.
На виконання ухвали Юридичний департамент ОМР надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.
На виконання ухвали 27 травня 2021 року було надано Договір купівлі-продажу квартири від 10 листопада 2016 року.
У зв`язку із заявою відповідача ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року цивільна справа 521/9535/20 була зупинена.
19 липня 2021 року позивачем була подана апеляційна скарга.
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу позивача було задоволено та ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року про зупинення провадження скасовано.
25 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_3 долучив до матеріалів справи документи, які підтверджують факт придбання спірною квартири виключно за кошти позивача, а саме: закордонний паспорт, копія послужної книжки моряка у період з 2014 року по 2016 рік на 4 арк., копія контрактів з 2012 року по 2016 рік на 4 арк., копія довідок про заробітну плату за 2013-2016 роки на 3 арк., копія довідок про плавання за 2008, 2010, 2011, 2012 роки на 4 арк., копії виписки з особового банківського рахунку ОСОБА_3 за 2014-2015 роки на 5 арк., копії виписки з особового банківського рахунку ОСОБА_3 за 2014-2017 роки на 6 арк.; копія заяви про вчинення злочину від 10.11.2016 року.
25 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_3 подав до суду заяву про виклик свідків, які можуть повідомити про придбання спірної квартир за кошти відповідача.
03 листопада 2022 року відповідач подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме копії боргової розписки від 02.11.2016 року, копія боргової розписки від 10.11.2016 року. Вказані докази підтверджують факт того, що позивачка не витрачала свої власні кошти.
18 січня 2023 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було витребувано з Головного управління Пенсійного Фонду України в Вінницької області міста Хмільник довідку за формою ОК-7 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .
10 лютого 2023 року на адресу суду надійшла відповідь Головного управління Пенсійного Фонду України в Вінницької області міста Хмільник, а саме довідка за формою ОК-7 стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
14 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 надала до суду додаткові пояснення по справі та долучила розписку ОСОБА_3 від 02 березня 2019 року, копію свідоцтва про право на житло № НОМЕР_2 від 04 березня 2005 року, копію витягу про державну реєстрацію прав від 11 жовтня 2012 року, номер витягу 35808175.
21 квітня 2023 року позивач надала додаткові пояснення та просила у заяві відповідача про виклик та допит свідків відмовити, оскільки дані свідки не можуть дати пояснень щодо предмету спору, оскільки вони не були очевидцями; проти свого допиту в якості свідка заперечувала.
Ухвалою від 22 березня 2023 року зобов`язано позивача ОСОБА_1 повідомити суд про свої заперечення щодо допиту свідків, якщо такі є, а також повідомити суд про свою згоду або незгоду про допит її в якості свідка. В задоволенні клопотання представника відповідача про визнання явки позивача ОСОБА_1 в судове засідання обов`язковою відмовлено. Судовий розгляд цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя відкладено.
Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутністю, свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі.
Представник відповідача просив відкласти судове засідання, проте через те, що справа розглядається занадто тривалий період, то розгляд справи проводився за відсутності сторін.
Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених позивачем та відповідачем письмових доказів.
27 серпня 2016 року ОСОБА_6 ) уклала шлюб із відповідачем по справі - ОСОБА_3 , який вони зареєстрували у Приморському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що складено відповідний актовий запис за № 1520. Відповідно до рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 05 червня 2019 року, справа № 149/1292/19, шлюб між сторонами розірвано.
Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі та проживаючи сім`єю сторонами було придбано нерухоме майно, яке складається з двокімнатної житлової квартири, загальною площею (кв. м): 48.2, житловою площею (кв. м): 30, яка розташована АДРЕСА_1 .
Відповідач відзиву не надав, проте надав до суду документи, що підтверджують факт того, що майно було придбано саме за кошти відповідача, а саме: закордонний паспорт, копія послужної книжки моряка у період з 2014 року по 2016 рік на 4 арк., копія контрактів з 2012 року по 2016 рік на 4 арк., копія довідок про заробітну плату за 2013-2016 роки на 3 арк., копія довідок про плавання за 2008, 2010, 2011, 2012 роки на 4 арк., копії виписки з особового банківського рахунку ОСОБА_3 за 2014-2015 роки на 5 арк., копії виписки з особового банківського рахунку ОСОБА_3 за 2014-2017 роки на 6 арк.; копія заяви про вчинення злочину від 10.11.2016 року. Окрім цього, надав до суду боргові розписки від 02.11.2016 року та 10.11.2016 року про те, що він позичав гроші на купівлю квартири.
Позивач у свою чергу надала до суду розписку ОСОБА_3 від 02.03.2019 року, копію свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 від 04.03.2005 року, копію Витягу про державну реєстрацію прав від 11.10.2012 року, номер витягу 35808175, дані по формі ОК 7 ПФУ у м. Хмільнику, що підтверджує те, що позивач на період купівлі квартири також мала певні заощадження на купівлю квартири.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч. 3 статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
В ч. 1 статті 5 ЦПК України, зазначено про те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
У відповідності з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Відповідно до ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За ст. 163 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Частиною 1 статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 771/2302/18 «статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Шлюб між позивачем та відповідачем було зареєстровано 27 серпня 2016 року, а квартиру було придбано 10 листопада 2016 року, тобто менше ніж через 3 місяці після дати реєстрації шлюбу.
Відповідач на підтвердження того, що квартира була куплена за його особисті кошти, надав до суду закордонний паспорт, копію послужної книжки моряка у період з 2014 року по 2016 рік на 4 арк., копію контрактів з 2012 року по 2016 рік на 4 арк., копію довідок про заробітну плату за 2013-2016 роки на 3 арк., копію довідок про плавання за 2008, 2010, 2011, 2012 роки на 4 арк., копію виписки з особового банківського рахунку ОСОБА_3 за 2014-2015 роки на 5 арк., копію виписки з особового банківського рахунку ОСОБА_3 за 2014-2017 роки на 6 арк.; копію заяви про вчинення злочину від 10.11.2016 року (а. с. 207 235, т. 1).
Вказане підтверджує те, що саме за кошти відповідача була придбана спірна житлова квартира, загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 30,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
У свою чергу позивач надала до суду розписку від 02 березня 2019 року (через два з половиною роки після купівлі квартири) про те, що відповідач ОСОБА_3 брав у борг у позивачки ОСОБА_1 5300,0 дол. США, що ніяк не підтверджує її участь у купівлі квартири 10 листопада 2016 року.
Окрім цього, позивач стверджувала, що вона дала на купівлю житлової квартири, загальною площею 48,2 кв. м., житловою площею 30,0 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , більшу частину грошей, які мала з власних заощаджень та грошей, які дали їй діти, проте вона ніяким чином не доказала даний факт.
Свідоцтво про право власності № 3767 від 04 вересня 2005 року також ніяк не доказує факт того, що на період купівлі спірної квартири вона мала заощадження.
За вказаних обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже судовий збір залишається за стороною позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 2, 3, 10-12, 13, 81, 82, 141, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ подружнього майна відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем та відповідачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду в повному обсязі складено 11 вересня 2023 року.

СУДДЯ В. К. Гуревський