Номер провадження: 22-ц/813/4822/23
Справа № 501/2825/22
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М.І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» та ОСОБА_1

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 грудня 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про визнання наказів незаконними, зміну дати звільнення і стягнення середнього заробітку за час простою,

встановив:

12 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому просив визнати незаконними та скасувати накази ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ» та від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору»; змінити дату його звільнення з «27 вересня 2022 року» на «27 листопада 2022 року»;стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на його користь 2/3 середнього заробітку за час простою з вини роботодавця, а саме: 47 125,44 грн. за період з 01 травня 2022 року по 27 листопада 2022 року; допустити негайне виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку за час простою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працював в ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» в автобазі 2775 з 15 червня 1979 року. Спершу був прийнятий на посаду вантажника ВМТЗ, потім з 07 січня 1982 року переведений на посаду водія 3 класу, 21 червня 1985 року переведений водієм 2 класу, 01 вересня 2003 року переведений водієм автотранспортних засобів в/п до 40 т 1 класу.

Також позивач зазначав, що перші два місяці після запровадження воєнного стану, він продовжував виконувати свої трудові обов`язки, однак 01 травня 2022 року роботодавець в усній формі повідомив його про те, що у зв`язку з простоєм не потрібно виходити на роботу, про подальші дії його буде повідомлено додатково. При цьому жодних наказів йому ніхто не пред`явив, під розписку з їх змістом не ознайомив. У зв`язку з вказаними обставинами, з 01 травня 2022 року позивач фактично перестав виходити на роботу за усним розпорядженням роботодавця, який мотивував цю ситуацію простоєм, з цього часу відповідач не здійснював виплату заробітної плати.

На усне звернення 27 вересня 2022 року відповідач надав позивачу для ознайомлення два накази Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ» та від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору».

Одночасно із вказаними вище наказами, 27 вересня 2022 року позивачу вручено під розписку письмове попередження про майбутнє вивільнення за №202/11.2-09 від 27 червня 2022 року.

На думку позивача, зазначені вище документи, видані роботодавцем з грубим порушенням трудового законодавства, оскільки: запровадження воєнного стану не утворює перешкод для виконання позивачем обов`язків, передбачених трудовим договором з відповідачем; у наказі про призупинення дії трудового договору відсутня інформація про причини призупинення, у тому числі про неможливість обох сторін виконувати свої обов`язки, у ньому не зазначено про спосіб обміну інформацією та інші дані позивача; зміст наказу від 29 квітня 2022 року №70 доведено до відома позивача лише у день його звільнення; відповідачем не дотримано строк попередження працівника про звільнення.

Позивач вважає, що період з 01 травня 2022 року по 27 вересня 2022 року не може вважатися призупиненням дії трудового договору, натомість його слід кваліфікувати саме як простій з вини роботодавця і виплатою позивачеві середнього заробітку у розмірі не нижче 2/3 тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

Інформація, викладена у письмовому попередженні про звільнення за №202/11.2-09 від 27 червня 2022 року, а саме про те, що позивач був ознайомлений засобами мобільного зв`язку в присутності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не відповідає дійсності, оскільки 27 вересня 2022 року ніхто зі сторони роботодавця не повідомляв його, а ні про призупинення дії трудового договору, а ні про звільнення за скороченням чисельності або штату працівників. При цьому, позивач не погоджував з відповідачем питання щодо можливості використання такого способу ознайомлення із документами, як повідомлення засобами зв`язку у присутності інших осіб.

Відповідачем не дотримано вимоги ст.49-2 КУпАП, оскільки про звільнення за п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України позивача попереджено у день звільнення, а саме 27 вересня, водночас у наказі від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору» не враховано його переважне право на залишення на роботі, а також не запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві.

За таких обставин, на думку позивача, має бути змінена дата його звільнення з 27 вересня 2022 року на 27 листопада 2022 року, а за вказаний період з ним має бути проведений розрахунок з оплати праці, як за простій з вини роботодавця, тобто з виплатою йому 2/3 від його середнього заробітку.

Оскільки з вини відповідача мав місце простій з 01 травня 2022 року по 27 листопада 2022 року (144 робочі дні), то 2/3 середнього заробітку за цей період становить 47125,44 грн., виходячи з розрахунку (490,89 грн.*144дні*82/3).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 22 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору», змінено дату звільнення ОСОБА_1 з «27 вересня 2022 року» на «27 листопада 2022 року». Стягнуто з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 984,80 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 грудня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог. Визнати незаконним і скасувати наказ ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ». Стягнути з ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» на його користь 2/3 середнього заробітку за час простою з вини роботодавця, а саме 47125,44 грн. за період з 01 травня 2022 року по 27 листопада 2022 року. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд дійшов помилкового висновку щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки два накази, які оскаржуються позивачем у судовому порядку, разом із письмовим попередженням про майбутнє звільнення доведені до його відома лише 27 вересня 2022 року, а тому на думку позивача, саме з цього часу, має розпочинатися відлік строку, передбаченого ст. 223 КУпАП. Зважаючи на обставини, наведені позивачем, строки для звернення до суду, ним пропущені не були.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, позивач посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 03 листопада 2021 року у справі №387/326/20, від 11 грудня 2018 року у справі №810/1224/17, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 у справі №755/12623/19.

З рішенням суду першої інстанції також не погодилося Державне підприємство «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у зв`язку з чим звернулося до апеляційного суду з апеляційною скаргою у якій просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 01 травня 2022 року роботодавець у телефонному режимі повідомив позивача про призупинення з ним трудового договору згідно наказу №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», а також запропонував з`явитися до відділу кадрів підприємства для ознайомлення під особистий підпис. Зазначає, що факт усного повідомлення підтверджується позивачем у позовній заяві, однак позивач з`явився до відділу кадрів лише 27 вересня 2022, у день свого фактичного звільнення, що визнається позивачем у позовній заяві.

Окрім того, звертає увагу, що 03 червня 2022 року позивач був додатково повідомлений співробітниками автобази про Наказ №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», але ознайомлюватися з вказаним наказом під особистий підпис відмовився.

06 липня 2022 року засобами мобільного зв`язку у присутності працівників автобази ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , позивача повідомлено про майбутнє звільнення та здійснення заходів щодо вручення попередження про майбутнє звільнення №202/11.2-09 від 27 червня 2022 року та одночасно з цим запропоновано проведення на одну з наявних вакантних штатних одиниць, перелік робочих місць (посад) для заміщення працівниками підприємства станом на 27 червня 2022 року, що додається до попередження. Проте, позивач з`явився до відділу кадрів лише у день свого звільнення, а саме 27 вересня 2022 року, що на думку відповідача свідчить про те, що ОСОБА_1 свідомо уникав ознайомлення з вказаними вище наказами.

Зазначає, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне звільнення, а саме 06 липня 2022 року ОСОБА_1 повідомлено про майбутнє звільнення та запропоновано надати письмову згоду на переведення на одну із наявних вакантних посад за списком. На думку скаржника обраний ним спосіб повідомлення позивача, шляхом телефонування відповідає положення ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (у редакції яка діяла до 19 липня 2022 року).

При вирішенні питання звільнення ОСОБА_1 , роботодавцем враховано його освіту, кваліфікацію, продуктивність праці та стаж його роботи. Посилається на те, що позивач не має переважного права на залишення на роботі, унаслідок чого було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 .

На апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ», позивач ОСОБА_1 подав відзив у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. Свою правову позицію мотивує доводами, які є ідентичними тим, що наведені позивачем у апеляційній скарзі.

Приймаючи участь в судовому засіданні уповноважений представник Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» Волошина К.К. підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» з підстав у ній викладених. Заперечила проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 надіслав до апеляційного суду заяву у якій просив розглядати справу за його відсутності.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» Волошиної К.К., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ» та стягнення з відповідача 2/3 заробітку за час простою з вини роботодавця, суд першої інстанції виходив із того, що позивач звернувся до суду з цими вимогами з пропуском встановленого тримісячного строку (ч.1 ст. 233 КЗпП України).Водночас судом зазначено, що матеріали справи не містять доказів того, що позивач протягом строку з 01 травня 2022 року до 11 жовтня 2022 року докладав будь-яких зусиль для поновлення свого порушеного права.

Задовольняючи позовні вимог про визнання незаконним та скасування наказу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору» та зміни дати звільнення ОСОБА_1 з 27 вересня 2022 року на 27 листопада 2022 року, суд виходив з того, що відповідач допустився порушення процедури обміну електронними документами між роботодавцем та працівником, процедура попередження позивача про його наступне звільнення у зв`язку з і скороченням чисельності працівників проведена з порушенням чинного законодавства України.

Судом встановлені та підтверджуються матеріалами справи такі факти і осбставини справи.

Сторони перебували у трудових відносинах, позивач ОСОБА_1 працював в Державному підприємстві «Морський торговельний порт «Чорноморськ» в автобазі 2775 з 15.06.1979, згодом з 07.01.1982 переведений на посаду водія 3 класу, 21.06.1985 переведений водієм 2 класу, 01.09.2003 переведений водієм автотранспортних засобів в/п до 40 т 1 класу, про що свідачать відповідні записи у трудовій книжці позивача (а.с.8-10).

Наказом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ» призупинено дію трудових договорів з 01 травня 2022 року на термін до припинення або скасування воєнного стану з працівниками Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» згідно Додатку (а.с.41).

Відповідно до додатку до наказу від 29 квітня 2022 року №70, ОСОБА_1 зазначений у цьому документі під номером 13 у списку працівників з якими призупиняється дія трудових договорів з 01 травня 2022 року (а.с. 42).

Як убачається з листа ознайомлення працівників автобази з наказом директора від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ» 03 червня 2022 року позивач ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з вказаним наказом під особистий підпис, усно повідомлений, що засвідчено підписами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 44).

Згідно із наказом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 24 червня 2022 №84 «Про зміни в організації виробництва і праці та скорочення чисельності працівників» проведено з 15 вересня 2022 року зміни в організації виробництва і праці щляхом скорочення чисельності працівників Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у структурних підрозділах підприємств за список згідно з додатками до цього наказу (а.с. 45,46).

Відповідно до додатку до наказу №84 від 24 червня 2022 року позивач

ОСОБА_1 зазначений у ньому під номером 12 (а.с. 47).

Наказом Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 16 вересня 2022 №204/0-32 «Про припинення трудового договору», ОСОБА_1 звільнено з посади водія автотранспортних засобів 27.09.2022 у відповідності до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України (а.с.51).

Відповідно до частини першої статті 3 та статті 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно зі статтею 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Отже, повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно випадків звільнення працівника і встановлює альтернативу: у такому випадку строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, залежно від того, яку з цих дій було вчинено раніше.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення із заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність повинна визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Оскільки строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін, тому у кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі N 751/1198/18 (провадження N 61-5845св19), від 30 липня 2021 року у справі N 263/6538/18 (провадження N 61-1619св20), від 21 жовтня 2021 року у справі N 415/7215/17 (провадження N 61-2835св21), від 03 жовтня 2022 року у справі N 759/1480/20 (провадження N 61-8765св21).

У цій справі, апеляційним судом встановлено і позивачем ОСОБА_1 не спростовано, що 03 червня 2022 року останній відмовився від підпису в листі ознайомленні працівників автобази з наказом директора від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП «Чорноморськ», тим самим відмовився від ознайомлення із вказаним наказом, при цьому був повідомлений усно, що засвідчено підписами таких осіб, як ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Отже колегія суддів вважає вірним висновок суду про те, що,

звертаючись із позовом до суду лише 12 жовтня 2022 року та порушуючи вимогу про визнання незаконним і скасування наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ», ОСОБА_1 пропустив тримісячний строк для звернення до суду із цими позовними вимогами, оскільки про існування оскаржуваного наказу позивач був достеменно обізнаний, починаючи з 03 червня 2022 року, у той час як до суду за захистом своїх прав звернувся лише 12 жовтня 2022 року, тобто поза межами строку, регламентованого ч.1 ст. 233 ЦПК України.

Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог у зв`язку із пропуском строку звернення позивача до суду, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позивач не навів поважних причин пропуску строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України, що є підставою для відмови у позові саме з цих підстав.

Апеляційний суд відхиляє доводи позивача про те, що зміст наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ» до його відома роботодавцем доведено лише 27 вересня 2022 року, оскільки ці доводи є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам цієї справи.

У даному конкретному випадку, відмовляючись від ознайомлення під підпис зі змістом оскаржуваного наказу, позивач самостійно та на власний розсуд обрав таку модель поведінки, унаслідок якої нівелював можливість реалізувати відповідний обсяг прав, наданий йому законом, у той час як, роботодавець сприяв створенню необхідних для позивача умов з метою дотримання прав та інтересів працівника.

З наведених підстав, апеляційний суд погоджується з висновками суду про те, що тримісячний строк звернення до суду з позовом про визнання незаконним наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ» сплинув (фактично 04 вересня 2022 року), пропуск цього строку до моменту звернення позивача до суду (12 жовтня 2022 року) є істотним і підстав для поновлення цього строку у зв`язку з існуванням поважних причин такого пропуску немає.

На момент розгляду справи, як в суді першої, так і на час перегляду справи в апеляційному порядку, позивач не навів жодних об`єктивних причин, за наявності яких він був позбавлений можливості звернутися до суду з такими позовними вимогами (про оскарження наказу №70) до 04 вересня 2022 року та пояснювали б тривале зволікання з пред`явленням цих позовних вимог.

Саме по собі неправильне визначення місцевим судом початку перебігу строку звернення з цими позовними вимогами до суду (з 01 травня 2022 року, тобто з часу повідомлення ОСОБА_1 засобами мобільного зв`язку) не вплинуло на правильність вирішення цього спору в цілому.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що поза увагою суду залишилось те, що з 01 травня 2022 року його повідомлено не про призупинення ним трудового договору, а про оголошення простою на виробництві, апеляційний суд відхиляє, як такі, що не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду справи.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справі № 387/326/20 (постанова від 03 листопада 2021 року) суд касаційної інстанції зазначив, що передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду, у даному випадку, необхідно обчислювати із 24 грудня 2019 року - дати коли ОСОБА_1 без поважних причин відмовився отримувати свою трудову книжку і така відмова визнана позивачем, зафіксована роботодавцем та підтверджена належними і допустимими доказами. За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, встановивши, що при звільненні позивача були допущені порушення трудового законодавства, проте строк звернення до суду передбачений статтею 233 КЗпП України пропущений ОСОБА_1 без поважних причин дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позову.

Висновки зроблені судом першої інстанції у межах цієї справи, що переглядається в апеляційному порядку, з якими погоджується колегія суддів не суперечать висновкам, зробленими судами, з якими погодився суд касаційної інстанції у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №387/326/20.

У справі № 810/1224/17 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2018 року) предметом спору є визнати протиправним та скасувати наказ голови про застосування дисциплінарного стягнення у виді догани.

У справі №755/12623/19 (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року) предметом спору є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданих постановах Верховного Суду, на які посилається позивач, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах №810/1224/17, №755/12623/19.

З огляду на ту обставину, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 29 квітня 2022 року №70 «Про призупинення дії трудового договору з окремими працівниками ДП «МТП Чорноморськ» відмовлено з підстав викладених вище, то судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні похідних позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку у розмірі 47125,44 грн., оскільки у цей проміжок часу (з 01 травня 2022 року по 27 листопада 2022 року) правовідносини між роботодавцем і працівником були призупинені, відтак у працівника не виникає право на отримання грошових коштів у якості 2/3 середнього заробітку, як про те просить позивач.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу позивача ОСОБА_7 потрібно залишити без задоволення.

Щодо доводів апеляційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» у межах її доводів та вимог, апеляційний суд вважає цю скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається зі змісту оскаржуваного рішення, задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору», суд першої інстанції виходив із того, що роботодавцем не дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України. При цьому, з цих самих підстав, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зміни дати звільнення позивача з «27 вересня 2022 року» на «27 листопад 2022 року», проте у повній мірі з такими висновками суду, апеляційний суд не погоджується оскільки вони є суперечливими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для зміни дати звільнення позивача з «27 вересня 2022 року» на «27 листопад 2022 року», оскільки у даному випадку, роботодавцем фактично було порушено права працівника, так як відповідачем не дотримано вимоги ст. 49-2 КЗпП України щодо завчасного попередження про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, і тому з цих підстав апеляційний суд вважає, що рішення суду у цій частині потрібно залишити без змін, відхиляючи аргументи відповідача з підстав їх необґрунтованості.

Водночас, висновки суду щодо наявності підстав для скасування наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору» з цих самих підстав, колегія суддів вважає помилковими, оскільки унаслідок скасування правової підстави для звільнення позивача (наказу №204/0-32 «Про припинення трудового договору» від 16 вересня 2022 року) є неможливим водночас внесення до нього змін щодо дати звільнення позивача, оскільки з часу скасування цього акту, він втрачає свою дію в цілому, натомість іншого акту (правової підстави) для припинення трудових правовідносини між працівником та роботодавцем не виникає, оскільки прийняття рішення про звільнення працівника із займаної посади у даному випадку є дискреційним повноваженням роботодавця, а суд у свою чергу лише надає правову (юридичну) оцінку легітимності прийняття такого рішення.

Зі змісту позовної заяви убачається, що позивач окрім порушення відповідачем вимог ст. 49-2 КЗпП України, не наводить додаткових обґрунтувань щодо наявності підстав саме для скасування наказу «Про припинення трудового договору», як і не порушує питання про поновлення його на роботі, а навпаки заявляє вимогу про зміну дати його звільнення, тобто на переконання працівника, трудові правовідносини, які склалися між ним і роботодавцем є припиненими, та такими, що завершилися і позивач не ініціює питання про їх продовження, шляхом поновлення на роботі, оскільки висловлює прохання про зміну дати припинення трудових правовідносин.

Сукупність наведених вище обставин, свідчать про наявність правових підстав для скасування рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 грудня 2022 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про скасування наказу ДП «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору» та відмови у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Інші доводи відповідача не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються апеляційним судом з підстав їх необґрунтованості.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, та часткове задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ».

Керуючись 367,374, 375, 376, 382-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 22 грудня 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» про скасування наказу Державного підприємства «Морський торговельний порт «Чорноморськ» від 16 вересня 2022 року №204/0-32 «Про припинення трудового договору» скасувати та відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено - 21 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова