КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року місто Київ

Справа № 760/1516/22

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12031/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировська О.В.

секретар судового засідання Рябошапко М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Вінцюк Юлії Борисівни в інтересах ОСОБА_2 та Державної казначейської служби України на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року (ухвалене у складі судді Кушнір С. І., повне судове рішення складено 09 червня 2023 року)

у справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ

У січні 2022 року представник позивача звернувся до суду із зазначеною позовною заявою до відповідачів Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, в якій з урахуванням уточненої позовної заяви від 31.01.2022 року просив відшкодувати заподіяну ОСОБА_2 незаконними діями посадових осіб МВС України в особі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України моральну шкоду в розмірі 1000000, 00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання Державною казначейською службою України на користь позивача коштів з рахунку Державного бюджету України; стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 10000, 00 грн.

Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом посилається на наступне.

Так, 09 серпня 2020 року інспектором ДПП Канібор О.Ю. винесено постанову серії 1АВ №00661432 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України, а саме щодо ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Також 09.08.2020 року інспектором Департаменту патрульної поліції Ростовським О. В. було винесено постанову серії 1АВ №00661428 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 року у справі №140/4414зазначені вище постанови визнані протиправними та скасовані, провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності закрито.

Інспектори ДПП Канібор О.Ю. та ОСОБА_3 діяли незаконно та безпідставно, оскільки склали постанови без жодних на те підстав, не впевнившись, що саме він є суб`єктом відповідальності за інкриміновані правопорушення. Вказане свідчить про формальне/ технічне складання скасованих постанов з метою притягнення до відповідальності невинуватої особи, що завдало позивачу моральної шкоди.

В подальшому ця ситуація призвела до ряду вчинення зі сторони позивача необхідних дій для з`ясування та розв`язання питання незаконного притягнення до адміністративної відповідальності, здійснення уточнень у виконавчій службі, походження боргу, переписка з ДПП, що зайняло багато часу та завдало додаткового клопоту.

Ділова репутація, яку він здобував протягом років у процесі виконання трудових, службових, громадських та інших обов`язків також зазнала негативного впливу у зв`язку зі становищем у яке він потрапив, через неправомірні дії працівників поліції, які здійснюють представництво держави виконуючи свої обов`язки.

Вказані дії інспекторів вважає принизливими, позивач був змушений звертатися до суду задля відстоювання своїх прав, внаслідок чого порушився звичайний лад його життя, що завдало моральної шкоди, розмір якої він визначає у грошовому вираженні у сумі 1000000, 00 грн., яку просить стягнути за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання Державною казначейською службою України на користь позивача з рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року - позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у розмірі 5 000 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Вінцюк Ю. Б. в інтересах ОСОБА_2 07.07.2023 року, згідно поштової відмітки, направила на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення яким стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

На думку скаржника увесь описаний адвокатом обсяг роботи, вартість якого погоджена з клієнтом у фіксованому розмірі 10000 грн, не співмірний з встановленою судом сумою 1000 грн. Вважає таку позицію суду, що нівелює усі затрати часу та зусилля, покладені адвокатом на здійснення своїх обов`язків, знецінює працю адвоката, зводить нанівець роботу, спрямовану на виконання покладених на адвоката обов`язків.

Також, до апеляційного суду з апеляційною скаргою звернувся представник Державної казначейської служби України Олешко О. М. 26 червня 2023 року, згідно поштової відмітки, направив на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Вказує, що судове рішення прийнято за не повного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для відшкодування шкоди відповідно до норм статті 1176 ЦК України та Закону про відшкодування шкоди.

Зазначає, що факт незаконності прийняття рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу поліції, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди.

Отже, на сьогоднішній день не існує жодного судового рішення, яким би дії працівників Державної патрульної поліції або його посадових осіб були визнані незаконними.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року по справі №140/4414/21 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача.

Проте даним рішеннями незаконність дій посадових осіб Департаменту патрульної поліції не встановлена.

Також, вважає, що всупереч вимогам статті 133 ЦПК України, суд не здійснив розподіл судових витрат між сторонами, натомість без жодної правової підстави стягнув судові витрати з Державного бюджету України.

Разом із тим Казначейство вважає, шо у вказаній ситуації відсутні підстави для стягнення судових витрат з Державного бюджету України. У разі задоволення позову такі витрати мають бути покладені на сторону, внаслідок неправомірних дій якої виник спір.

Отже витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Вінцюк Ю. Б. в інтересах ОСОБА_2 та встановлено строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали.

Від представника Департамента патрульної поліції Національної поліції України 31 липня 2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу Вінцюк Ю. Б. в інтересах ОСОБА_2 в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вказує, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними із складністю справи, адвокатом не надано до матеріалів позовної заяви доказів щодо вартості обсягу наданих послуг і виконаних робіт, яка сплачена відповідною стороною, загальна сума не відповідає критерію реальності суми при складанні позовної заяви та розумності їхнього розміру, такі витрати не підтверджені відповідними банківськими чеками про перерахунок грошових коштів, відповідно вони не підлягають задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України та встановлено строк для подачі ними відзиву на апеляційну скаргу в 5-ти денний строк з моменту отримання даної ухвали.

Від інших учасників справи відзив на апеляційні скарги не надходив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача Вінцюк Ю.Б. доводи апеляційної скарги позивача підтримала, проти задоволення скарги Державної казначейської служби заперечувала.

Представник поліції Соколова К.Ю. заперечувала проти задоволення скарги позивача підтримала доводи скарги казначейства.

Представник казначейської служби до суду не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача та представника поліції, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги позивача та про часткове задоволення апеляційної скарги Державної казначейської служби України з наступних підстав.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статтях 55, 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 3, 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх посадових обов`язків відшкодовується державою.

Задовольняючи частково позов, суд вважав встановленими такі обставини, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 червня 2021 року у справі №140/4414/21 визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 11березня 2021 року щодо розгляду заяви ОСОБА_2 від 02 березня 2021 року; визнано протиправною та скасовано постанову серії 1АВ №00661432 від 09 серпня 2020 року, складену Інспектором Департаменту патрульної поліції Канібор О. Ю. про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у розмірі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі; визнано протиправною та скасовано постанову серії 1АВ №00661428 від 09 серпня 2020 року, складену Інспектором Департаменту патрульної поліції Ростовським О. В. про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у розмірі 255 грн. за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого в автоматичному режимі; провадження у справах про адміністративні правопорушення щодо притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності закрито; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 816, 00 грн. (а.с. 6-13, том 1)

Вказаним судовим рішенням встановлено, що 09 серпня 2020 року інспектором ДПП Канібор О. Ю. винесено постанову серії 1АВ №00661432 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України.

Як вбачається з постанови про накладення стягнення, інспектор ДПП Канібор О.Ю., розглянувши дані зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 029-1219, установив, що 09.08.2020 о 02 год. 38 хв. за адресою М05 Київ-Одеса 35+240 зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_1 . Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 49 км./год., чим порушила пункт 12.9(6) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись статтями 14-2, 33, 222, 279-1 і 284 КУпАП. Постановив притягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн (а.с. 65, том 1).

Також 09 серпня 2020 року інспектором ДПП Ростовським О. М. винесено постанову серії 1АВ №00661428 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України (а.с.66 том 1).

Згідно даної постанови 09 серпня 2020 року інспектор ДПП Ростовський О.В., розглянувши дані зафіксовані в автоматичному режимі за допомогою технічного засобу Каскад, 031-1219, установив, що 09.08.2020 о 02 год. 34 хв. за адресою М05 Київ-Одеса 28+450 зафіксовано транспортний засіб VOLKSWAGEN TOUAREG, НОМЕР_1 . Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху на 42 км./год., чим порушила пункт 12.9(6) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись статтями 14-2, 33, 222, 279-1 і 284 КУпАП. Постановив притягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Доказів вручення ОСОБА_2 оскаржуваних постанов відповідачем не надано.

Як зазначає позивач, 02 березня 2021 року головним державним виконавцем Першого відділу ДВС у місці Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Коренгою А.А. його повідомлено про наявність виконавчого провадження про примусове виконання адмін постанов щодо стягнення штрафу в розмірі 510 гривень на користь держави.

Тому, позивачем на адресу електронної пошти відповідача ДПП 02 березня 2021 року, а саме на ім`я начальника ДПП Євгенія Жукова було направлено письмову заяву, в якій просив скасувати постанову Департаменту патрульної поліції про стягнення з нього штрафу із-за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення та закрити провадження у справі.

При цьому, 02 березня 2021 року, ОСОБА_4 - особа, яка керувала 09 серпня 2020 року транспортним засобом позивача, надіслав на адресу начальника ДПП Євгенія Жукова заяву в якій повідомив, що у вказаний час і дату він, ОСОБА_4 , особисто керував вказаним ТЗ, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 . Зазначив, що безпосередньо сам власник ТЗ в період часу з 24.00 годин до 05.00 годин 09 серпня 2020 року перебував в автомобілі на задньому сидінні автомобіля. На підставі викладеного просив викладені у його заяві факти прийняти до уваги, свою вину визнав повністю, однак із-за спливу терміну притягнення до відповідальності визначеного ст. 38 КУпАП просив провадження не розпочинати.

15 березня 2021 року з Департаменту патрульної поліції за №К-3701/41/27103- 2021 за підписом т.в.о. заступника начальника Анастасії Біленької на адресу місця проживання позивача надійшло повідомлення «Про розгляд скарги на скасування постанови серії 1АВ № 00661432». Зі змісту повідомлення вбачається, що у ДПП розглянуто його скаргу (а не заяву) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/ перебування (місце знаходження юридичної особи) на території України, та відповідно до пункту 1 частини першої статті 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення позивача повідомлено, що постанову залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Враховуючи наведене суд першої інстанції встановив, що позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу інспекторами патрульної поліції безпідставно, під час розгляду його скарги та відмові в її задоволенні департамент патрульної поліції також не дотримався вимог закону, а тому суд вважав доведеним факт спричинення позивачу моральної шкоди, органом державної влади під час здійснення провадженням у справі про адміністративне правопорушення, та під час розгляду його скарг, що відповідно є підставою для відшкодування моральної шкоди на загальних підставах.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.

Доводи представника державної казначейської служби про те, що жодним рішенням не встановлено протиправності дій працівників поліції, колегія суддів не приймає з огляду на те, що суд вірно визначився з характером правовідносин та нормами права, які підлягають до застосуванню, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування позивачу шкоди , завданої органами державної влади на загальних підставах.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) зазначено, що: «у справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було сплачено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02 вересня 2020 року у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20 (провадження № 61-922св21) та від 07 вересня 2022 року у справі № 289/2110/21 (провадження № 61-5136св22).

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу та інше).

Суд вірно встановив, що безпідставне притягнення до адміністративної відповідальності свідчить про те, що дії державних органів, які призвели до такого притягнення були неправомірними.

Суд погоджується з доводами поліції, що складаючи постанову по запису з відеокамери в темну пору доби, поліція не мала можливості ідентифікувати обличчя водія. Проте рішенням адміністративного суду в тому числі визнані неправомірними дії поліції, щодо розгляду скарги позивача, в якій той зазначав, що за кермом транспортного засобу знаходився інший водій, який також подав відповідну заяву. Розглянувши таку скаргу у відповідності з вимогами закону працівники поліції мали можливість скасувати раніше складені постанови та звільнити позивача від відповідальності, проте позивачу було відмовлено , що не узгоджується з приписами закону, щодо врегулювання питання коли водій транспортного засобу повідомляє, що саме він був за кермом, а не його власник, на якого складено протокол по записам з відеокамер.

Тобто у суду було достатньо підстав для встановлення факту порушення прав позивача працівниками поліції та спричинення останньому моральних страждань.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи до відшкодування суму у 5 000 грн, суд не врахував та не співставив, що розмір штрафу, визначений законом за перевищення швидкості є в 10 разів меншим ніж сума, що суд присудив до відшкодування з державного бюджету, що свідчить про те, що присуджена сума не відповідає загальним засадам розумності та справедливості. Негативні наслідки, які спричинені позивачу неправомірними діями є в матеріальному виразі незначними, а посилання на порушення ділової репутації та погіршення стану здоров`я, позивачем недоведені.

Врахувавши наведені чинники, апеляційний суд приходить до висновку, що розмір присудженого відшкодування не може перевищувати 1000 грн, і така сума є достатньою сатисфакцією за завдану позивачу моральну шкоду, не задоволенням його скарги на дії працівників поліції, щодо складання постанови про притягнення до відповідальності за перевищення швидкості, з огляду на те, що за кермом транспортного засобу був інший водій.

Посилання суду на визначення розміру відшкодування в 5 000 грн. з огляду на те, що адміністративний суд тривалий час розглядав позов є безпідставні, так як такі дії не залежали від волі працівників поліції, внаслідок дій яких, позивачу завдана моральна шкода.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу , та перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача та відповідача в цій частині, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.133 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.3 ч.2 та ч.13 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підтвердження факту понесення витрат ОСОБА_2 надано до суду на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу наступні документи: копію договору про надання правової допомоги, укладеного 20 грудня 2021 року між адвокатом Вінцюк Ю.Б. та Ковтуненком В.В.; ордер серії АС №1033387 від 17 січня 2022 року на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_2 адвокатом Вінцюк Ю.Б.; копію акту від 17 січня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року, яким встановлено вартість правничої допомоги у розмірі 10000 грн.; копію квитанції №17/01 від 17 січня 2022 року на суму 10000, 00 грн. за надання правової допомоги згідно з договором від 17 січня 2022 та на підставі акту від 17 січня 2022 року.

Верховний суд у своїй постанові від 28 листопада 2018 року у справі 761/11472/15-ц роз`яснив, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, якщо позивач визначив її у грошовому вимірі.

Як вбачається з матеріалів справи звертаючись із даним позовом до суду позивачем заявлено вимоги у розмірі 1000000 грн. В свою чергу апеляційним судом визначено розмірі відшкодування моральної коди у сумі 1000 грн , що становить 0,10%. тому колегія суддів приходить до висновку, що пропорційно розміру задоволених вимог, саме з Головного управління Національної поліції в Київській області, як органу, посадовими особами якого було завдано позивачу шкоду, на користь ОСОБА_2 , підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 10 грн. (10000 грн. х 0,10%).

При цьому колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги сторони позивача щодо необхідності відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн, оскільки вирішуючи справу в цій частині колегія суддів погоджується, що адвокатом був витрачений час на надання правничої допомоги в тому обсязі, що зазначено і розмір гонорару про який домовились позивач з адвокатом визначений з урахуванням складності справи.

Разом з тим ЦПК України передбачено, що в разі часткового задоволення позову, відповідач відшкодовує позивачу витрати на правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог, а не в повному обсязі, як просив позивач.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди не відповідає обставинам справи та зроблені із порушенням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню , а рішення суду першої інстанції - зміні в частині визначення розміру моральної шкоди.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір сплачений казначейством в сумі 4/5 від 1488, 60 грн., що складає 1191 грн. компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Вінцюк Юлії Борисівни в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року - змінити в частині відшкодування моральної шкоди, зменшити стягнуту з Державного бюджету України, на користь ОСОБА_2 моральну шкоду з 5 000 грн до 1000 грн.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу у розмірі 10 грн.

Судовий збір сплачений Державною казначейською службою України в сумі 1191 грн. за подачу апеляційної скарги компенсувати за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року 2023 року.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська