КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/7543/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва, ухвалене 16 лютого 2023 року у складі судді Грегуля О.В. в м. Київ за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Журавльова Лариса Михайлівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення іпотеки і поруки та зняття заборони відчуження нерухомого майна,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, змінивши предмет позову в жовтні 2022 року, просила визнати іпотеку нерухомого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 22 лютого 2007 року, укладеного ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» такою, що припинена, визнати поруку, вчинену на підставі договору поруки від 22 лютого 2007 року, укладеного ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» такою, що припинена, скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження 4535423, підстава обтяження - договір іпотеки від 22 лютого 2007 року), скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. про державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек (реєстраційний номер обтяження 4535489, підстава обтяження - договір іпотеки від 22 лютого 2007 року).

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 22 лютого 2007 року АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до якого банк зобов`язався надати кредитні кошти на строк по 22 лютого 2011 року включно в розмірі 70000 доларів США на споживчі цілі, а також 3032 доларів США на сплату страхових платежів. Цього ж дня в забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та позивачем були укладені нотаріально посвідчені договори поруки та іпотеки. За умовами вказаних договорів ОСОБА_1 поручилася перед кредитором за виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором та надала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 , належну їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого в 2003 році.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник за кредитним договором помер.

01 серпня 2014 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до якої ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сина (позичальника за кредитним договором) ОСОБА_5 в зв`язку з пропуском позивачем строку прийняття спадщини.

Згідно п. 12 договору поруки, порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. Оскільки кредит надано на строк до 22 лютого 2011 року, порука припинилась 22 лютого 2016 року в зв`язку зі спливом встановленого договором строку.

Посилалася на зміст ст. 17 Закону України «Про іпотеку», вказувала, що основне зобов`язання було припинене у зв`язку зі смертю боржника за кредитним договором, і позивач не набула статусу спадкоємця після смерті боржника, та від дати його смерті не несе прав та обов`язків за зобов`язаннями за кредитним договором як іпотекодавець.

Крім того, в рішенні Апеляційного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року по справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, судом встановлено, що вимоги банку не можуть бути задоволені, оскільки у ОСОБА_1 не виник обов`язок задовольнити вимоги кредитора за фактом прийняття спадщини і ця особа не є суб`єктом спірного матеріального правовідношення. Крім того, іпотекодавець не надала згоду на забезпечення кредитного зобов`язання нового боржника (спадкоємців). Разом з цим, постановою апеляційного суду від 15 червня 2021 року в рахунок погашення боргу ОСОБА_5 звернуто стягнення на спадкове майно в межах його вартості, яке прийнято спадкоємцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 після смерті ОСОБА_5 . Отже, відповідач здійснив реалізацію свого права на стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на спадкове майно в межах його вартості відповідно до приписів ст. 1282 ЦК України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 не є спадкоємцем після смерті боржника за основним кредитним зобов`язанням, вона вважає, що її зобов`язання за вказаним договором іпотеки є припиненими.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано іпотеку нерухомого майна, а саме кв. АДРЕСА_2 на підставі договору іпотеки квартири від 22 лютого 2007 року, укладеного між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. такою, що припинена.

Визнано поруку, вчинену на підставі договору поруки від 22 лютого 2007 року, укладеного між укладеного між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк», такою, що припинена.

Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. про державну реєстрацію заборон на нерухоме майно в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 4535423, підстава обтяження: договір іпотеки від 22 лютого 2007 року № 125. Скасовано рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М. про державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек, реєстраційний номер обтяження 4535489, підстава обтяження: договір іпотеки від 22 лютого 2007 року № 125. Стягнуто з відповідача в дохід держави судовий збір 4294,40 грн.

Відповідач АТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що з боку банку надано докази по справі та пояснення, які підтверджують факт неправомірних дій з боку сторони позивача, яка намагається уникнути відповідальності щодо своїх зобов`язань.

Зазначав, що банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором та надав відповідачу кредит в розмірі 70000 доларів США, однак ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в порушення зобов`язань кредитного договору свої зобов`язання не виконували, не здійснювали погашення заборгованості у встановленому договором порядку та строки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, і в зв`язку з тим, що жоден зі спадкоємців померлого не отримав свідоцтво про право на спадщину, у вересні 2016 року банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення за кредитом спадкодавця на фактично успадковане майно. 16 травня 2019 року Святошинським районним судом м. Києва ухвалене рішення, частково змінене постановою апеляційного суду, яким позов банку до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на фактично успадковане майно за кредитом спадкодавця задоволено. Спадкоємці, не отримуючи свідоцтво про прийняття спадщини і лише подавши заяви про прийняття спадщини, фактично ухиляються від виконання вимог закону про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора. В зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 24 листопада 2022 року обліковується заборгованість в розмірі 78053,84 доларів США.

Посилався на ст. 525, 526, 530, 598 ЦК України, ст. 3 Закону України «Про іпотеку», вказував, що оскільки забезпечені іпотекою зобов`язання за договором кредиту не виконано в повному обсязі, то зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від кредитного договору, не припинились. Зобов`язання, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказував, що позивачем не надано суду доказів щодо порушення її прав внаслідок укладання оспорюваного іпотечного договору та його подальшого виконання.

Наводячи правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду, наголошував, що жодною нормою цивільного законодавства не передбачена можливість визнання припиненим договору іпотеки в судовому порядку, з огляду на способи захисту, визначені ЦК України. Оскільки позивач ставить питання саме про визнання іпотеки такою, що припинена, а не про припинення правовідношення за договором, то це свідчить про обрання неналежного способу захисту.

Щодо визнання поруки такою, що припинена, посилався на ст. 1046, 1064, 525, 526, 1049, 610, 611, 625, 546, 548, 543, 553, 559 ЦК України, вказував, що згідно п. 11 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, а згідно п. 12 договору поруки, сторони дійшли згоди, що порука припиняється зі спливом п`яти років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором, що свідчить про безпідставність позову.

Стосовно посилань ОСОБА_1 на те, що вона як іпотекодавець не надавала згоди на забезпечення кредитного зобов`язання нового боржника та в зв`язку з цим іпотека та порука повинні бути припинені, зазначав, що в справі № 754/249/21 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання припинення договору іпотеки та договору поруки вже розглядалось дане питання та було ухвалене рішення про відмову в позові, яке набрало законної сили. В зв`язку з цим, провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Від третьої особи ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу з пропуском строку, встановленого судом, та заявлено клопотання про поновлення цього строку, оскільки про ухвалу суду про відкриття провадження вона дізналась 30 серпня 2023 року з Єдиного реєстру судових рішень.

Вирішуючи дане клопотання, апеляційний суд враховує, що згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, копію апеляційної скарги з додатками та ухвалу про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_4 отримала особисто 07 серпня 2023 року. Разом із тим, оскільки апеляційну скаргу нею отримано після закінчення строку для подання відзиву, встановленого судом, до 31 липня 2023 року, апеляційний суд вважає заявлене клопотання обґрунтованим та відповідно до ст. 127 ЦПК України поновлює третій особі пропущений строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки позивач була поручителем лише свого сина ОСОБА_5 .

Порука та іпотека квартири позивача має вважатися припиненою, оскільки позивач як поручитель не надавала згоди спадкоємцям як новим боржникам кредитного договору від 22 лютого 2007 року забезпечувати виконання зобов`язання. Крім того, порука припинилась відповідно до умов договору 22 лютого 2016 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції врахував правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 520/7281/15-ц, та виходив із того, що право іпотекодавця та поручителя підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, та визнання поруки такою, що припинена, в разі невизнання кредитором іпотекодавця та поручителя права позивача на припинення зобов`язання.

Оскільки основне зобов`язання було припинено в зв`язку із смертю боржника за кредитним договором і позивач не є спадкоємцем після смерті боржника та не надавала згоду на забезпечення кредитного зобов`язання нового боржника, її зобов`язання є припиненими, відтак підлягають до задоволення як похідні вимоги про скасування рішень державного реєстратора про державну реєстрацію заборон на нерухоме майно і державну реєстрацію іпотеки. Відповідач не позбавлений права і можливості на отримання непогашеної кредитної заборгованості, в зв`язку із чим він звернувся до суду із позовом до спадкоємців боржника, посилання на наявність непогашеної кредитної заборгованості не є правовою підставою для відмови в задоволенні позовних вимог позивача за даним позовом.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що 22 лютого 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_5 уклали кредитний договір № К2XVGA00000086, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 22 лютого 2007 року по 22 лютого 2011 року включно в розмірі 70000 доларів США на споживчі цілі, а також у розмірі 3032 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,31 % від суми наданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору (а. с. 30 - 32 т. 1).

22 лютого 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 уклали договір поруки, предметом якого є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_5 зобов`язань за кредитним договором № К2XVGA00000086. Згідно п. 11 договору поруки, цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Згідно п. 12 договору, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором (а. с. 29 т. 1).

22 лютого 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 , яка є майновим поручителем ОСОБА_5 , уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцеві на праві власності, в забезпечення виконання зобов`язань позичальника перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця (а. с. 26 - 28 т. 1).

Згідно п. 2, 33.2 договору іпотеки, за цим договором іпотекою забезпечується виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № К2XVGA00000086, укладеним між банком та позичальником ОСОБА_5 22 лютого 2007 року.

22 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М. накладено заборону на відчуження зазначеної в договорі квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 , до припинення дії цього договору (а. с. 24, 28 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (а. с. 25 т. 1).

Листом від 16 вересня 2020 року Дванадцята київська державна нотаріальна контора повідомила, що 15 березня 2012 року в нотаріальній конторі заведено спадкову справу № 1375/2012 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , заяву про прийняття спадщини подали: дружина померлого ОСОБА_2 , дочки померлого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а мати померлого ОСОБА_1 пропустила передбачений законодавством шестимісячний строк прийняття спадщини, про що їй 01 серпня 2014 року була винесена відповідна постанова нотаріусом. Інші спадкоємці по спадковій справі не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а. с. 22 т. 1).

На а. с. 23 т. 1 знаходиться копія постанови державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 01 серпня 2014 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина ОСОБА_5 в зв`язку з тим, що ОСОБА_1 згідно зі ст. 1270 ЦК України пропустила передбачений законодавством шестимісячний строк, встановлений для прийняття спадщини після його смерті, та відсутні правовстановлюючі документи на майно померлого.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 грудня 2013 року в справі № 2-431/11 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , що діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором позов частково задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість за кредитними договорами від 22 лютого 2007 року та 27 липня 2007 року в розмірі 3 745 535,41 грн. в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Позов пред`явлено до ОСОБА_5 , однак в ході судового розгляду позичальник ОСОБА_5 помер, його замінено на правонаступників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та неповнолітню ОСОБА_4 , що прийняли спадщину (а. с. 73 - 76 т. 1).

Рішенням Київського апеляційного суду від 20 листопада 2014 року в справі № 22-ц/796/12810/2014 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в позові відмовлено з тих підстав, що відомості про те, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_5 , в матеріалах справи відсутні, відтак, позовні вимоги до ОСОБА_1 із заявлених позивачем підстав не можуть бути задоволені, оскільки у цієї особи не виник обов`язок задовольнити вимоги кредитора за фактом прийняття спадщини і ця особа не є суб`єктом спірного матеріального правовідношення. Крім того, сам по собі той факт, що у зв`язку із смертю боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні, які несуть відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину, не є підставою для застосування вимог Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 22 лютого 2007 року, укладеного між позивачем та відповідачем, оскільки іпотекодавець ОСОБА_1 не надала згоду (в договорі іпотеки чи підписанням певного документу після смерті позичальника) на забезпечення кредитного зобов`язання нового боржника (спадкоємців) (а. с. 17 - 21 т. 1).

Постановою Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року в справі № 759/12367/16-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про звернення стягнення кредитором спадкодавця рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 травня 2019 року змінено в частині суми заборгованості за кредитними договорами та резолютивну частину викладено в наступній редакції: «В рахунок погашення боргу ОСОБА_5 у сумі 3 745 535 (три мільйони сімсот сорок п`ять тисяч п`ятсот тридцять п`ять) гривень 41 копійка за кредитними договорами № К2ХVGК00000086 від 22.02.2007 року та № К2ХVGК00260098 від 27.07.2007 року, укладеними між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" і ОСОБА_5 , звернути стягнення на спадкове майно в межах його вартості, яке прийнято спадкоємцями - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на домоволодіння загальною площею 236,1 кв.м., житлова площа 98.4 кв.м. розташованого за адресою: АДРЕСА_3 ; земельну ділянку, об`єкт незавершеного будівництва розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/4 частини квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_5 » (а. с. 15 - 16 т. 1).

АТ КБ «ПриватБанк» надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № К2ХVGК00000086 від 22 лютого 2007 року, станом на 24 листопада 2022 року, згідно якого заборгованість за кредитом становить 78053,84 долари США, що еквівалентно 2 854 319,65 грн. (а. с. 163 - 164 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу. Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно з частиною першої статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном (неподільним об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості), що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами такого боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначені ЦК України та Законом України «Про іпотеку».

Так, частинами першою, другою статті 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст. 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником. Застава, встановлена первісним боржником, зберігається після заміни боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна боржника може відбуватися з різних підстав, у тому числі й з незалежних від нього, зокрема у результаті його смерті.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року в справі № 570/3891/14 (провадження № 14-44цс22) сформулювала правову позицію щодо наявності/відсутності згоди іпотекодержателя в разі зміни боржника за основним зобов`язанням. Зобов`язання за договором поруки нерозривно пов`язані з особою боржника, тому у разі смерті цього боржника кредитор, який хоче задовольнити свої вимоги, повинен отримати від поручителів померлого та/або іпотекодавців відповідну згоду забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем). У разі отримання такої згоди правовідносини поруки/іпотеки за своїм змістом і природою продовжують існувати за основними своїми характеристиками. У разі ж недосягнення згоди і неотримання кредитором згоди поручителя та/або іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем) порука та/або іпотека визнаються припиненими. Отже, в разі відсутності згоди іпотекодавця забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником (спадкоємцем) іпотека визнається припиненою (п. 9.14 - 9.16 вказаної постанови).

Аналогічний за змістом висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15-ц (провадження № 14-49цс19), постановах Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі № 501/2700/16-ц (провадження № 61-26580св18), від 29 липня 2020 року у справі № 487/6529/15-ц (провадження № 61-5490св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 629/4377/18 (провадження № 61-4752св19), від 11 березня 2020 року у справі № 362/2232/17 (провадження № 61-41185св18), від 09 серпня 2023 року в справі № 357/10369/20 (провадження № 61-6725св22).

Крім того, такий же висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 520/7281/15-ц, яка була врахована судом першої інстанції при ухваленні даного рішення.

Договір поруки від 22 лютого 2007 року, наявний в матеріалах справи, не містить згоди ОСОБА_1 забезпечувати виконання зобов`язання новим боржником.

Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Журавльовою Л.М., наявний в матеріалах справи/ не містить відповідної згоди ОСОБА_1 на забезпечення виконання за договором іпотеки основного зобов`язання новим боржником-спадкоємцем після смерті позичальника ОСОБА_5 .

Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, врахувавши висновки Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та визнання поруки та іпотеки припиненою та зняття заборони на відчуження нерухомого майна. При цьому судом першої інстанції правильно враховано, що на поручителя та іпотекодавця може бути покладено обов`язок щодо належного виконання зобов`язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності у позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та згоди поручителя відповідати за нового боржника, яку поручитель/іпотекодавець ОСОБА_1 за встановлених у цій справі обставин не надавала.

Крім того, оскільки термін повернення кредиту за кредитним договором настав 22 лютого 2011 року, а згідно п. 12 договору поруки, порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, то виходячи з умов договору, порука припинилась 22 лютого 2016 року, що є самостійною підставою для задоволення позову в цій частині.

Оскільки судом першої інстанції визнано поруку та іпотеку за договорами від 22 лютого 2007 року припиненими, та оскільки підстави обтяження відпали, правильними є висновки суду першої інстанції щодо задоволення похідних вимог про скасування рішень про державну реєстрацію заборони на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також про державну реєстрацію іпотеки в Державному реєстрі іпотек.

Доводи апеляційної скарги, що метою даного позову ОСОБА_1 є уникнення відповідальності щодо своїх зобов`язань, є суб`єктивною оцінкою відповідача, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та відхиляються апеляційним судом.

Доводи АТ КБ «ПриватБанк», що спадкоємці ОСОБА_5 - його дружина і дочки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 фактично успадкували по частини спадкового майна, але не зареєстрували його у встановленому законом порядку, ухиляючись від виконання вимог закону про обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора, в зв`язку з чим розмір заборгованості за кредитним договором від 22 лютого 2007 року № К2XVGA00000086 станом на 24 листопада 2022 року складає 78053,84 доларів США, не мають відношення до предмета даного позову, не є підставою для відмови в позові про визнання поруки та іпотеки припиненою, на що обґрунтовано вказано судом першої інстанції в рішенні, та відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд не може погодитися з доводами відповідача в апеляційній скарзі, з посиланням на ст. 525, 526, 530, 598, 599 ЦК України, про те, що оскільки за кредитним договором від 22 лютого 2007 року № К2XVGA00000086 існує заборгованість, кредитний договір та договір іпотеки не припинені, зобов`язання, виконання якого не здійснено, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору.

Такі доводи не узгоджуються з вимогами ст. 523 ЦК України та правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2023 року в справі № 570/3891/14 (провадження № 14-44цс22), а також іншими вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги щодо обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки заявлено вимогу про визнання іпотеки такою, що припинена, а не про припинення правовідношення за договором.

Апеляційний суд враховує правовий висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14 та підтриманий Верховним Судом в постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 695/3790/15-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 126/1056/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 520/7281/15-ц про те, що право іпотекодавця та поручителя підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, та визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи припинення договору поруки шляхом припинення зобов`язання за договорами.

Таким чином, позивачем ОСОБА_1 обрано належний та ефективний спосіб захисту своїх прав, який узгоджується з правовими висновками Верховного Суду та положеннями ст. 16 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє посилання апеляційної скарги на п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» про те, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК), і такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наведеним роз`ясненням рішення суду першої інстанції не суперечить, оскільки зазначені в п. 17 вказаної постанови підстави припинення зобов`язання не є вичерпними.

Крім того, зважаючи на ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин не підлягають врахуванню постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, а лише висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги в частині визнання поруки припиненою, що поручителем та спадкоємцями не надано даних, що свідчать про погашення заборгованості за кредитним договором у добровільному порядку, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що наявність чи відсутність заборгованості за кредитним договором не є обставиною, яка підлягає врахуванню у випадку припинення поруки з підстав, передбачених ст. 523, ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що відповідно до п. 11 договору поруки, цей договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, зважаючи на те, що сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов`язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов`язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Крім того, в п. 12 договору поруки сторони чітко погодили, що порука припиняється зі спливом п`яти років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором, який в даному випадку становить 22 лютого 2011 року.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом аргументи відповідача в апеляційній скарзі, що провадження в даній справі підлягає закриттю на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки набрало законної сили рішення в справі № 754/249/21 з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.

Апеляційний суд враховує, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18 лютого 2022 року в справі № 754/249/21 відмовлено ОСОБА_1 в позові до АТ КБ «ПриватБанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Журавльової Л.М., треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про припинення договору іпотеки, договору поруки, про внесення відомостей про припинення обтяження до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження, про внесення відомостей про припинення обтяження до Державного реєстру іпотек запису про іпотеку, внесення відомостей до Державного реєстру прав на нерухоме майно, в зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права та пред`явленням вимог до неналежного відповідача - приватного нотаріуса.

Натомість у справі, що переглядається, позивачем обрано належний та ефективний спосіб захисту прав іпотекодавця та поручителя і заявлено інші вимоги, а саме про визнання поруки та іпотеки припиненими, що свідчить про відмінність предмету позову в даних справах та безпідставність доводів апеляційної скарги в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди із рішеннями суду першої інстанції і переоцінки доказів та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 14 вересня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.