КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/9167/22 Головуючий у 1 інстанції: Трусова Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Крижанівської Г.В., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ткаченко В.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Істамової Ірини Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів,-

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання правочинів недійсними, зобов`язання вчинити дії та стягнення коштів. Зазначила, що 22.06.2018 між нею та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського рахунку № SAMDNWFC1, за умовами якого їй відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 . На підставі зазначеного договору вона отримала банківську платіжну картку № НОМЕР_2 . 08.02.2022 без її волевиявлення були укладені два кредитні договори, за умовами яких АТ КБ «ПриватБанк» надав кредити у розмірах 50 000 грн. та 19 900 грн. строком на 36 місяців з місячною відсотковою ставкою 1,5%, річною ставкою 18%, реальною річною ставкою 35,37%. В цей же день кредитні кошти були зараховані на її банківський рахунок. Цієї ж дати на її електронну адресу надійшло повідомлення від банку про оформлення нового платіжного інструмента у формі банківської платіжної картки «Універсальна Gold» № НОМЕР_3 та у подальшому з використанням платіжних карток № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 з її рахунку було здійснено списання її власних коштів в сумі 13 524 грн., кредитних коштів в сумі 69 900 грн. та комісії в сумі 415,06 грн., після чого рахунок був заблокований. Дізнавшись про вказані обставини, вона невідкладно звернулась до відділення банку і повідомила про несанкціоноване зняття коштів з її рахунку, а також до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим розпочато досудове розслідування № 0000517 за ознаками кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України. 19.04.2022 року вона звернулась до відповідача із заявою про повернення списаних з її рахунку власних коштів в сумі 13 524 грн., анулювання кредитних договорів від 08.02.2022 та припинення нарахування відсотків за вказаними договорами. У задоволенні її заяви відповідач відмовив. ОСОБА_1 просила визнати недійсними два кредитні договори від 08.02.2022; зобов`язати банк списати усі відсотки за користування кредитними коштами та штрафні санкції за вказаними договорами; визнати недійсними транзакції по її банківському рахунку № НОМЕР_1 по зарахуванню кредитних коштів, що були здійснені 08.02.2022; стягнути на її користь грошові кошти в розмірі 14 070 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволений частково. Визнані недійсними укладені між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредитний договір № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 50 000,00 грн., а також кредитний договір № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 19 900,00 грн. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» застосувати наслідки недійсності укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 50 000 грн., а також кредитного договору № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 19 900 грн. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 13524,00 грн. шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_1 . Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 8 571,45 грн. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 5 368 грн.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було підписано дві Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 22 червня 2018 року, на підставі яких позивачка отримала дві картки - для виплат та кредитну картку «Універсальна». Користуючись послугами банку, 08 лютого 2022 року ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису у вигляді ОТР-паролю підписала заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 08 лютого 2021 року, після чого також шляхом накладення цифрового підпису уклала два договори кредиту на суму 50 000,00 грн. та на суму 19 000,00 грн. Для цього ОСОБА_1 використала додаток Приват-24. Вчинення фінансових операцій на картковий рахунок ОСОБА_1 третіми особами було неможливе без розголошення нею інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції - коди доступу до карток, строк дії карти та інші ідентифікуючі дані електронного платіжного засобу. З боку АТ КБ «ПриватБанк» фінансова операція проведена коректно, з використанням усіх необхідних реквізитів платіжної картки з правильним введенням номеру картки , ПІН-коду і підтверджуючих паролів, які відомі тільки позивачці, а тому, оспорювані транзакції не є помилковими. Постановою НБУ №22 від 21 січня 2004 року та ст. 1212 ЦК України чітко визначено, що відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач, а не особа, яка обслуговує його рахунки. Відтак, АТ КБ «ПриватБанк» не несе відповідальності перед позивачем, та не може повертати грошові кошти позивачу за власний рахунок замість фактичного отримувача. В АТ КБ «ПриватБанк» існує надійна система захисту рахунків клієнтів банку і без розголошення персональних даних неможливо отримати доступ до рахунку. Апелянт також вважає, що суд безпідставно стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» витрати на правничу допомогу з урахуванням наданих позивачкою доказів.

В апеляційній інстанції представник АТ КБ «ПриватБанк» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції , колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,22.06.2018 ОСОБА_1 підписала анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, на підставі чого їй був відкритий банківський рахунок № НОМЕР_1 та видані дві платіжні картки, що підтверджується наданим банком фото позивачки з вказаними картками.

18.08.2021 сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачкою заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у новій редакції, предметом якого є надання банком клієнту послуг з відкриття та обслуговування поточного рахунку та послуг споживчого кредитування.

Згідно з умовами, визначеними пунктом 3 цієї заяви, сторони узгодили, що при наданні банком будь-яких послуг клієнту, у тому числі, але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів буде використовуватись простий електронний підпис та визнали простим електронним підписом такі способи підписів клієнта: ОТР-пароль; QR-код; кнопки «підпис», «підписав», «підтверджую», «ознайомився» тощо у програмних комплексах, мобільних додатках або на офіційних сайтах банку в мережі Інтернет, де клієнту надається технічна можливість ознайомитися з умовами надання відповідної послуги та підписати відповідний договір, дати доручення банку на здійснення операції з переказу коштів тощо, або якщо інтерфейс відповідного ПК банку дає клієнту змогу зробити однозначний висновок про суть операції, доручення на здійснення якої клієнт надає банку шляхом підписання способами, що узгоджені сторонами. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

При здійсненні будь-яких операцій та правочинів між сторонами за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайту банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому банком ОТР-паролю на фінансовий номер телефону клієнта.

08.02.2022 о 14:57 год. на електронну адресу ОСОБА_1 надійшло повідомлення від банку про блокування її карток внаслідок сумнівних операцій - спроб списання коштів трьома особами.

У подальшому з електронного повідомлення банку ОСОБА_1 дізналась, що в цей же день на її ім`я була оформлена картка Універсальна Gold № НОМЕР_3 та укладені два кредитні договори (послуга «Миттєва розстрочка»), за умовами яких їй надано кредити у розмірах 50 000 грн та 19 900 грн під 18% річних (реальна річна процентна ставка -35,37%) на строк 36 місяців шляхом зарахування коштів на рахунки НОМЕР_4 , НОМЕР_5 .

Після зарахування кредитних коштів на вказані рахунки в цей же день в період часу з 12:34 год. по 13:17 год. було здійснено вісім операцій по переказу та отримання готівкових коштів на загальну суму 83 008, 98 грн., у тому числі 69 900 грн. кредитних коштів та 13 524 грн. власних коштів позивачки. Ще 415,06 грн. списані як комісія банку.

Вказані обставини підтверджується випискою по картці/рахунку НОМЕР_6 ( НОМЕР_1 ) і додатковим рахункам по договору SAMDNWFC1 від 22.06.2018 та довідкою про видачу готівкових коштів, сформованими системою Приват24.

Дізнавшись про вказані обставини, ОСОБА_1 в цей же день звернулась до відділення АТ КБ «ПриватБанк» і повідомила про несанкціоноване зняття коштів з її рахунку, а також до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту заяви позивачки про вчинення кримінального правопорушення вбачається, що 08.02.2022 приблизно о 12-30 год. на її фінансовий номер телефону зателефонували особи, які представились працівниками Приватбанку, у зв`язку з чим вона повідомила їм інформацію про номер своєї банківської картки та термін її дії. На підставі вказаної заяви відкрите кримінальне провадження № 0000517 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 190 КК України.

19.04.2022 ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення списаних з її рахунку власних коштів в сумі 13 524 грн., анулювання кредитних договорів від 08.02.2022 та припинення нарахування відсотків за вказаними договорами.

Листом від 22.04.2022 № 20.1.0.0.0/7-220419/3763 АТ КБ «ПриватБанк» відмовив у задоволенні заяви позивачки пославшись на те, що при здійсненні спірних операцій були коректно введені номер картки, термін її дії та CVV2, після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на її фінансовий телефон.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Суд визнав недійсними укладені між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 кредитний договір № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 50 000,00 грн. та кредитний договір № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 19 900,00 грн.; зобов`язав АТ КБ «Приватбанк» застосувати наслідки недійсності вказаних договорів та повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 13524,00 грн. шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_1 .

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1066, ч. 1 ст. 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком; банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Наслідки невиконання або неналежного виконання банком зобов`язань за договором банківського рахунка встановлені нормою статті 1073 ЦК України, якою передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 205, 207 цього Кодексу договір, укладений в електронному вигляді, є таким, що укладений у письмовій формі.

Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон про електронну комерцію).

Незважаючи на те, що порядок надання банківських послуг не є предметом правового регулювання Закону про електронну комерцію, законодавець визначив, що цей Закон застосовується, зокрема, до послуг систем дистанційного обслуговування та надання платіжних послуг в частині правочинів, вчинених в електронній формі, яка не суперечить спеціальному законодавству України, а саме Закону України «Про банки і банківську діяльність» (частина друга статті 2).

Згідно статті 3 Закону про електронну комерцію електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до статті 11 Закону про електронну комерцію електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною (частина третя).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина шоста).

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті (частина восьма).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина дванадцята).

Статтею 12 Закону про електронну комерцію визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже погоджені сторонами умови договору про надання банківських послуг в частині ідентифікації особи клієнта та підтвердження клієнтом здійснення операцій або укладення правочинів за допомогою ОТР-паролю як простого електронного підпису не суперечать Закону про електронну комерцію.

На момент виникнення спірних правовідносин був чинний Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі також - Закон про платіжні системи), який визначав загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлював відповідальність суб`єктів переказу, а також визначав загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до статті 1 цього Закону платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону про платіжні системи користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктами 2, 3 розділу VI Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління НБУ № 705 від 05.11.2014 (далі - Положення № 705) на емітента електронного платіжного засобу (банк) покладені зобов`язання не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу, повідомляти користувача у спосіб, передбачений договором, про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу та установлено, що банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Відповідно до пунктів 7-9 цього ж розділу Положення № 705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Наведені вище нормативні положення є спеціальними для спірних правовідносин.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як було зазначено, оспорювані кредитні договори були укладені, а спірні платіжні операції - здійснені, з використанням програмного комплексу (додатку) Приват24 шляхом накладення клієнтом простого електронного підпису у вигляді ОТР-паролю.

З матеріалів справи вбачається, що перед оформленням договорів та здійсненням банківських операцій ОСОБА_1 повідомила невідомим особам інформацію про номер свої банківської картки та термін її дії.

Водночас, як було встановлено судом, обсяг вказаної інформації відповідно до умов договору не є достатнім для ідентифікації особи клієнта та ініціювання здійснення відповідних банківських операцій.

Заперечуючи проти позову, АТ КБ «Приватбанк», будучи власником програмного комплексу Приват24, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надіслання на фінансовий номер телефону позивачки ОСОБА_1 смс-повідомлень з кодами підтвердження ОТР-паролів/3Dsecure, введення яких у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу Приват24 означало ідентифікацію особи клієнта та слугувало б підтвердженням укладення позивачкою оспорюваних кредитних договорів та здійснення спірних платіжних операцій.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції з тих підстав коректного проведення банком фінансової операції, представник АТ КБ «Приватбанк» не спростував вказаних обставин.

При цьому одразу ж після надходження інформації про несанкціоновані платіжні операції позивачка ОСОБА_1 повідомила про це АТ КБ «Приватбанк».

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними кредитного договору № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 50 000,00 грн. та кредитного договору № б.н. від 08 лютого 2022 року на суму 19 900,00 грн., та зобов`язання АТ КБ «Приватбанк» повернути ОСОБА_1 безпідставно списані з банківського/карткового рахунку № НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 13524,00 грн. шляхом їх відновлення на картковому рахунку № НОМЕР_1 .

Колегія судді відхиляє доводи апеляційної скарги представника АТ КБ «Приватбанк», що вчинення фінансових операцій з картковим рахунком ОСОБА_1 третіми особами було саме наслідком розголошення нею інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Суд апеляційної інстанції також не убачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

На підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надала суду договір про надання правничої допомоги від 11.07.2022, акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 18.01.2023 та платіжну інструкцію МВ 84136728 від 18.01.2023, згідно яких витрати позивачки на правничу допомогу склали 12 000 грн. АТ КБ «ПриватБанк» не подало суду першої інстанції клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції законно та обґрунтовано стягнув з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 8571,45 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Істамової Ірини Володимирівни, яка діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк», залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 лютого 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Крижанівська Г.В.

Матвієнко Ю.О.