Номер провадження: 22-ц/813/5399/23
Справа № 504/874/20
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Карташов О. Ю.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Беринда Дар`я Олександрівна

на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 липня 2022 року

у цивільній справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Лиманська районна державна адміністрація Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

27.03.2020 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Лиманська районна державна адміністрація Одеської області, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 8406,67 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказала на те, що 07.08.2019 р. між сторонами розірвано шлюб, а з червня 2019 р. ОСОБА_2 припинив будь-яке спілкування зі спільною дитиною та взагалі обірвав з ними зв`язок.

Участь у матеріальному забезпеченні дитини ОСОБА_2 не брав за час сумісного життя та не бере на сьогоднішній день оскільки на час подружнього життя він ніколи не мав постійного заробітку та роботи. Життям доньки відповідач не цікавиться, не телефонує, не намагається займатися вихованням дитини, не цікавиться станом здоров`я, інтересами та успіхами дитини, жодного разу не з`явився в навчальні заклади та по місцю мешкання дитини.

Дитина болісно сприймала розлучення батьків, оскільки ОСОБА_2 залишив сім`ю майже без статків, а доньку без уваги та спілкування. 08.11.2019 р. позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 та вони проживають однією сім`єю і саме з цього часу донька психологічно стабілізувалася, ОСОБА_4 замінив їй батька участю у її житті, та має на меті усиновити доньку.

Щодо стягнення аліментів, то сума витрат на належне утримання доньки щомісячно складає 16813,34 грн на місяць, яка складається з витрат на харчування -7628,34 грн, 1500 грн, вартості комунальних послуг, навчання -3150 грн, особиста гігієна -335 грн, медичне забезпечення -780 грн, на одяг -1800 грн., гармонійний розвиток (походи до театру, кіно, концерти, мобільний зв`язок, кишенькові витрати необхідні для спілкування з друзями. Тому з огляду на вказані витрати з відповідача позивач просить стягнути 8406,67 грн. У відповідача у власності є нерухоме майно, він працездатний, тому може сплачувати аліменти.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 22 липня 2022 року ухвалено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Лиманська районна державна адміністрація Одеської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн: НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з 27.03.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн: НОМЕР_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1681,6 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наданий висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої дочки є достатньо обґрунтованим.

Суд вважав, що є підстави для позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки, оскільки він не приймає участі у її виховані, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, не приділяє уваги її розвитку.

Приймаючи до уваги відсутність доказів того, що відповідач не може надавати доньці матеріальну допомогу, з урахуванням щоденних потреб у забезпеченні дитини, а також враховуючи прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, вимоги ст. 182 Сімейного Кодексу України, суд також дійшов висновку про необхідність стягувати з відповідача аліменти у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Беринда Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Малиновського районного суду м. Одеси по справі 504/874/20 від 22 липня 2022 року скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що скаржник, враховуючи його матеріальний стан, вважає за необхідне визначити розмір аліментів по даній справі у сумі 1500 грн, але не меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, коли всі заходи впливу щодо одного з батьків вичерпано та коли один з батьків навмисне ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини. Докази його самоусунення від виконання батьківських обов`язків в матеріалах справи відсутні. Крім того, саме з вини позивачки він не має можливості спілкуватися з дитиною.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Пояснення учасників справи

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Беринда Д.О. надали усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримали, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Коцюруба С.А. у судовому засіданні надали пояснення, в яких зазначили, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

За ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні також було вислухано, в присутності представника Служби у справах дітей Фонтанської сільської ради Нагребецької Н.С. за правилами ст. 232 ЦПК України, думку неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу спору, який безпосередньо стосується її прав, під час дачі пояснень дитина зазначила, що більше прив`язана до матері, яка піклується про неї, виявляє турботу та увагу, однак батько присутній у її житті.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим 07.04.2008 року Фонтанською сільською радою Комінтернівського району Одеської області .

Згідно з характеристиками ОСОБА_3 , складеними директором Дитячої школи естетичного виховання смт.Чорноморське Лиманського району ОСОБА_5 , та директором МЗОШ №26 ОСОБА_6 , класним керівником ОСОБА_7 , дівчинка болісно переживала розлучення батьків. Відчувала себе покинутою і не потрібною батькові, протягом навчального процесу не було помічено відвідування батьком занять дитини, він не бере участі у вихованні, не цікавиться успіхами у її навчанні, не бере участі у позашкільному житті і розвитку. Мати приділяє багато уваги навчанню дитини.

За змістом характеристики ОСОБА_3 , складеної викладачем вокалу та директором школи професійної підготовки вокалістів Sing it, дівчинка навчається в школі з 2019 р, викладач спілкувалася з мамою ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , з батьком дитини вона не знайомі. До школи її привозять мама з відчимом і підтримують на всіх конкурсах.

Згідно з характеристикою дитини, складеної директором Савранської ДШМ ОСОБА_3 навчалася у 2018-2019 р. за спеціальностями фортепіано, сольний спів та образотворче мистецтво. На початку 2018 -2019 р. відбулося знайомство з батьком ОСОБА_9 , але подальшої участі в школі не відбувалося.

07.08.2019 р. Білгород-Дністровським районним судом м.Одеси було розірвано шлюб між сторонами та здійснено поділ спільного майна, справа №495/6472/19.

08.11.2019 р. позивач уклала шлюб з ОСОБА_4 і змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні.

Згідно висновку від 27.10.2020 р. №02-18/01/2037 орган опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області вважає доцільним позбавити батьківських прав.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України Про охорону дитинства).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Із висновку від 27.10.2020 р. № 02-18/01/2037 слідує, що орган опіки та піклування Лиманської районної державної адміністрації Одеської області прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дочки ОСОБА_3 .

Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що наданий висновок органу опіки та піклування є однобічним, так як наданий висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, матері дитини, наданих нею документів. При цьому, викладені в ньому факти нічим не підтверджені, базуються лише на тому, що дочка відповідача проживає з матір`ю, а у вітчима з нею склалися добрі відносини.

В свою чергу, відповідач з цього приводу не був заслуханий, не вбачається, які міри приймалися для з`ясування доводів батька дитини.

Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

Враховуючи наведені норми закону та обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано. Батько проти позбавлення батьківських прав заперечує, має намір на відновлення відносин з дочкою.

Разом з тим, колегія суддів, з метою захисту інтересів малолітньої дитини, вважає необхідним попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

Щодо стягнення аліментів

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину визначається Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Таким чином, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину є встановленою Законом гарантією для забезпечення інтересів дитини.

При цьому, статтею 184 СК України врегульовано питання щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі.

Судом встановлено, що позивачка одна несе витрати по утриманню дитини, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню її потреб.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв`язку із об`єктивною потребою неповнолітньої дитини сторін у забезпеченні належного матеріального утримання для дитини відповідного віку, позов про стягнення аліментів, підлягає частковому задоволенню, стягненню з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, щомісячно.

Відповідачем не надано доказів відсутності фінансової можливості нести відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З наведених мотивів, рішення суду в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає скасуванню з ухваленням у справі нової постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Беринда Дар`я Олександрівна, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 22 липня 2022 року в частині задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про неприпустимість в подальшому порушення з його боку батьківських обов`язків щодо дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та про можливі наслідки у разі неналежного виконання батьківських обов`язків - позбавлення батьківських прав.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Н.В. Стахова