Справа № 308/4033/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ФАЗИКОШ Г.В.

за участю секретаря ГУСОНЬКИ З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 308/4033/17 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про відшкодування моральної шкоди споживачу банківських послуг, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2022 року, повний текст якого складено 23 червня 2022 року, головуюча суддя Бенца К.К., -

встановив:

26.04.2017 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (на час розгляду справи Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»)) мотивуючи таким.

21.02.2005 позивач уклав із ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір № MKZ7GK04400010 на суму 16669,00 доларів США, що станом на 21.02.2005 за курсом НБУ складало еквівалент 88345,70 грн, для придбання нерухомого майна (житла) на умовах іпотеки. Строк дії договору становив з 21.02.2005 по 20.02.2015.

З моменту укладення договору між позивачем і банком виникли правовідносини, передбачені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач є споживачем відповідних банківських послуг (п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону).

Двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , якою забезпечувалося виконання кредитного договору № MKZ7GK04400010 (предмет іпотеки) належить позивачу на праві приватної власності. Оціночна вартість квартири на дату укладання кредитного договору становить 139109,69 грн (еквівалент 26247,11 дол. США за курсом НБУ 5,30 грн/1 дол. США).

Відповідно до Закону Україну «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указів Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, від 06.05.2014 № 454/2014, від 21.07.2014 № 607 в Україні починаючи з 18.03.2014 діє особливий період.

Законом України від 20.05.2014 № 1275-VІІ внесені зміни до Закону України № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема, ст. 14 Закону доповнено пунктом 15 про те, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Згідно з цими положеннями закону у разі наявності в особи-позичальника відповідного статусу (зокрема, військовослужбовця) у банків відсутні «дискреційні» повноваження для прийняття на власний розсуд рішення про виконання чи невиконання вимог пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII: у разі наявності підстав такі вимоги закону підлягають обов`язковому виконанню банком.

Листом Національного банку України від 28.07.2014 № 18-112/40258 банкам України доведено позицію про необхідність суворого і безумовного дотримання банками положень Закону № 2011-XII, банки попереджені про те, що невиконання вимог цього закону є підставою для застосування до порушників адекватних заходів впливу.

З 14.11.2000 позивач безперервно проходить військову службу, є військовослужбовцем Служби безпеки України.

21.01.2015 позивач звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою про застосування до нього як до військовослужбовця положень, передбачених п. 15 ст. 14 Закону № 2011-XII, у своїй заяві просив:

про проведення перерахунку його зобов`язань за валютним кредитним договором № MKZ7GK04400010 (із врахуванням здійснених ним платежів починаючи з першого дня настання особливого періоду з 18.03.2014);

про необхідність зарахування внесених ним з початку особливого періоду грошових коштів на погашення штрафних санкцій (комісії), пені за невиконання зобов`язань та процентів за користування кредитом (протягом вказаного періоду) саме в погашення заборгованості по тілу кредиту, після чого зробити відповідний перерахунок загальної заборгованості, анулювавши (скасувавши) при цьому нараховані за такий період проценти, штрафні санкції (комісію) і пеню, що рахувалися несплаченими;

виклав прохання до ПАТ КБ «ПриватБанк» у майбутньому періоді, що триватиме з моменту подання заяви до закінчення особливого періоду, не нараховувати проценти за користування вказаним кредитом, а також штрафні санкції (комісію) і пеню за невиконання зобов`язань за договором (у разі настання таких випадків).

До заяви позивач додав оригінал офіційної довідки Управління Служби безпеки України в Закарпатській області від 20.01.2015 № 58/11-17 про проходження ним військової служби. Довідка містить усі необхідні реквізити (найменування організації, поштова адреса, контактні номери телефонів, електронна адреса тощо).

22.01.2015 заяви позивача разом із довідкою надійшла поштою на адресу відповідача.

Після отримання цих документів банк мав підстави для здійснення відповідного перерахунку кредитної заборгованості, що є обов`язковим у силу закону, проте, не здійснив належного розгляду заяви відповідно до законодавства про звернення громадян та не вжив відповідних заходів на виконання законних вимог позивача, у зв`язку з чим позивач у подальшому, починаючи з 16.03.2015, неодноразово письмово та у телефонному режимі через «гарячу лінію» звертався на адресу банку зі скаргами щодо невиконання вимог Закону № 2011-XII. Крім цього, позивач продовжував здійснювати на користь банку оплати за кредитним договором.

Банк не виконав вимоги Закону № 2011-XII, не здійснив перерахунок, а продовжував нараховувати позивачу проценти, пеню і штрафи за кредитним договором і 08.06.2015 без належного реагування на заяву та без врахування і виконання вимог закону звернувся до суду з позовом про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № MKZ7GK04400010.

18.11.2015, тобто фактично через 10 місяців після подання позивачем заяви про перерахунок кредитного зобов`язання, ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило йому, що банк не зміг підтвердити те, що позивач є військовослужбовцем, у зв`язку з чим кредит має стандартні умови.

ПАТ КБ «ПриватБанк» починаючи з 22.01.2015 порушуючи вимоги Закону № 2011-XII та продовжуючи здійснювати відповідні нарахування, пов`язані з указаним вище валютним кредитним зобов`язанням за договором № MKZ7GK04400010 (проценти, пеня, штрафи), порушив права позивача як споживача.

Такими діями, що мають очевидні ознаки недобросовісної підприємницької (комерційної) діяльності та обману клієнтів (споживачів), відповідач порушує права позивача як споживача банківських послуг.

Отримавши позику в розмірі 16669,00 дол. США позивач сплатив на користь банку 51399,80 дол. США, тому начебто наявність простроченої заборгованості (яка, до того ж, визначалася щоразу в різних сумах від 1658,61 дол. США до 1581,12 дол. США) і надумана банком.

Понад те, 15.07.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» письмово звернулося на адресу позивача листом № E.LV.0.0.0.0/3-814 із вимогою щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. У цій вимозі відповідач без відповідних обґрунтувань і розрахунків зазначив, що позивач має заборгованість у розмірі 1040,11 доларів США (25784,32 грн за курсом НБУ 24,79 грн. за 1 долар США на 15.07.2016) за кредитним договором № MKZ7GK04400010, забезпеченим іпотекою, та запропонував йому сплатити заборгованість або звільнити його єдине житло, де він мешкає з сім`єю.

У своїй вимозі банк зазначив, що у випадку несплати позивачем у 30-денний строк з дня отримання вимоги суми кредиту у повному обсязі, а також у разі несплати процентів, комісії та штрафних санкцій банк має намір продати предмет іпотеки за ціною 139109,69 грн (оцінка житла станом на 21.02.2005), уклавши договір купівлі-продажу з будь-якою особою-покупцем, або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший спосіб. Крім усього іншого, така ціна квартири не відповідає її ринковій вартості, оскільки на час пред`явлення позову така становить орієнтовно 40000,00-45000,00 дол. США.

Цим листом банк вимагав від позивача у разі невиконання вимоги банку про сплату кредиту у повному обсязі, процентів, комісії та штрафних санкцій у 30-денний строк, добровільно звільнити житло за адресою: АДРЕСА_2 , разом із усіма членами сім`ї та іншими мешканцями.

Такі дії відповідача неправомірні та порушують законні права та інтереси позивача. Задля відновлення порушених прав позивачу довелось неодноразово звертатись до ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовими зверненнями щодо виконання вимог пункту 15 статті 14 Закону № 2011-XII.

Протиправною бездіяльністю ПАТ КБ «ПриватБанк», невиконанням щодо позивача положень Закону № 2011-XII, що полягало у продовжені банком неправомірного нарахування процентів, пені та штрафних санкцій за кредитним договором, направленням безпідставної вимоги про намір звернути стягнення на предмет іпотеки позивачу було завдано моральної шкоди. Позивач сподівався на шанобливе ставлення з боку банку, на захист банківською установою споживача в справі, проте ці очікування не справдились, чим також були завдані значні душевні страждання. Цих страждань позивач зазнав у зв`язку з протиправною бездіяльністю ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв`язку з відчуттям приниження, усвідомлюючи, що банк спрямовує свою діяльність не на захист його прав та законних інтересів, а навпаки проти нього, громадянина України, військовослужбовця, примушуючи його до виконання безпідставних вимог, намагаючись безпідставно звернути стягнення на предмет іпотеки єдине житло для нього і сім`ї.

Перебування під впливом негативних емоцій та втрати надії на справедливість протягом тривалого часу через дії банківської установи поза розумним сумнівом свідчить про виникнення у позивача емоційних, психологічних і нервових зривів, що, як наслідок, призвело до погіршення його здоров`я та конфліктної ситуації в сім`ї. Враховуючи характер і тривалість моральних страждань компенсація моральної шкоди визначається в сумі 80000,00 дол. США.

Посилаючись на ці обставини, на норми Закону № 2011-XII, ЦК України, законодавства про захист прав споживачів, на інші норми законодавства, позивач ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ КБ «Приват Банк» на його користь у рахунок відшкодування завданої йому як споживачу банківських послуг моральної шкоди 80000,00 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13.06.2022 позов задоволено, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 у рахунок компенсації завданої моральної (немайнової) шкоди 80000,00 грн, а також стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1200,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що відповідач у спірних відносинах діяв очевидно недобросовісно, безпідставно не врахував вимог закону щодо статусу позивача, який є військовослужбовцем, в особливий період, який розпочався 18.03.2014, не виконав правомірних вимог споживача фінансових послуг про врахування визначеного законом його особливого статусу у відповідний період. Відтак у позивача виникли законні підстави для вимоги про відшкодування моральної шкоди, розмір якого визначений з урахуванням вимог розумності та справедливості.

Відповідач ПАТ КБ «Приват Банк» порушує в апеляції питання про скасування рішення суду як ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляції зводяться до такого.

Заборгованість позичальника за кредитним договором від 21.02.2005 № MKZ7GK04400010 виникла вже станом на 20.03.2012 у сумі 8018,16 дол. США (тобто, задовго до 2014 року), яка так і не була сплачена в повному обсязі. Позичальник зобов`язаний повернути отриманий кредит та сплатити проценти й інші платежі за ним, однак, свої зобов`язання порушив. Тому нарахування штрафних санкцій цілком законно та відповідно до умов договору здійснювалося передусім саме на цю заборгованість.

За таких умов банк не порушував законних прав та інтересів позивача-військовослужбовця.

Суд першої інстанції необґрунтовано виходив із того, що наявність для позивача ОСОБА_1 негативних наслідків від неправомірних дій банку випливає з рішення суду у справі № 308/6966/15 за позовом банку до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Звертаючись із цим позовом банк лише намагався захистити свої законні права, оскільки позичальник не сплачував за кредитом із 2012 року. Наявність мораторію на відчуження предмета іпотеки, який є житловим приміщенням, без згоди власника такого майна не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу. Тому власне пред`явлення такого позову не може розглядатися як порушення прав ОСОБА_1 і, тим більше, як заподіяння йому моральної шкоди.

Позивач не довів наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, що ним є заподіяння шкоди. Зокрема, позивач не обґрунтував і не довів самого факту заподіяння йому моральної шкоди, в чому саме вона полягає, не вказав, якими діями (бездіяльністю) заподіяна шкода, у чому полягає вина відповідача, яким є причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та наслідками, що настали для позивача.

Встановлення судом тієї обставини, що протиправність дій відповідача полягає в нездійсненні у 2014 році перерахунку заборгованості, яка утворилася у 2012 році, оскільки є рішення у справі № 308/6966/15 про певну неправомірність дій банку, не є достатньою підставою для задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди. Позивач не надав суду доказів, які б свідчили про істотні вимушені зміни в його житті внаслідок дій відповідача (зміни в стані здоров`я, оплата лікування тощо).

Таким чином, суд першої інстанції не встановив обставини, що входять до предмета доказування в справі, та не вмотивував і не обґрунтував належним чином свого рішення.

Сторона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення.

У відзиві на апеляцію позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, зокрема, що позов був належним чином обґрунтований і повністю доведений саме в контексті захисту законних прав та інтересів позивача як споживача фінансових (банківських) послуг. Позивач є військовослужбовцем, проходить військову службу в Службі безпеки України і тому має безумовне право на встановлені законодавством гарантії щодо соціального і правового захисту, зокрема, у сфері кредитних відносин.

Тим часом, банк без урахування зазначених гарантій та інших вимог законодавства пред`явив до нього позов про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа № 308/6966/15-ц), в якій чинними судовими рішеннями були встановлені обставини, що не підлягають повторному доказуванню, зокрема, про те, що:

ОСОБА_1 є військовослужбовцем, про що банку було достеменно відомо принаймні 22.01.2015;

на нього поширюються встановлені законодавством гарантії щодо соціального і правового захисту;

банк протиправно не провів перерахунку заборгованості за кредитним договором за заявою позичальника, чим вимоги спеціального закону щодо соціального і правового захисту позичальника як військовослужбовця порушені;

після 17.03.2014 (із запровадженням в Україні особливого періоду, який не припинився) банк не вправі був нараховувати відсотки, комісію та пеню, тому відповідні платежі мали бути спрямовані на погашення заборгованості за тілом кредиту, а нарахування, що їх провадив банк, є протиправними;

станом на 14.06.2016 позичальник виконав у повному обсязі зобов`язання перед банком за кредитним договором.

Міркування відповідача про те, що станом на 20.03.2012 у позичальника існувала заборгованість у сумі 8018,16 дол. США, що не була сплачена, не мають значення і не підлягають врахуванню. Зокрема, звертаючись із позовом до позичальника про стягнення боргу банк сам на 22.05.2015 визначив заборгованість у сумі 2793,64 дол. США, яку надалі зменшив до 900,97 дол. США.

Заподіяння банком моральної шкоди позивачеві підтверджується всіма діями банку, спрямованими на стягнення боргу, який фактично давно погашений, позичальник сплатив на користь банку загалом 51339,80 дол. США, тоді як кредит за договором становив 16669,00 дол. США, а фактично позивач отримав 15000,00 дол. США. Попри такі обставини банк намагався звернути стягнення на предмет іпотеки (квартиру позивача, яка є єдиним житлом його сім`ї). Цією квартирою позивач досі не може вільно розпоряджатися, оскільки банк не визнає кредит погашеним, не дає дозволу на реєстрацію в квартирі членів сім`ї позивача, вимагав повністю звільнити житло від мешканців.

Про протиправність дій банку та заподіяння моральної шкоди позивачу свідчить і безпідставна спроба звернути стягнення на предмет іпотеки за умов, коли завідомо була зрозуміла неможливість реалізації (відчуження без згоди власника) квартири через установлений законом мораторій на відчуження такого майна.

Банк неодноразово змінював суму заборгованості за кредитним договором без належного для того обґрунтування та пояснення, а остання пропозиція банку про можливість погашення боргу в сумі 36531,24 грн за рахунок продажу квартири за оцінкою у 139109,69 грн (тоді як її реальна вартість становила близько 40-45 тисяч доларів США (приблизно 1087600,00 грн 1223550,00 грн)) зайвий раз доводить нечесну підприємницьку практику з боку банку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: відповідача ПАТ КБ «Приват Банк» адвоката Гринихи Т.Ю., яка апеляцію підтримала, позивача ОСОБА_1 адвоката Ракущинця А.А., який скаргу не визнав, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 2, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 1, 2, 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність;

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних і процесуальних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує обов`язки у межах, наданих їй договором або актами законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, зловживання цивільними правами не допускається;

сторони в цивільних відносинах є юридично рівними, у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність, змагальність сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

за загальним правилом обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини;

кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що 21.02.2005 ОСОБА_1 уклав із Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (у подальшому Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», на час розгляду справи Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»)), кредитний договір № MKZ7GK04400010 на отримання на строк по 20.02.2015 кредиту у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 16669,00 доларів США, з яких: кредит на споживчі потреби 15000,00 дол. США, на оплату страхування нерухомості 844,00 дол. США, на оплату особистого страхування 825,00 дол. США, зі сплатою за користування коштами відсотків за ставкою 1% на місяць від суми залишку заборгованості за кредитом, комісії за ставкою 2% від суми кредиту в момент його видачі та щомісячної комісії за ставкою 0,32% (а.с. 14-15 т. 1).

Виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором було забезпечено іпотекою належної йому двокімнатної квартири АДРЕСА_3 , про що ОСОБА_1 уклав із ЗАТ КБ «ПриватБанк» договір іпотеки, посвідчений 22.02.2005 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В. за реєстровим № 370 (а.с. 16-19 т. 1). Вартість предмета іпотеки була сторонами визначена в сумі 113829,69 грн (п. 12 договору іпотеки).

Особливий період період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»).

Указом Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженим Законом України № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію»», що набрав чинності 18.03.2014, оголошено та постановлено провести протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом часткову мобілізацію в Україні.

З 18.03.2014 особливий період в Україні діє безперервно.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (Закон № 2011-XII) у редакції, яка відповідно до Закону України № 1275-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» набрала чинності з 08.06.2014 і була чинною станом на 21.01.2015, передбачав, що:

військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються (ст. 14 ч. 15).

На день пред`явлення позову, що розглядається (26.04.2017) редакція ст. 14 ч. 15 Закону № 2011-XII не змінилася, на день вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій (13.06.2022 і 16.08.2023 відповідно) ст. 14 ч. 15 Закону № 2011-XII діє в редакції відповідно до Закону № 1357-IX від 30.03.2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку», який набрав чинності з 23.04.2021, зі змінами, внесеними згідно із Законом № 2459-IX від 27.07.2022 «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання простроченої заборгованості у період дії воєнного стану в Україні», який набрав чинності з 19.08.2022:

військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Позивач ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову службу в Службі безпеки України (ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 19, 20 Закону України «Про Службу безпеки України», ст.ст. 1, 3 Закону № 2011-XII, інші норми законодавства) і 21.01.2015 рекомендованим поштовим відправленням із повідомленням про вручення надіслав до Закарпатського регіонального управління ПАТ КБ «ПриватБанк» датовану цим днем заяву, якою ґрунтуючись на вищевказаних змінах до Закону № 2011-XII, внесених у 2014 році Законом № 1275-VII, що поширюються на нього, просив:

переглянути його зобов`язання за кредитним договором враховуючи здійснені сплати за договором починаючи з 17.03.2014 по день подання заяви, коли штрафні санкції (комісії), пеня за невиконання зобов`язань, а також проценти за користування кредитом не повинні були нараховуватися;

зарахувати внесені ним у цей період кошти на сплату штрафних санкцій (комісій), пені за невиконання зобов`язань, а також процентів за користування кредитом на погашення заборгованості за тілом кредиту;

зробити відповідний перерахунок заборгованості, анулювавши (скасувавши) нараховані за такий період проценти, штрафні санкції (комісії), пеню, що рахуються несплаченими;

у майбутньому періоді, що триватиме з моменту подання цієї заяви і до закінчення особливого періоду не нараховувати проценти, штрафні санкції (комісії), пеню за невиконання зобов`язань за договором (у разі настання таких випадків);

про прийняте рішення повідомити письмово (а.с. 20-21 т. 1). Адресат отримав заяву 22.01.2015 (а.с. 23 т. 1).

До заяви ОСОБА_1 додав офіційну довідку, видану Управлінням СБУ в Закарпатській області 20.01.2015 за № 58/11-17, про те, що він дійсно проходить військову службу в Управлінні СБ України в Закарпатській області з 14.11.2000 (а.с. 22 т. 1). Довідку складено на офіційному бланку Управлінням СБУ в Закарпатській області, підписано виконувачем обов`язків керівника Управління, засвідчено печаткою Управління. Такий статус позивача в подальшому підтверджувався й іншими аналогічними довідками (а.с. 127 т. 1 та ін.).

На цю заяву ПАТ КБ «ПриватБанк» листом від 27.01.2015 № 20.1.0.0.0/7-20150122/3927 повідомив, що всі нарахування за кредитним договором від 21.02.2005 № MKZ7GK04400010 найближчим часом будуть зупинені з дати початку мобілізації до моменту демобілізації позичальника (а.с. 24 т. 1).

Втім, оскільки заява позивача не була задоволена по суті, ОСОБА_1 подав скаргу від 13.03.2015 на ім`я голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк», якою просив здійснити відповідний перерахунок, а також просив перерахувати залишок кредитного зобов`язання у національну валюту за курсом, що діяв на дату укладення кредитного договору (а.с. 25 т. 1).

Листом від 24.03.2015 № 20.1.0.0.0/7-20150319/1771 банк роз`яснив зміст кредитних відносин між сторонами, однак, у задоволенні зави про перерахунок заборгованості відповідно до ст. 14 ч. 15 Закону № 2011-XII відмовив посилаючись на те, що діє відповідно до закону та умов договору, а також запропонував провести реструктуризацію заборгованості (а.с. 26-67 т. 1).

Національний банк України на заяву позивача від 17.03.2015 роз`яснив, зокрема, про необхідність суворого та безумовного дотримання банками положень ст. 14 ч. 15 Закону № 2011-XII і про можливість застосування заходів впливу до порушників у разі їх невиконання, що було доведено до банків листом від 28.07.2015 № 18-112/40258 (а.с. 28-31 т. 1).

Незважаючи на такі обставини, не провівши відповідного перерахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» заявою від 08.06.2015 пред`явило до ОСОБА_1 позов про стягнення боргу за кредитним договором від 21.02.2005 № MKZ7GK 0440 0010, визначеного станом на 22.05.2015 у розмірі 2793,64 дол. США, де борг за сумою кредиту 1728,35 дол. США, за процентами 450,97 дол. США, за комісією 331,36 дол. США, пеня 282,96 дол. США (а.с. 32-33 т. 1).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 06.05.2019 у справі № 308/6966/15-ц, залишеним без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 30.10.2019, у цьому позові банку відмовлено (а.с. 3-14 т. 2, посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/81701186, ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Ухвалою Верховного Суду від 23.06.2021 касаційне провадження у справі № 308/6966/15-ц закрито (а.с. 62-67 т. 2, https://reyestr.court.gov.ua/Review/98000239).

Рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій у справі № 308/6966/15-ц встановлено, зокрема, що:

21.01.2015 відповідач як діючий військовослужбовець письмово звернувся на адресу ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про необхідність проведення перерахунку зобов`язань за вказаним кредитним договором (із врахуванням здійснених платежів починаючи з першого дня настання особливого періоду);

на підтвердження статусу військовослужбовця одночасно з вказаною заявою відповідачем цінним листом надіслано оригінал довідки УСБУ в Закарпатській області № 58/11-17 від 20.01.2015, з якої вбачається, що відповідач проходить військову службу в СБУ з 14.11.2000;

зазначені позивачем у відповіді на відзив від 24.05.2018 № 20180226/1162 обґрунтування позовних вимог в тій частині, що особливий період в Україні діяв лише з 18.03.2014 по 02.05.2014, з 07.05.2014 по 21.06.2014, з 24.07.2014 по 07.09.2014 та з 20.01.2015 по 22.08.2015 є такими, що суперечать вимогам чинного законодавства;

згідно листа ПАТ КБ «Приватбанк» від 12.11.2015 № 20.1.0.0.0/7-20151102/1891 станом на 17.03.2014 сума заборгованості відповідача за кредитним договором № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005 становила 4358,12 дол. США;

згідно виписки ПАТ КБ «Приватбанк» від 06.10.2017 № OR8TU78QEP6JDNFM по кредиту за договором № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005 загальна сума платежів, які вказано у графі «Платіж клієнта», за період з 20.03.2014 по 13.05.2016 включно становить 4917,44 дол. США;

на погашення кредитного зобов`язання за договором № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005 з початку дії в Україні особливого періоду по 13.05.2016 відповідачем здійснено оплати у загальному розмірі 4917,44 дол. США, тобто на 559,32 дол. США більше від загальної суми заборгованості відповідача станом на 17.03.2014;

20.03.2014 (після початку особливого періоду) відповідачем сплачено на погашення кредиту платіж в розмірі 1043,24 дол. США, цим платежем ним будо повністю погашено прострочену на той час заборгованість по кредиту і станом на 20.03.2014 прострочена заборгованість по тілу кредиту, відсоткам комісії та пені була відсутня, а поточна (непрострочена) заборгованість по кредиту становила 3295,20 дол. США;

оскільки після 17.03.2014 банк не вправі був нараховувати жодні відсотки, комісію та пеню, то всі сплачені після 20.03.2014 ОСОБА_1 платежі повинні були бути спрямованими на погашення поточної заборгованості по тілу кредиту;

після 20.03.2014 ОСОБА_1 на погашення кредиту сплачено 3522,65 дол. США, що є більше ніж його поточна заборгованості; нараховані в розрахунку заборгованості банку суми виникли внаслідок того, що позивач після 17.03.2014 продовжував нараховувати відповідачу відсотки, комісію та пеню, і частину сплачених ОСОБА_1 сум спрямовував на погашення нарахованої таким чином заборгованості;

однак, такі дії банку є неправомірними та суперечать ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

станом на 14.06.2016 відповідач, з огляду на його звільнення як військовослужбовця протягом дії особливого періоду від сплати штрафних санкцій, пені за невиконання зобов`язань перед банками та процентів за користування кредитом, фактично вже у повному обсязі виконав свої зобов`язання перед ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005;

позивачем належним чином не доведено розмір фактичної заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005; ордер-розпорядження від 24.02.2005 та заява на видачу готівки № 100 від 24.02.2005 свідчать про отримання відповідачем через касу ПАТ КБ «ПриватБанк» готівкових коштів виключно у розмірі 15000,00 дол. США, інших документів, які б підтверджували факт надання ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідачу за кредитним договором № MKZ7GK04400010 від 21.02.2005 готівкових коштів у розмірі понад 15000,00 дол. США, позивачем не надано.

Окрім пред`явлення вищевказаного позову банк на чергове звернення ОСОБА_1 повідомив листом від 12.11.2015 № № 20.1.0.0.0/7-20151102/1891 про те, що станом на 17.03.2014 заборгованість за кредитним договором становила 4358,12 дол. США (без вказівки на структуру заборгованості), а станом на 10.11.2015 за договором існує прострочена заборгованість, яку необхідно сплатити (без вказівки на суму та структуру заборгованості) (а.с. 34 т. 1).

Вимогою від 15.07.2016 № E.L.V.0.0.0.0/3-814 ПАТ КБ «ПриватБанк» повідомило, що «у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 18.07.2016 року заборгованість ОСОБА_2 складає 1040,11 [Долар США]», попередило, що у випадку невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання у 30-денний строк з дня отримання вимоги банк зі спливом цього строку має намір продати предмет іпотеки будь-якій особі або звернути стягнення на предмет іпотеки у будь-який інший передбачений законом або договором спосіб, ціна предмета іпотеки при прийнятті його у власність банком встановлюється в розмірі 139109,69 грн, банк зажадав від ОСОБА_1 у разі невиконання або неналежного виконання порушеного зобов`язання у 30-денний строк з дня отримання вимоги добровільно звільнити квартиру АДРЕСА_1 від усіх мешканців (а.с. 35-36 т. 1).

На чергове звернення позивача банк листом від 09.09.2016 № № 20.1.0.0.0/7-20160907/2419 підтвердив своє право примусового стягнення боргу, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, та просив терміново погасити заборгованість без вказівки на її розмір і складові (а.с. 37-38 т. 1).

Даними складених ПАТ КБ «ПриватБанк»:

виписки про погашення кредиту за договором від 21.02.2005 № MKZ7GK04400010 за період з 01.01.2014 по 16.10.2015 (а.с. 41 т. 1), банківської виписки за період з 01.03.2014 по 08.09.2016 (а.с. 41 т. 1) підтверджуються, зокрема, такі факти:

відповідно до виписки про погашення кредиту:

станом на 21.02.2014 залишок за сумою кредиту становив 3542,39 дол. США, прострочена заборгованість за сумою кредиту 439,84 дол. США, разом 3982,23 дол. США;

станом на 20.03.2014 (найближча дата до дня початку особливого періоду) залишок за сумою кредиту становив 3295,20 дол. США, прострочена заборгованість за сумою кредиту 0,00 дол. США;

станом на 20.07.2015 строковий залишок за кредитом становив 0,00 дол. США, прострочений залишок за кредитом становив 777,87 дол. США;

заборгованість за процентами щомісячно та/або наростаючим підсумком не відображена;

за період з 20.03.2014 по 26.05.2015 у банківській виписці обліковуються як внесені позичальником на погашення заборгованості за кредитним договором 3582,00 дол. США, з яких зараховані:

на погашення суми кредиту 422,85 дол. США;

на погашення простроченої суми кредиту 2148,99 дол. США;

на погашення процентів 314,34 дол. США;

на погашення комісії 340,64 дол. США;

на погашення пені/штрафів 648,24 дол. США;

у банківській виписці 14.07.2015 зафіксовані 584,52 дол. США як «списання заборгованості», з якої 292,26 дол. США погашення боргу за сумою кредиту, 292,26 дол. США погашення комісії, при цьому, у виписці про погашення кредиту:

ці 584,52 дол. США вказані як платіж за кредитом; 292,26 дол. США вказані як погашення простроченого тіла кредиту, а також вказані 724,76 дол. США як погашення процентів, 776,35 дол. США як погашення прострочених процентів і 459,06 дол. США як погашення пені/штрафу, хоча у банківській виписці рух інших, окрім 584,52 дол. США, коштів за цей день не зафіксовано;

у банківській виписці 20.07.2015 зафіксовані 528,00 дол. США і 196,76 дол. США (разом 724,76 дол. США) як «списання заборгованості», з якої 362,38 дол. США і 270,84 дол. США погашення боргу за сумою кредиту, 52,44 дол. США погашення процентів, 39,10 дол. США погашення комісії, при цьому, у виписці про погашення кредиту за 20.07.2015:

724,76 дол. США вказані як платіж за кредитом; 633,22 дол. США вказані як погашення простроченого тіла кредиту, 91,54 дол. США вказані як погашення прострочених процентів.

Вищевказані виписка про погашення кредиту та банківська виписка, як видно з викладеного, не узгоджуються між собою ані за сумами нарахувань і платежів за період з 20.03.2014 по 20.07.2015, ані за видами платежів і заборгованості за ними, виписка про погашення кредиту не узгоджується також і з установленим судовими рішеннями в справі № 308/6966/15-ц (заборгованість за кредитним договором станом на 17.03.2014 у розмірі 4358,12 дол. США і заборгованість станом на 21.02.2014 і станом на 20.03.2014, відповідно, 3982,23 дол. США і 3295,20 дол. США). Крім того, до прикладу:

згідно з випискою про погашення кредиту загалом за період внесені позичальником на погашення заборгованості 4891,28 дол. США, з яких на погашення простроченого тіла кредиту 3204,36 дол. США, на погашення процентів 730,16 дол. США, на погашення прострочених процентів 1517,47 дол. США, на погашення пені/штрафів 1107,20 дол. США і ці суми разом дають не 4891,28 дол. США, а 6559,19 дол. США (різниця 1667,91 дол. США) за рахунок платежів, облікованих 14.07.2015 («списання заборгованості»), оскільки в усіх інших місяцях сума платежів за елементами заборгованості дає загальну суму платежу на кредитом за відповідний місяць;

у виписці про погашення кредиту взагалі відсутній вид платежу «комісія», а сплачена комісія зараховувалася до погашення заборгованості за процентами і за простроченими процентами, хоча це різні за видами та умовами нарахування платежі;

мають місце й інші розбіжності.

У справі міститься також банківська виписка від 06.10.2017 (а.с. 154-155 т. 1), у якій усі суми непростроченого кредиту за період з 20.03.2014 по 04.02.2015 відрізняються від тих, що вказані у виписці про погашення кредиту (є меншими в кожному місяці), водночас щомісячні залишки простроченого кредиту за період з 15.05.2014 по 20.07.2015 співпадають в обох виписках, що вказує на різницю у розрахунках щодо базових елементів заборгованості за один і той же період.

Лише у банківській виписці від 06.10.2017 відображені нарахування за процентами, з яких випливає, що:

на 20.03.2014 були нараховані 29,30 дол. США процентів, прострочених процентів не було;

прострочені проценти в сумі 13,38 дол. США з`явилися лише 15.05.2014, проте були погашені і знову прострочені проценти обліковуються з 15.01.2015;

проценти за користування кредитом у період з 25.02.2015 по 26.05.2015 не нараховувалися, 14.07.2015 проценти були нараховані в сумі 196,76 дол. США, станом на 20.07.2015 прострочені проценти становили 0,00 дол. США;

проценти за користування кредитом у період з 20.07.2015 по 13.05.2016 не нараховувалися, а прострочені проценти на цю останню дату становили 115,48 дол. США.

Такі облікові дані щодо руху коштів за кредитним договором підтверджують факт внесення позичальником коштів на погашення заборгованості щонайменше в сумі 3582,00 дол. США (банківська виписка), а якщо враховувати й суми, відображені 14.07.2015 і 20.07.2015, які у виписці про погашення кредиту та у банківській виписці від 06.10.2017 визначені як платежі клієнта, то щонайменше 4891,28 дол. США. Проте, такі облікові дані унеможливлюють точне визначення заборгованості позичальника за елементами боргу, в тому числі, з урахуванням часткового списання боргу, якщо таке, як на це вказується у банківській виписці за період з 01.03.2014 по 08.09.2016, мало місце.

За наявними в справі документами заборгованість за кредитом мала постійну динаміку і її зростання фіксувалося програмними засобами банку: на 19.08.2015 у сумі 777,87 дол. США; на 16.01.2016 у сумі 882,22 дол. США; на 05.10.2016 у сумі 1212,78 дол. США; на 12.12.2016 у сумі 1366,91 дол. США; на 27.04.2017 у сумі 1690,42 дол. США; на 08.06.2017 у сумі 1794,45 дол. США; на 13.07.2017 у сумі 1581,12 дол. США; на 14.11.2017 у сумі 2205,12 дол. США; на 30.11.2017 у сумі 2248,80 дол. США; на 10.12.2017 у сумі 2275,77 дол. США; на 11.02.2018 у сумі 2369,42 дол. США (а.с. 52-57, 111-115, 159 т. 1). Даних про заборгованість за процентами окрім тих часткових відомостей, що зазначені вище, у справі немає, проценти нараховувалися і після звернення позивача до банку по перерахунок заборгованості, проте, встановити дійсну заборгованість за процентами за наявними матеріалами не є можливим.

Особа вправі вимагати повного відшкодування завданої їй винними неправомірними діями (рішеннями, діями чи бездіяльністю) іншої особи, протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів моральної шкоди; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ст. 23 ч. 1, ч. 2 п. 2, ч.ч. 3, 4, ст. 1167 ч. 1 ЦК України в редакції, чинній із часу укладення кредитного договору до моменту вирішення справи судом), відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди, проте, розмір шкоди доводиться потерпілим.

Надання кредиту на споживчі потреби є фінансовою, банківською послугою (ст. 1 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, 5, ст. 3 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст. 2, ст. 47 ч. 1 п. 3, ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» у редакції, що була чинною на момент укладення кредитного договору, інші норми законодавства).

Громадянин, який придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб є споживачем відповідних товарів, послуг, у тому числі, фінансових послуг, та має право на отримання послуг належної якості, відповідно норм закону та умов договору; споживач має право на відшкодування збитків, завданих йому виробником (виконавцем, продавцем) у зв`язку з використанням останнім переваг свого становища у виробничій чи торговельній діяльності, а також має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, питання про яку суд вирішує одночасно із задоволенням вимог споживача; держава захищає права споживачів (ст. 42 Конституції України, Преамбула, ст.ст. 3, 12, 15, 19, 21, 24 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що була чинною на момент укладення кредитного договору, інші норми законодавства).

У редакції, що була чинною станом на 18.03.2014, Закон України «Про захист прав споживачів» передбачав, що права споживачів захищаються державою; нечесна підприємницька практика забороняється, установлений цим законом перелік форм підприємницької практики не є вичерпним; крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що права споживачів у будь-якому разі є порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач (ст.ст. 4, 5, 19, 21).

На час вирішення справи судами першої та апеляційної інстанцій діє Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності з 10.06.2017 і також передбачає захист прав споживача фінансових (кредитних) послуг (ст.ст. 3, 4, інші положення закону).

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння відповідачем АТ КБ «Приват Банк» моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 , позаяк факт і склад цивільного правопорушення, вчиненого відповідачем, установлені, доведені та будь-якого обґрунтованого сумніву не викликають.

У силу прямих вимог закону банк зобов`язаний був врахувати, що позивач є військовослужбовцем, для якого в особливий період, що триває безперервно з 18.03.1014, установлені спеціальні правила щодо нарахування як процентів за кредитним договором, так і штрафних санкцій, пені за невиконання кредитних зобов`язань. Незважаючи на достеменну обізнаність про статус позивача як військовослужбовця, не маючи ніяких реальних підстав для сумнівів у цьому чи розумних заперечень, банк усупереч цьому факту та вимогам закону не провів відповідного перерахунку та продовжував нараховувати проценти і пеню за кредитним договором відповідним чином обліковуючи елементи боргу. Такі дії безспірно вплинули на розмір заборгованості як за сумою кредиту, так і за іншими елементами боргу, на тривалість існування заборгованості тощо, позаяк у разі перерахунку сплачені в рахунок погашення процентів і пені кошти підлягали б зарахуванню на погашення боргу за сумою кредиту з відповідною зміною обсягу та строку погашення цього боргу. Так само з урахуванням обсягу боргу та строку його погашення підлягали б зарахуванню й кошти, що сплачувалися як комісія.

Захист порушених цивільних прав забезпечується й механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, якою є відмова провести перерахунок заборгованості за кредитним договором, для чого були передбачені законом підстави.

Позивачу, права якого були порушені, довелося тривалий час докладати значних зусиль для врегулювання ситуації, для захисту своїх прав у двох судових процесах, перший із яких про стягнення боргу був ініційований банком у період, коли банк уже отримав заяву позичальника про перерахунок боргу, без жодного врахування цього факту та без проведення перерахунку. Судом відповідні вимоги кредитора були визнані неправомірними саме з огляду на наявне у позичальника право на перерахунок заборгованості за кредитним договором та були встановлені факти і обставини, які мають значення в справі, що розглядається, і не потребують повторного доказування.

Банк у таких умовах використав й інструмент іпотеки, зажадавши погашення боргу під загрозою звернення стягнення на житло сім`ї позивача та виселення її мешканців, що в ситуації, яка в дійсності мала місце, є недопустимою та явно неправомірною, в усякому разі явно передчасною вимогою, ці доводи позову є істотними. Понад те, зважаючи на матеріали справи, розмір заборгованості за кредитним договором і співвідношення її елементів не можна вважати належно визначеними власне банком, надані яким відомості про заборгованість суперечливі та фрагментарні. Саме відсутність перерахунку заборгованості відповідно до закону та визначення з урахуванням цього її елементів позбавила банк можливості належного, коректного встановлення боргу.

Позичальник неодноразово звертався і безпосередньо до кредитора, який спочатку повідомив, що зупинить нарахування, але зрештою безпідставно відмовив у проведенні перерахунку заборгованості виходячи всупереч закону з того, що кредитування позивача повинно здійснюватися на загальних умовах.

Позивач проходить службу у Службі безпеки України під час відбиття військової агресії Російської Федерації проти України, що триває з березня 2014 року, тому ігнорування цього статусу, який у силу прямої вказівки закону встановлює певні особливі, більш сприятливі для позичальника правила, є також і проявом неповаги до позивача, який як військовослужбовець виконує обов`язок із захисту Батьківщини.

Дії банку суперечать принципам добросовісності, послідовності у цивільних відносинах, правилам щодо обов`язкового додержання вимог закону та недопустимості вчинення дій на шкоду іншому учаснику кредитних правовідносин, який є істотно слабшою стороною у них і вправі розраховувати на добросовісні дії протилежної сторони.

Отже, відповідні підстави позову обґрунтовані та доведені, чого заперечення та апеляція відповідача не спростовують. У позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому відповідачем, винні, протиправні дії якого щодо відмови в проведенні перерахунку заборгованості за кредитним договором порушили звичний ритм життя позивача, спокій, істотно ускладнили його життя. Такі дії відповідача призвели до значних негативних наслідків для позивача, до негативних переживань, у тому числі, за свою сім`ю, її матеріальне становище, житло, до душевних страждань та змусили його докладати значних додаткових зусиль для організації свого життя, для захисту порушених прав.

Розмір компенсації завданої моральної шкоди позивач визначив у 80000,00 грн. Обов`язок доказування розміру завданої моральної шкоди лежить на позивачеві. Відшкодування моральної шкоди має компенсаційний характер і не може слугувати засобом збагачення. На переконання колегії суддів, пред`явлений до стягнення розмір моральної шкоди є непропорційним, надмірним і не є достатньо обґрунтованим. Дії відповідача хоча і були протиправними, тривалими, не потягли в контексті питання про моральну шкоду таких непоправних, незворотних негативних наслідків для позивача, які б виправдовували заявлений ним розмір компенсації цієї шкоди. Безвідносно до обставин, які пов`язуються з підставами для перерахунку заборгованості, слід констатувати, що згідно з матеріалами справи певна прострочена заборгованість за кредитним договором мала місце до 18.03.2014, тож певні порушення кредитних зобов`язань з боку позичальника мали місце.

Колегія суддів доходить висновку, що з урахуванням характеру і наслідків завданої шкоди, фактів, що мають значення, результату виконання обов`язку доказування шкоди, вимог розумності і справедливості позов у цій частині доведений частково і розмір компенсації моральної шкоди позивачу слід визначити у 40000,00 грн. Щодо стягнення решти суми компенсації моральної шкоди позов не можна визнати належно обґрунтованим і доведеним.

Виходячи з наведеного, позов ОСОБА_1 слід визнати доведеним у межах встановленого під час апеляційного розгляду справи. У цих межах відповідач АТ КБ «ПриватБанк» не спростував у належний процесуальний спосіб доводів позивача та наданих ним доказів, не довів обґрунтованості своєї правової позиції в справі по суті щодо підстав для відшкодування моральної шкоди та визначеного апеляційним судом її розміру, водночас у частині, яка стосується заявленого позивачем до стягнення розміру компенсації моральної шкоди його позиція відповідною мірою заслуговує на врахування.

Відтак на підставі ст. 376 ч. 1 п. 2 ЦПК України апеляційну скаргу відповідача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру компенсації моральної шкоди, зменшивши її шляхом виключення з мотивувальної частини рішення судження про необхідність стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000,00 грн та заміни в резолютивній частині рішення цифри «80000,00» цифрами і словами «40000,00 грн (сорок тисяч гривень 00 коп.)», а також відповідно до результату апеляційного розгляду справи вирішити питання про судові витрати.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 2, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково,

рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 червня 2022 року змінити щодо належної до стягнення суми,

виключивши з мотивувальної частини рішення судження про необхідність стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 80000,00 грн та замінивши в другому абзаці резолютивної частини рішення цифру «80000,00» цифрами і словами «40000,00 грн (сорок тисяч гривень 00 коп.)»;

у частині розподілу судових витрат змінити, зменшивши належні до стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору до 400,00 грн.

Компенсувати АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір з апеляційної скарги в розмірі 600,00 грн за рахунок держави в порядку, встановленому КМ України.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 1 вересня 2023 року.

Судді