Номер провадження: 22-ц/813/3982/23
Справа № 522/6957/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П.
Доповідач Стахова Н. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Стахової Н. В.

суддів Назарової М.В., Лозко Ю.П.

при секретарі

судового засідання Долгової В.І. .

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року, ухваленого у складі судді Шенцевої О.П., в приміщенні того ж суду, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти за минулий час з 16 вересня 2020 року по теперішній час у сумі 2812814,50 гривень та стягувати в подальшому до досягнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повноліття, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно починаючи з 08.06.2022 року до 07.12.2033 року, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04.10.2022 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08 червня 2022 року, та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на її користь на утримання дитини за минулий час з 17 вересня 2020 року по теперішній час у сумі 281284,50 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Зазначає, що неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про надання дитині допомоги на утримання, неодноразово спробувала встановити його місце роботи та місцепроживання, справжній розмір заробітної плати відповідача. Відповідач стверджує, що з 2019 року ним не укладалися жодних контрактів із судновласниками, тому він немає ніяких заробітків. Проте, відповідач у 2020-2021рр. перетинав кордон, і суд не дав оцінки вказаним обставинам. У вересні 2020 року скаржниця зверталася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, але відповідач попросив строк на примирення через хворобу, тому вона залишила позов без розгляду. Але ніякого примирення між ними не було, відповідач не проживає з нею з літа 2020 року та ніякої матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що 10.02.2021 року позивачка подала до Приморського районного суду м. Одеси заяву про залишення позову про стягнення аліментів без розгляду, у зв`язку з чим ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2021 заяву ОСОБА_1 вказану заяву було задоволено.

На початку 2022 року вони ще проживали однією сім`єю. На даний час він не працевлаштований та не має можливості працювати за кордоном через введення воєнного стану. Кошти, які були отримані ним у 2019 році були витрачені на потреби сім`ї і до теперішнього часу продовжує утримувати сина. Вважає, що позивачка не надала суду жодних доказів його ухилення від сплати аліментів з 16 вересня 2020 року по теперішній час.

У судове засідання сторони не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи у відповідності до положень п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Із тексту апеляційної скарги вбачається, що позивачем постанова суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів за минулий час з 17 вересня 2020 року по теперішній час, в іншій частині рішення суду ніким не оскаржується, тому рішення суду в частині задоволення позовної заяви про стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмір частки (доходу) відповідача не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" № 12 від 24 жовтня 2008 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення аліментів за минулий час, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.1 ст. 191 України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Судом встановлено, що з 26 серпня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10 грудня 2015 року відділом РАЦС у м. Одесі Одеського міського управління юстиції. (а.с.9).

ОСОБА_1 , стверджуючи, що вона неодноразово вживала заходи щодо одержання з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання їхньої дитини за минулий час, але не могла і не може їх отримати у зв`язку з ухиленням відповідача від їх сплати, звернулася до суду із вимогою про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, а саме з 16 вересня 2020 року по теперішній час в розмірі 281284,50 грн.

Частиною другою статті 191СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Аналіз змісту наведеної норми закону дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а також неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

На підтвердження факту звернення до ОСОБА_2 із вимогою щодо необхідності сплати аліментів, ОСОБА_1 посилається на те, що 16.09.2020 вона вимушена була звернутися з позовами про стягнення аліментів та розірвання шлюбу, але 10.02.2021 року звернулася із заявами про залишення позовів без розгляду. Крім того, вона намагалася встановити місце проживання, місце роботи та справжній розмір заробітку відповідача.

Колегія суддів вважає, що факт вживання позивачкою заходів щодо одержання від відповідача аліментів, починаючи з 2017 року не підтверджується матеріалами справи.

Оскільки будь-яких письмових (електронних) доказів на підтвердження вказаних доводів позивачем до суду надано не було, апеляційний суд позбавлений можливості перевірити вказані твердження.

Крім того, позивач, подаючи позов на підставі ч. 2 ст. 191 ЦПК України, разом із доведенням факту вживання заходів щодо одержання аліментів з відповідача має довести також і факт його ухилення від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії. Тобто, коли відповідач вживав заходів які б унеможливлювали звернення позивача з позовом про стягнення аліментів.

Тому, позивач має надати суду докази того, що, вчиняючи тим чи іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню дитини.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів з 2017 року по теперішній час, оскільки позивачка не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача, які вона не могла одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні аліментів за минулий час - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 15 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді