РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 568/343/23

Провадження № 22-ц/4815/974/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут"

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 14 червня 2023 року (ухвалене у складі судді Делалової О.М., повний текст рішення складено 19 червня 2023 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлений природний газ, -

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року ТзОВ "Рівнегаз збут" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлений природний газ.

Позов обґрунтований тим, що воно здійснює постачання природного газу споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюється ТОВ "Рівнегаз збут" на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. №2500 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1386/27831 та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015 р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за №1382/27827. Умови Типового договору постачання є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Фактом згоди споживача на приєднання до умов договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви - приєднання до умов договору постачання природного побутовим споживачам та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник.

Споживачем у даному випадку було повернуто підписану заяву-приєднання до умов Договору, а Оператором ГРМ - АТ "Рівнегаз" не припинено газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , згода ОСОБА_1 про приєднання до умов договору підтверджується підписаною 02.02.2016 року заявою приєднання.

До 01.05.2022 року постачання природного газу ОСОБА_1 здійснювалося ТОВ "Рівнегаз збут" на умовах укладеного з нею Типового договору постачання природного газу, а розподіл газу здійснюється оператором ГРМ на умовах Типового договору розподілу природного газу, укладеного з АТ "ОГС "Рівнегаз".

Боржник оплату в повному обсязі за спожитий природний газ не проводить, чим порушуються вимоги Правил та Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Заборгованість за надані послуги з газопостачання за період з 01.07.2020 року по 30.11.2021року в сумі 2 109,74 грн. боржником не сплачена.

Просить суд стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за поставлений природний газ за період з 01.07.2020р. по 30.11.2021р. в розмірі 2 109,74 грн., інфляційні нарахування в розмірі 186,10 грн., три відсотка річних в розмірі 57,03 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 684 грн. 00 коп.

Рішенням Раивилівського районного суду Рівненської області від 14 червня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за поставлений природний газ задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Рівнегаз збут" заборгованість за поставлений природний газ в сумі 2 109,74 грн., інфляційні нарахування в сумі 186,10 грн., три відсотка річних в сумі 57,03 грн., а всього суму в розмірі 2 352,87 грн. (дві тисячі триста п`ятдесят дві гривні вісімдесят сім копійок).

Судовий збір сплачений позивачем у розмірі 2 684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог щодо стягнення заборгованості за постачання природного газу в розмірі 2109,74 грн, а також інфляційних втрат в сумі 186,10 грн та три відсотка річних в сумі 57,03 грн, що разом складає 2352,87 грн

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Шевчук Віктор Миколайович оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що абзацом 2 пункту 4.6 Типового договору (в редакції станом на виникнення спірних відносин) передбачено, що оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим Договором має бути здійснена споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунка, який повинен бути сплачений не пізніше 25 числа місяця, наступного за розрахунковим. В "Фінансовому стані" зазначено, що в листопаді 2021 року відповідачу нараховано 870 грн. 91 коп. за спожитий природний газ і сплачено нею 650 грн. 12 коп.

Враховуючи положення п. 4.6 Типового договору оплата за спожитий природній газ в листопаді 2021 року повинна була бути проведена в грудні 2021 року. Відповідно до квитанції від 28.12.2021 року ОСОБА_1 сплатила за спожитий в листопаді 2021 року 552 грн. 52 коп. (копія квитанції наявна в матеріалах справи). Разом з тим, дана оплата не показана в розрахунку заборгованості, проведеного позивачем в "Фінансовому стані".

Радивилівський районний суд зробив висновок про законність нарахування позивачем індексу інфляції на заборгованість відповідачки в сумі 186,10 грн. та три відсотки річних в сумі 57,03 грн, за період з січня 2021 року по 23.02.2022 року. Разом з тим, даний висновок суду не відповідає обставинам справи, оскільки предметом спору в даній справі є заборгованність ОСОБА_1 в період з 01.07.2020 року по 30.11.2021 року. Нарахування позивачем індексу інфляції на заборгованість відповідачки за період з 1 грудня 2021 року по 23.02.2022 року є неправомірним.

Постановою КМУ № 206 від 05.03.2022 року "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Нарахування та стягнення інфляційних втрат, процентів, річних, нарахованих на заборгованість після 24 лютого 2023 року є незаконним.

Просить суд скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

10 серпня 2023 року ТзОВ "Рівнегаз збут" подало відзив на апеляційну скаргу, у якому покликається на законність рішення суду.

Вказує, що під час судового розгляду товариством були надані докази, які підтверджують проведені у жовтні 2021 року оператором ГРМ по ЕІС-коду споживача 56ХМ29Н80968776У коригування об`ємів спожитого природного газу, а фінансовий стан по особовому рахунку № НОМЕР_1 , який доданий до позовної заяви товариства, містить інформацію про проведені нарахування та розрахунки лише за Фактично поставлений природний газ за період з 01.07.2020 по 30.11.2021 року.

Зазначаючи в апеляційній скарзі про "розбіжності" в об`ємах спожитого природного газу за жовтень 2021 року, представник апелянта не враховує проведені перерахунки вартості наданих послуг, які відображені в рядку "перерахунки" повідомлення від 06.11.2021 року (плата за спожитий природний газ за жовтень 2021 року).

Оскільки оператором ГРМ об`єм спожитого природного газу за вересень 2021 року був визначений на рівні 0,00 м. куб., тому товариство в рахунку від 11.10.2021 року (плата за спожитий природний газ за вересень 2021 року) відобразило планові нарахування в сумі 152,95 грн, а не вартість фактично спожитого природного газу.

У подальшому, за даними інформаційної платформи, товариством було отримано інформацію про визначення об`єму спожитого природного газу оператором ГРМ у жовтні 2021 року на рівні 57,00 м. куб. (скріншоти з інформаційної платформи Оператора ГТС по постачальнику ТзОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" були досліджені під час розгляду справи).

З врахуванням проведених АТ "РІВНЕГАЗ" коригувань обсягів розподіленого природного газу за вересень - жовтень 2021 року, товариством був проведений перерахунок планових нарахувань та визначено вартість поставленого природного газу за жовтень 2021 року.

Тому, в повідомленні про сплату рахунку від 06.11.2021 року в рядку "нараховано за жовтень" відображений об`єм розподіленого оператором ГРМ природного газу за жовтень 2021 -38.80 м. куб, вартістю 310,03 грн (7,99 грн х 38,80 м. куб), а в рядку "перерахунки" відображено від`ємне значення - 7.55 грн (152,95 грн -145.40 грн). що становить різницю між проведеного зняття планових нарахувань за вересень 2021 року в сумі 152,95 грн та розрахованої вартості поставленого природного газу за вересень 2021 року в сумі 145,40 грн (7,99 грн х 18,20 м. куб.).

З метою підтвердження фактично розподіленого об`єму спожитого природного газу, обсяг використання якого заперечувався відповідачем у відзиві на позовну заяву, 18.05.2023 року товариство звернулося із запитом до оператора ГРМ про надання помісячної інформації про розподілений Оператором ГРМ об`єм природного газу по ЕІС коду споживача 56ХМ29Н80968776У за період з 0109.2021 року по 31.10.2021 року.

Як слідує з відповіді АТ "РІВНЕГАЗ" від 22.05.2023 №330-Лв-6230-0523, загальний об`єм газу, спожитий у вищевказаний період становив 57 м. куб., з якого розподілено оператором ГРМ на вересень 2021 року - 18.2 м. куб, та на жовтень 2021 року - 38.8 м. куб.

Окрім того, ОСОБА_1 для суду були надані копії повідомлень про сплату рахунку плати за розподіл (доставку) природного газу за жовтень та листопад 2021 року, в яких об`єм спожитого природного газу за вересень 2021 року визначено на рівні 0 м. куб., а на жовтень - 57 м. куб.

Як зазначено в резолютивній частині постанови Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 23.02.2023 року у справі №568/803/22 за позовом ТзОВ "РІВНЕГАЗ ЗБУТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, "Встановлено, що за період з 01 грудня 2021 року по 30 квітня 2022 року за спожитий газ позивачем нараховано 5608,98 грн, та сплачено відповідачем 5241.99 грн". Тобто, судом апеляційної інстанції досліджувався не лише період виникнення заборгованості, але і оплати, які находили на особовий рахунок № НОМЕР_1 у період з 01.12.2021 року по 30.04.2022 рік.

Кошти, які були враховані апеляційним судом в погашення вартості поставленого природного газу за період з 01 грудня 2021 року по 30 квітня 2022 року в сумі 5 241.99 грн, надходили на особовий рахунок № НОМЕР_1 та складалися з оплат:

- в грудні 2021 року в загальній сумі 868,70 грн, тому числі: 316,18 грн (монетизація АТ "ОЩАДБАНК" 20 12.2021 року) та 552.52 грн (28.12.2021 року):

- в січні 2022 року - 316,18 грн. (монетизація: АТ "ОЩАДБАНК", 18.01.2022 року);

- в лютому 2022 року в загальній сумі 1 351,82 грн, тому числі: 311,30 грн (монетизація: АТ "ОЩАДБАНК" 22.02.2022 року) та 1 040,52 грн. (28.02.2022 року);

- в березні 2022 року в загальній сумі 1082,44 грн, тому числі: 307,10 грн (монетизація: АТ "ОЩАДБАНК" 21.03.2022 року) та 775,34 грн. (25.03.2022);

- в квітні 2022 року в загальній сумі 944,87 грн, тому числі: 311,30 грн (монетизація: АТ "ОЩАДБАНК" 18.04.2022 грн) та 633,57 грн. (27.04.2022 року);

- в травні 2022 року в загальній сумі 677,93 грн, тому числі: 174,88 грн (монетизація: АТ "ОЩАДБАНК" 18.05.2022 року) та 503,05 грн (27.05.2022 року).

Тому, на підставі постанови Рівненського апеляційного суду від 23.02.2023 року у справі №568/803/22, товариство не враховувало кошти в сумі 552,52 грн, які надійшли 28.12.2021 року на особовий рахунок відповідача в рахунок оплати заборгованості за листопад 2021 року, оскільки судом дані кошти зараховані в оплату поточних нарахувань за грудень 2021 року.

Щодо помилкового твердження представника скаржника про неправомірність нарахування індексу інфляції за період з 01.12.2021 року до 23.02.2022 року на заборгованість, яка виникла у період з 01.07.2020 року по 30.11.2021 року зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Товариство не проводило нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості починаючи з 24 лютого 2022 року, а вищевказана постанова не допускає зворотної дії на дані правовідносини, які виникли до введення воєнного стану та не забороняє проводити нарахування та стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат на суму простроченої заборгованості по 23 лютого 2022 року.

Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ТзОВ "Рівнегаз збут" здійснює постачання природного газу споживачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2500, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1386/27831, та Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30 вересня 2015 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827 (далі - Правила).

Умови Типового договору постачання є однаковими для всіх побутових споживачів України.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України не невизначений строк шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов Договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному сайті постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 22 розділу ІІІ Правил, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно із умовами договору.

Між сторонами виникли правовідносини у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг, які регулюються, зокрема, Законом України № 2189-VIII "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ № 2189-VIII, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч.1 ст. 9 ЗУ 2189-VII).

Згідно із ст.ст. 67, 68, ч.1 ст. 162 Житлового кодексу України, власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію. електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за період з 01.07.2020 року по 11.2021 року виникла заборгованість у розмірі 2109,74 грн, що підтверджується інформацією про фінансовий стан споживача ОСОБА_1 , ЕІС-код 56ХМ29Н80968776У, особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 9).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 не спростовано за допомогою належних та допустимих доказів правильність нарахування позивачем заборгованості за поставлений природний газ за період з 01.07.2020 року по 11.2021 року.

Заперечення щодо кількості спожитого відповідачем газу не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки об`єм (обсяг) газу визначається споживачем і оператором ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу. Доказів наявності спору між ОСОБА_1 та АТ "Рівнегаз" щодо визначеного обсягу газу за спірний період відповідачем не надано.

Позивач зобов`язаний здійснити нарахування за поставлений газ на підставі отриманої від АТ "Рівнегаз" інформації про обсяги розподіленого газу згідно з п.4.4 розділу ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам.

Оскільки позивачем надавались послуги з газопостачання, а відповідач оплату у повному обсязі не проводив, висновок місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за вказані послуги з газопостачання за період з 01.07.2020 року по 30.11.2021 року в сумі 2 109,74 грн є правильним.

Доводи апеляційної скарги про неправомірність стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат за період з січня 2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 186 грн 10 коп та три відсотки річних за вказаний період в сумі 57 грн 03 коп. спростовуються матеріалами справи та положеннями чинного законодавства, зокрема ч. 2 ст. 625 ЦК України та Постанови КМУ №206 від 05.03.2022 року про "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану".

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань.

Постановою КМУ № 206 від 05.03.2022 року про "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

Згідно розрахунку позивача, інфляційні нарахування та 3 % річних розраховані станом на 23.02.2022 року, тобто до початку введення правового режиму воєнного стану в Україні.

Правильність здійсненого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань та 3 % річних ОСОБА_1 не спростовано.

Отже, місцевим судом правомірно задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідачки нарахованого індексу інфляції в сумі 186,10 грн та 3 % річних в сумі 57,03 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнегаз збут" залишити без задоволення, а рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 14 червня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.