справа № 570/2030/23
провадження № 2/570/750/2023
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 вересня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю представника позивача адвоката Татарчук Л.І.,

представника відповідача адвоката Федоркова В.І.,

представника третьої особи ООП Нагорнюк Н.П.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, приватний виконавець Папроцький Андрій Андрійович про визнання протиправними дій та скасування рішення про реєстрацію місця проживання ,

в с т а н о в и в:

покликаючись на неможливість виконання рішення про стягнення боргу в зв`язку із реєстрацією неповнолітньої особи у предметі іпотеки, представник позивача адвокат Лариса Татарчук у поданій 25 квітня 2023 року позовній заяві просить визнати дії відповідача неправомірними щодо реєстрації у предметі іпотеки, позбавити ОСОБА_3 права користування житловим будинком зі зняттям з реєстраційного обліку у відповідному повноважному органі.

У відзиві відповідач позов не визнає.

По-перше, позивач не має доказів щодо перешкод у реалізації предмета іпотеки для виконання рішення про стягнення боргу, внаслідок того, що приватний виконавець не звертався до органу опіки та піклування про отримання згоди на виселення неповнолітнього користувача житлового приміщення із іпотечного майна, тобто позов грунтується на припущеннях.

По-друге, за порушення відповідачем умов договору встановлена відповідальність. Так, ст.12 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що у разі порушення іпотекодавцем обов?язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов?язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

По класичному сценарію, за невиконанням умов кредиту позивач звертає стягнення на предмет іпотеки. Наступний крок - звільнити квартиру від проживаючих в ній осіб, саме з цих підстав до суду звернувся позивач із позовом до відповідача, в сім?ї якої проживає дитина, про зняття дитини з реєстраційного обліку. Однак сім?я відповідача, зокрема і дитина, не підлягають виселенню без надання іншого житла, оскільки житловий будинок, який передавався в іпотеку, придбано не за кредитні кошти іпотекодавця, про що зазначено у п.1 договору іпотеки від 20.12.2013 року (право власності на предмет іпотеки зареєстровано 28.01.2013 року).

По-третє, неможливо для відповідача повернути позику позивачу, отриману відповідачем за крайньої необхідності, особливо із надмірними відсотками та санкціями, які позивач не соромився нарахувати по повній - 120 % річних.

По-четверте, подача позову порушує права неповнолітньої дитини.

Додатковою обставиною невизнання позовних вимог щодо порушення відповідачем договору іпотеки, посвідченого 20.12.2013 року приватним нотаріусом Самсонюком Ф. П. за реєстровим №l114, на який посилається позивач у позовній заяві, виступає недійсність даного договору іпотеки, про що зазначено представником відповідача адвокатом Віктором Федорковим у доповненні до відзиву.

У відповіді на відзив представник позивача адвокат Лариса Татарчук стверджує, що відповідач грубо порушила умови договору іпотеки, здійснила реєстрацію неповнолітньої дитини у предметі іпотеки вже після укладення відповідного договору та у порушення його умов.

Відтак, не може йти мова про порушення прав дитини позивачем, адже саме відповідач допустила ресстрацію місця проживання цієї дитини у предметі іпотеки.

При цьому слід враховувати, що відсутні будь-які незалежні від відповідача обставини, які змусили її вчинити саме так, адже дана неповнолітня особа не є її дитиною, була народжена у 2010 році, тобто до 2013 року, коли був укладений договір іпотеки, мала інше місце реєстрації до моменту її зміни у 2015 році. Тож очевидною є мета реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини у предметі іпотеки, а, зважаючи, що здійснено це було з грубим порушенням умов договору іпотеки, позовні вимоги є як справедливими по суті, так і законодавчо обгрунтованими.

У заперечення на відповідь на відзив вказаний представник відповідача стверджує, що проведення 11.07.2015 реєстрації місця проживання малолітнього ОСОБА_3 за місцем проживання його матері ОСОБА_4 на виконання рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 02.12.2013 по справі №752/14872/13ц за її заявою не потребувало згоди відповідача та не може свідчити про протиправність дій відповідача. Також відсутні порушення органу реєстрації, та як на той час перевірка обтяження житла при реєстрації місця проживання не вимагалася.

Сторін відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.

Сторони до суду не з"явилися, доручивши ведення справи своїм представникам.

Третя особа приватний виконавець Папроцький Андрій Андрійович до суду не з"явився з невідомої причини.

Зважаючи на те, що їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність осіб, які не з"явилися до суду.

Представник позивача у суді позов підтримав повністю і по аналогічних мотивах.

По суті спору показав, що оскільки відповідач не сплачує борг на виконання рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року про стягнення коштів можливо виконати рішення за рахунок продажу предмету іпотеки, але це унеможливлюється у зв?язку із тим, що відповідач порушила умови договору та зареєструвала у житловому приміщенні неповнолітню особу, що перешкоджає реалізації такого майна, оскільки неповнолітня особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареестрований у іпотечному майні після укладения договору іпотеки та всупереч п. 6.1.8. Договору іпотеки.

У дитини є батько, який може забезпечити проживання дитини з ним.

Представник відповідача у суді позов не визнає з відстав, викладених у відзиві та запереченнях.

Так, припущення позивача щодо неможливості виконання рішення суду нічим не підтверджено, за порушення вимог договору є своя відповідальність. Особи з вказаного житлового будинку не можуть бути виселені, оскільки житло придбано не за кредитні кошти, та й саме іпотека оформлена з порушенням закону. Інтереси дитини понад усе, а перевірка, про яку стверджує позивач, стала необхідною лише з 2021 року. Реєстрація неповнолітньої дитини проводиться лише за місцем реєстрації її батьків і не потребує згоди власника, тому говорити про винні дії відповідача безпідставно. Додатково стверджує, що рішення суду про визначення місця проживання дитини винесене 02 грудня 2013 року, а договір іпотеки укладений пізніше - 20 грудня 2013 року.

Крім того, позивач навіть не залучив неповнолітню особу, права якої просить обмежити, до участі в справі - ні самого ОСОБА_5 , ні його батьків.

Представник третьої особи ООП Нагорнюк Н.П. вважає, що позов безпідставний, оскільки порушуються права малолітньої дитини. Не заперечує, що на даний час дитина у вказаному житлі не проживає, оскільки із-за війни разом з мамою перебувають за кордоном, з мамою зв"язатися не вдалося, але до виїзду дитина постійно проживала у даному житлі разом з мамою та бабусею - відповідачем по справі.

Суд, заслухавши їх пояснення, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Судом встановлені такі обставини.

20 грудня 2013 року між сторонами укладено договір позики грошей у розмірі 371 000 грн. /еквівалент 46 415,61 доларів США/.

В цей же день, в рахунок забезпечення виконання зобов"язань за вказаним договором укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Самсонюком Ф.П., реєстровий №1114. Згідно з умовами вказаного договору іпотеки іпотекодавець передає в заставу іпотекодержателю житловий будинок житловою площею 85,3 кв. м., загальною площею 178,7 кв. м., по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, кадастровий номер :07:035:0494, загальною площею 0,1228 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до п.4.10. договору іпотеки, прав неповнолітніх та/чи малолітніх щодо предмету іпотеки не існує, що підтверджуються довідкою, виданою Шпанівською сільською радою Рівненського району Рівненської області, №3848 від 16 грудня 2013 року.

Згідно із п.6.1.8. договору іпотеки іпотекодавець зобов?язаний не реєструвати в будинку, що є предметом іпотеки, місця перебування будь-яких осіб без письмового дозволу іпотекодержателя.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 01 жовтня 2020 року у справі №570/3003/18 позовні вимоги задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі 1 314 049 грн. 13 коп.

Виконавчий лист, виданий у цій справі передано на виконання приватного виконавця виконавчого округу Рівненської області Папроцького Андрія Андрійовича.

Постановою від 02.11.2021 відкрито виконавче провадження НОМЕР_3.

Відповідно до листа Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 11.01.2022 року в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.12.2009 року, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 07.09.2013 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 07.09.2013 року, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 23.12.2009 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 11.07.2015 року.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ч.4 ст.9 ЖК України, де визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Згідно з ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Згідно з ч.2, 4 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У ч.2 ст.64 ЖК України зазначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Згідно з ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 цього Кодексу.

За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків.

У разі необхідності, право на зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції кожній особі гарантується, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1990 року у справі Powell and Rayner v. the U.K.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року в справі Gillow v. the U.K.), так і на наймача (рішення ЄСПЛ від 18 лютого 1999 року в справі Larkos v. Cyprus).

За змістом рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Отже, право на житло є одним з фундаментальних прав людини, гарантованих не тільки Конституцією України, а і Конвенцією, має велике економічне і соціальне значення, а тому суд при вирішенні спору, пов`язаного з правами на житло, зобов`язаний встановити не тільки законність втручання у право на повагу до житла та його мету, а також необхідність такого втручання в демократичному суспільстві.

Статтею 3 Конвенції Генеральної Асамблеї ООН про права дитини від 20.11.1989 визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними ци законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 16 вказаної Конвенції Генеральної Асамблеї ООН встановлено, що жодна дитина не може бути об?єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Згідно зі ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров?я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Законом України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-III передбачено право дитини на житло. Так, відповідно до ч.2 ст.18 вказаного Закону діти - члени сім?ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Фактично, посягання іпотекодержателя на реєстрацію місця проживання дітей та їх батьків означає втручання в здійснення права дитини на її особисте і сімейне життя, недоторканність житла.

Держава Україна гарантує кожній дитині захист її прав та інтересів, бере під свою охорону кожну дитину як особистість. Зазначені вище положення кореспондуються з Преамбулою Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, учасником якої є і Україна, та за якою для держав-учасниць слідує, що інтереси дітей - це найважливіше в справі турботи про них.

Позивач вважає, що те, що відповідач зареєструвала у квартирі, що є предметом іпотеки, неповнолітню особу, є порушенням нею норм договору іпотеки. Наявність осіб, зареєстрованих у квартирі, що є предметом іпотеки, без згоди позивача, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки, буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Таким чином, з метою захисту права позивача на виконання порушених зобов"язань шляхом реалізації іпотечного майна в рамках виконавчого провадження, існує потреба у знятті із задекларованого /зареєстрованого місця проживання /перебування/ малолітньої особи, яка була зареєстрована відповідачем у порушення умов договору іпотеки. Зазначені дії були розцінені як такі, що вчинені з метою створення перешкод виконавцеві при примусовому виконанні виконавчого документа щодо стягнення коштів.

Позивач не надано доказів того, що саме відповідач вчиняла будь-які дії щодо реєстрації малолітньої дитини у предметі іпотеки, що позбавляє суд можливості оцінити такі дії щодо їх правомірності та відповідності умовам договору іпотек. Позивач не є власником чи володільцем майна, який має право вимагати зняття особи з реєстраційного обліку.

У ч.1 ст.405 Цивільного кодексу визначено: члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно зі ст.9 Закону «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення - проживання. При цьому ЦК, як і спеціальний закон, не містять норм, які б обмежували право членів сім`ї власника на користування житловим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Доводи, що спірне житло передане в іпотеку ще до реєстрації в ній неповнолітньої дитини, а отже, на час укладення іпотечного договору дитина не мала права власності чи права користування нею, що, у свою чергу, унеможливлює порушення її право на житло, є правильними. Проте дитина набула право користування цим житлом як член сім`ї власника відповідно до ст.405 ЦК, ст.18 Закону «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування будинковолодіння в іпотеці.

Крім того, питання про права та обов`язки як неповнолітньої дитини, так і його батьків як законних представників і у справі не вирішувалися, вимог до них не заявлялося, тому позов поданий до неналежного відповідача, що є окремою підставою для відмови в позові.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки позивач як інвалід 2-ої групи не сплачував судовий збір при подачі позову, питання про розподіл судових витрат між сторонами не вирішується.

На підставі наведеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, приватний виконавець Папроцький Андрій Андрійович про визнання протиправними дій та скасування рішення про реєстрацію місця проживання .

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Шпанівської сільської ради Рівненського району Рівненської області, місцезнаходження: вул.Шкільна 1, с.Шпанів Рівненського району Рівненської області, .

Третя особа: Приватний виконавець Папроцький Андрій Андрійович, місцезнаходження: вул.Мазепи, буд. 4а/6а, офіс 304, м.Рівне.

Суддя Кушнір Н.В.

Повне судове рішення виготовлене 14 вересня 2023 року.