Справа № 712/6413/23
Провадження № 2/712/2260/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

Головуючого - судді- Пироженко В.Д.

при секретарі Туз Н.В.

за участі позивача ОСОБА_1

за участі відповідача ОСОБА_2

розглянувши на попередньому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про поділ спільного майна подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 21.01.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2021 року розірвано. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За час перебування у шлюбі, спільними зусиллями та за спільні кошти ними набуте нерухоме майно, а саме трикімнатну квартину по АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру по АДРЕСА_1 та здійснити поділ спільного майна подружжя визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині квартири. Просила встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 . Стягнути судові витрати з відповідача.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 28.06.2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 11.09.2023 року вимоги позивачки в частині встановлення порядку користування житловим приміщенням залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Судові витрати просила з відповідача не стягувати.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги позивачки визнав та не заперечував щодо їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 21.01.2006 року між сторонами укладено шлюб у виконавчому комітету Орловецької сільської ради Городищенського району, Черкаської області, актовий запис № 1, який рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 01.10.2021 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.11.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. та зареєстрованого в реєстрі № 5368, ОСОБА_2 став власником трикімнатної квартири по АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «ЧООБТІ».

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини самостійного заробітку.

Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2641цс15 (постанова від 16.12.2015 року) висловлена Правова позиція про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Аналіз зібраних доказів свідчить про те, що квартира АДРЕСА_2 придбана в період шлюбу сторін по справі, і є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сторонами інших доказів суду не надано. Відповідач даний факт визнав.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 70 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до ст. 63 Сімейного кодексу України: дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України у випадку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна жінки та чоловіка вважаються рівними, якщо інше не зазначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.69 ч.1 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено, а тому суд вважає, що частки сторін у праві власності на квартиру є рівними.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов в частинні визнання за позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності по частки спірної квартири підлягає до задоволення.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Судові витрати понесені позивачкою, суд залишає за останньою.

Керуючись ст. ст. 6,12, 13,17,18, 141, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 328, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 63, 65, 69 -71 СК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Здійснити поділ квартири та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину квартири за адресою АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач:ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 11.09.2023