Справа № 212/2-4350/11
Провадження № 22-ц/801/1730/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Собцевої А. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2023 року, постановлену під головуванням судді Іщук Т. П. в залі суду в м. Вінниці за відсутності учасників справи,

у справі № 212/2-4350/11 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія, зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа ОСОБА_2 , як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» за правом вимоги до боржника,

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) С. Калинчука, що полягає у не знятті арештів з майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412, та зобов`язання його зняти арешт із усього майна ОСОБА_1 .

Свою скаргу мотивувала тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17 червня 2014 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року у розмірі 249542,11 доларів США. На підставі цього рішення 10 січня 2017 року Вінницьким міським судом Вінницької області виданий виконавчий лист №212/2-4350/11, що перебував на примусовому виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області з 26 квітня 2017 року, виконавче провадження №53839412. У межах цього виконавчого провадження постановою головного державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвською О. М. від 26 квітня 2017 року накладений арешт та оголошена заборона відчуження на все нерухоме майно боржниці. У ході вчинення виконавчих дій, державним виконавцем на підставі п.2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» 31 серпня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, тобто, за твердженням заявниці, виконавче провадження остаточно закінчено у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом із тим, ПАТ КБ «Надра» 05 серпня 2020 року за договором №GL48N718070 були відступлені права вимоги за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Відповідно до договору №GL48N718070_blank_01 від 30 вересня 2020 року між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт інвестмент» права вимоги за вказаним кредитним договором були придбані останнім. Відповідно до договору №0511/1К від 05 листопада 2020 року ОСОБА_2 придбав права вимоги у ТОВ «Брайт інвестмент».

Згідно з довідкою ОСОБА_2 від 25 квітня 2023 року заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2008 року погашена боржницею у повному обсязі, претензій щодо його виконання у кредитора немає. У зв`язку із цим, ОСОБА_1 26 квітня 2023 року звернулася до ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арештів з належного їй нерухомого майна, накладених у ході виконання виконавчого листа та не знятих після закінчення виконавчого провадження. Однак листом від 10 травня 2023 року орган ДВС відмовив у знятті арешту. Даний лист отриманий ОСОБА_1 10 червня 2023 року.

Заявниця вказує, що оскільки заборгованість, яка стягувалася у виконавчому провадженні №53838412, була погашена боржником у повному обсязі поза межами такого виконавчого провадження, підстави не знімати арешти з майна боржника у органу ДВС відсутні, їх наявність порушує права боржниці як власника майна, а тому відмова вчинити дії на заяву ОСОБА_1 є протиправною бездіяльністю такого органу. З огляду на вказане ОСОБА_1 просила визнати протиправною бездіяльність начальника ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука С. щодо не зняття арештів з майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412, та зобов`язати його зняти арешти із усього майна боржниці, а саме обтяження: номер запису про обтяження 23946333, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: 20185534, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2023 року скаргу задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія щодо не зняття арештів з майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412.

Зобов`язано начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія зняти арешти із усього майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412, а саме обтяження:

номер запису про обтяження 23946333, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно;

реєстраційний номер обтяження: 20185534, дата та час державної реєстрації: 26 квітня 2017 року 16:41:09, вид обтяження: арешт нерухомого майна; підстава для державної реєстрації: постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області Сінгаєвська О. М. від 26 квітня 2017 року у виконавчому провадженні №538339412; обтяжувач: відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області, особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , опис предмета обтяження: все нерухоме майно.

Не погодившись із постановленою ухвалою суду, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що таке рішення є помилковим у зв`язку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, неповним з`ясування обставини, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в ухвалі, обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до неправильного вирішення справи.

За наслідками розгляду апеляційної скарги просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2023 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги та не надано оцінку тому, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.12.2022 у справі № 212/2-4350/11 у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) С. Калинчука відмовлено. Оскільки виконавче провадження не було закінчено у зв`язку з фактичним його виконанням, відсутні правові підстави для зняття арешту з майна та коштів боржників, накладених в рамках даного виконавчого провадження. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 січня 2018 року у справі № 910/8019/15; від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 01 серпня 2019 року у справі № 754/15469/16-ц, від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09, від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17, від 15 лютого 2023 року у справі № 202/1183/22. Також вважає, що судом проігноровано вимогу Закону, де чітко зазначено, що наявна чітка заборона зняття арешту з коштів та майна боржника, визначена ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, зняття арешту з майна боржника передбачено як наслідок закінчення виконавчого провадження державним виконавцем. Між тим, виконавче провадження, у межах якого було накладено обтяження не було закінчене, а виконавчий лист був повернутий стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке можна звернути стягнення (практика Верховного Суду у постанові від 29.03.2023 у справі № 202/1182/22). На думку скаржника, судом проігноровано заперечення, що зобов`язання начальника Відділу зняти арешт зі всього майна ОСОБА_1 , накладеного в рамках виконавчого провадження № 53839412, не відповідає правовій позиції Верховного Суду України. Отже дії вчинені відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження в межах наданих повноважень, тому апелянт вважає, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Учасники справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

У судовому засіданні представник Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сінгаєвська О. М. вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Представник заявниці ОСОБА_1 адвокат Федик Ю. Ю. заперечила доводи апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань не надіслали.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 26 квітня 2017 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Сінгаєвською О. М. було відкрито виконавче провадження №53839412 з примусового виконання виконавчого листа №212/2-4350/11, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 10 січня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року в розмірі 147 418,98 доларів США, заборгованості за відсотками в розмірі 102 123,13 доларів США, а всього 249 542,11 доларів США, а також 160 572,62 грн пені; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» 1 651,89 грн державного мита та 120,00 грн витрат на ІТЗ з розгляду справи. За цією ж постановою стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 680 765,09 грн.

У ході здійснення виконавчого провадження №53839412 головним державним виконавцем було винесено: постанову про арешт майна боржника від 26 квітня 2017 року, якою накладено арешт на все майно, що належить боржниці ОСОБА_1 ; постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 26 травня 2017 року, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Ексертно-консалтинговий центр» та зобов`язано останній надати письмовий звіт з питань визначення ринкової вартості вбудованого-прибудованих приміщень в гуртожитку, що в цілому складаються з приміщень з №3-1 по №3-6, загальною площею 73,0 кв.м., які відповідно до технічного опису складаються з кабінету 3-1, коридору 3-2, перукарні 3-3, фото кабінету 3-4, туалету 3-5, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; постанову про арешт коштів боржника від 14 грудня 2017 року, якою накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках ПАТ «Укрсоцбанк», у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 7488916,00 грн; постанову про арешт коштів боржника від 11 січня 2018 року, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 7488916,00 грн.

Постановою головного державного виконавця від 31 серпня 2018 року виконавчий лист від 10 січня 2017 року №212/2-4350/11 повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 31 серпня 2021 року. За даною постановою в ході провадження виконавчих дій з метою примусової реалізації до ДП «СЕТАМ» було передано арештоване нерухоме майно боржника, а саме вказане вище вбудоване-прибудоване приміщення в гуртожитку. Це приміщення не було реалізоване і на третіх електронних торгах, а стягувач виявив бажання придбати предмет іпотеки за початковою ціною 516621,00 грн шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна у відповідності до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Іншого належного боржнику майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявлено.

За даними інформаційної довідки від 10 червня 2022 року №302477739 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відносно всього нерухомого майна боржника, крім вказаного вище вбудовано - прибудованого приміщення в гуртожитку, зареєстровано два обтяження за № 23946333 та за №20185534, на підставі постанови про арешт майна боржника №53839412 від 26 квітня 2017 року.

Скаржник ОСОБА_1 надала суду копії договорів з яких вбачається, що 05 серпня 2020 року ПАТ КБ «Надра» за договором №GL48N718070 відступило права вимоги за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Відповідно до договору №GL48N718070_blank_01 від 30 вересня 2020 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт інвестмент», права вимоги за вказаним кредитним договором були придбані останнім.

Надалі згідно договору купівлі-продажу прав вимоги №0511/1К від 05 листопада 2020 року право вимоги за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року було відступлено ОСОБА_2 .

Тобто внаслідок укладення вказаних договорів відбулася зміна кредитора, а саме ОСОБА_2 набув статусу нового кредитора/стягувача за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року.

Згідно довідки ОСОБА_2 від 25 квітня 2023 року ним повідомлено, що борг за кредитним договором, який встановлений рішенням суду від 17 червня 2014 року погашено перед ним повністю; майнових претензій за кредитним договором №31/МК/2008/25-840 від 25 вересня 2008 року у нього немає.

ОСОБА_1 31 жовтня 2022 року зверталася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту з майна боржника, надаючи відповідну довідку ОСОБА_2 та попереднього кредитора. Листом від 14 листопада 2022 року № 20681/02.3-22/3 їй було відмовлено з посиланням на ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження». Також зазначено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавче провадження №53949975, з виконання виконавчого листа № 755/7612/15-ц, виданого 15 травня 2015 року Дніпропетровським районним судом м. Києва про стягнення коштів в розмірі 1180185,94 грн з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк», зареєстроване в Центральному відділі ДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області.

08 березня 2023 року ОСОБА_1 знову зверталася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) із заявою про зняття арешту з майна боржника, надаючи, крім попередніх документів, також витяг з договору відступлення вимог до ОСОБА_2 . Проте листом від 24 березня 2023 року №4032/4.1-22/3 їй повідомлено, посилаючись на ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», що повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішене по суті, не розглядаються, а ця її заява є аналогічною поданій 31 жовтня 2022 року, яка розглянута, про що повідомлено листом від 14 листопада 2022 року №20681/02.3-22/3. Також, як слідує з цього листа, за наслідками даної заяви представником ОСОБА_1 до суду подана скарга на бездіяльність державного виконавця, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 грудня 2022 року.

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 подано також заяву до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про зняття арешту з майна боржника за номерами записів обтяження та вилучення запису з Єдиного реєстру боржників щодо неї з долученням трьох витягів з договорів відступлення права вимоги та з довідкою ОСОБА_2 про погашення заборгованості. Листом від 10 травня 2023 року №5776/4.1-22/3 їй було відмовлено з посиланням на ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено з матеріалів справи виконавче провадження №53839412 знищено згідно акту про вилучення виконавчих проваджень для знищення від 04 січня 2022 року у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, місцевий суд виходив з того, що за встановлених у цій справі обставин вбачається доцільність зняття арешту, накладеного на майно боржниці для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 53839412, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявниці щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу. Отже, на переконання суду першої інстанції, незняття арешту з майна боржниці у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю начальника органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання зняти арешт з майна боржника.

Враховуючи погашення боржником боргу, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу не скасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд першої інстанції дійшов висновку про визнання протиправною бездіяльності начальника ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) С. Калинчука щодо незняття арешту з майна заявниці, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, і порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання останнього зняти арешт з майна заявниці.

З таким висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

У разі повернення виконавчого документу стягувачу, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених із боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів із дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах зроблено у постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21).

За змістом положень частини п`ятої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених цим Законом.

Ураховуючи положення пункту 1 частини першої та частини п`ятої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", повернення виконавчого документа стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, не означає закінчення (закриття) виконавчого провадження і не тягне за собою наслідків у вигляді неможливості розпочати його знову та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби (приватного виконавця) за виконанням судового рішення протягом встановлених законом строків, також не позбавляє стягувача звернутися до суду з заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

У постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається лише у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Таким чином, зняття арешту з майна боржника передбачено як наслідок закінчення виконавчого провадження державним виконавцем. Між тим, виконавче провадження, у межах якого було накладено обтяження не було закінчене, а виконавчий лист був повернутий стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке можна звернути стягнення

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою, другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Аналогічні приписи містяться у частині п`ятій статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Частинами третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, у межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Оскільки постановою головного державного виконавця від 31 серпня 2018 року виконавчий лист від 10 січня 2017 року №212/2-4350/11 повернутий стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження не було закінчено у зв`язку з фактичним його виконанням, довідка про погашення боргу (а. с. 21 т. 1), подана ОСОБА_2 , який не є учасником виконавчого провадження й його правонаступництво не підтверджено в таких відносинах у становлений законом спосіб, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія щодо не зняття арештів з майна боржниці, накладених у виконавчому провадженні №53839412.

Крім того, згідно зі статтею 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад верховенства права, обов`язковості виконання рішень, законності, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, гласності та відкритості виконавчого провадження, розумності строків виконавчого провадження, співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

У той же час суд не може підміняти державний орган, дії, бездіяльність якого оскаржуються, приймати замість нього рішення, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Чинне процесуальне законодавство України не наділяє суди повноваженнями щодо зобов`язання державних виконавців вчиняти або утриматися від вчинення певних виконавчих дій, що не звільняє державного виконавця від обов`язку усунути порушення, встановлені судовим рішенням.

Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Обов`язки та права державного виконавця передбачені статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», серед яких, останній зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Водночас необхідно зазначити, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону. Забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших осіб у діяльність державного виконавця, приватного виконавця з примусового виконання рішень (стаття 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі №442/839/21 (провадження 61-8992св22).

Отже колегія суддів не знаходить підстав для зобов`язання начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) С. Калинчука зняти арешти із усього майна боржниці ОСОБА_1 , накладені у виконавчому провадженні №53839412, оскільки ці вимоги не можуть вважатись обґрунтованими.

Враховуючи те, що суд допустив неповне з`ясування обставин скарги, порушив норми матеріального та процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до статті 376 ЦПК України - скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калинчука Сергія, зобов`язання вчинити дії, заінтересована особа ОСОБА_2 , як правонаступник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» за правом вимоги до боржника - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2023 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник