Провадження №2/523/1550/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"12" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи без самостійних вимог Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами в яких просить:

розірвати шлюб муж нею та ОСОБА_3 , який було укладено та зареєстровано 10.06.2017р.;

визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю - ОСОБА_2 .

Позовні вимоги в частині розірвання шлюбу мотивовані тим, що спільне проживання неможливе через складні взаємини, а внаслідок до взаємного відчуження і втрати поваги один до одного, крім того, позивач і відповідач спільне господарство не ведуть, подружні відносини не підтримують.

В частині позовних вимог про визначення місця проживання дітей позивачка зазначила, що вона після припинення спільного проживання з відповідачем, проживає окремо від чоловіка, діти проживають разом з нею та вона забезпечує за ними догляд, займається їх вихованням. Разом з тим, між нею та відповідачем на теперішній час виникає спір стосовно місця проживання дітей, що і є підставою для звернення до суду.

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, відзив та/або пояснення на позовні вимоги ОСОБА_2 до суду не надіслав.

Орган опіки та піклування Пересипської (колишня Суворовська ) районної адміністрації Одеської міської ради склав висновок від 02.06.2023р. на розв`язання спору.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 30.11.2022р. було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, та зобов`язано орган опіки та піклування надити висновок на розв`язання спору.

Ухвалою суду від 18.05.2023р. судом було повторно зобов`язано орган опіки та піклування надати висновок на розв`язання спору.

Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради 06.06.2023р. направив на адресу суду висновок № 01-05-8/24вх.

Ухвалою суду від 19.06.2023р. за заявою представника позивачки позовні вимоги в частині вимог про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 були залишені без розгляду.

Ухвалою суду від 19.06.2023р. судом було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач в судовому засіданні, проведеного в режимі відеоконференції, а також її представник - адвокат Кудрінська Ю.Є., яка була присутня в залі судового засідання, пред`явлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився без пожованих на те причин. Про час та місце розгляду справи направлялось повідомлення належним чином. Згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК).

Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради не забезпечив участь свого представника у судовому засіданні. Про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Направив до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Неявка представника не перешкоджає розгляду справи.

За згодою позивача та її представника, за відсутності відзиву на позовну заяву, справа розглянута в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що з 2005р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час їх проживання у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

10.06.2017р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

ОСОБА_2 та її дочки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані в кв. АДРЕСА_1 .

Через війну в Україні ОСОБА_2 , ОСОБА_3 разом з дочками виїхали до Німеччини. На теперішній час, позивача та її дочки проживають у АДРЕСА_2 .

ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є учнями Одеської загальноосвітньої шкоди №92 Одеської міської ради та навчаються в онлайн режимі.

Згідно представлених характеристик ОСОБА_5 та ОСОБА_4 характеризуються позитивно, батьки дітей приділяють належну увагу їх навчанню та вихованню, підтримують зв`язок з класним керівником.

Неповнолітня ОСОБА_4 та малолітня ОСОБА_5 надали письмові пояснення та зазначили, що мають бажання проживати разом з матір`ю.

Крім того, судом, в силу ст.171 СК України, була опитана малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зазначила, що вона постійно проживає разом з матір`ю та бажає й надалі проживати разом з нею. Вона спілкується з батьком - ОСОБА_3 , втім їй неприємно, що батько кричить на неї.

За твердженням позивачки їх сім`я існує формально, подальше збереження сім`ї неможливо, оскільки шлюб між нею та відповідачем розпався та носить формальний характер. Позивач стверджує, що шлюбні відносини та спільне господарство вона та відповідач не підтримують фактично з січня 2021р., збереження сім`ї є неможливим та суперечить її інтересам.

Згідно представленого ОСОБА_2 розпорядження про виселення з дому, заборону повертатися і наближатися відповідно до параграфу 30 Закону про поліцію із загрозою сплати штрафу від 31.01.2023р. № справи 100 54, видане уповноваженим органом Бад Урах, окуругу Ройтлінген 27, Німечинна, на ОСОБА_3 було покладено заборону на його повернення до дому до 06.02.2023р., оскільки останній, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 26.01.2023р. вчинив домашнє насильство у вигляді фізичного насильства по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Висновком № 01-05-8/24вх. Від 02.06.2023р. про доцільність визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю, ОСОБА_2

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має в сім`ї рівні права та обов`язки.

За змістом ст. ст. 24 ч. 1, 104 ч. 2, 110 ч. 1, 112 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За правилами ст. ст. 110, 114 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

На підставі викладеного, з урахуванням норм права, які регулюють виниклі між сторонами правовідносини, приймаючи до уваги категоричне ставлення позивачки до неможливості спільного проживання з відповідачем, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України).

Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на час розгляду справи досягла 10 років та в силу ст.171 СК України була опитана судом, під час якого висловила бажання проживати разом з матір`ю - ОСОБА_2 , яку вона любить та яка постіно займається її вихованням.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Як було встановлено судом подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично припинили подружні стосунки з січня 2021р. Настуні спроби спільного проживання однією сім`єю не дали позитивного результату та подружжя проживають окремо. При цьому діти подружжя: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 проживають разом з матір`ю.

Зібрані по справі докази вказують на те, що ОСОБА_2 сумлінно ставилась та ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, забезпечує своїх дітей всіма необхідними умовами, створила всі умови для проживання, виховання та розвитку дочок.

Зважаючи на викладене, оцінюючи зібрані у справі докази, як кожен окремо так і в їх сукупності, з урахуванням висновку органу опіки та піклування, дотримуючись справедливої рівноваги між інтересами малолітньої дитини поряд з інтересами її батьків, суд дійшов висновку, що найкращим інтересам малолітньої ОСОБА_5 буде встановлення місце її проживання разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

При вирішенні спору суд також приймає до уваги, що неповнолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій виповнилось чотирнадцять років, виявила бажання проживати разом з матір`ю. Отже, спільне проживання малолітньої ОСОБА_5 разом з сестрою буде відповідати якнайкращим її інтересам.

Одночасно суд наголошує, що батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дівчинка буде проживати.

Суд звертає увагу ОСОБА_2 про недопущення у перешкоджанні у побаченнях ОСОБА_3 з дочкою.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, доведеними, а відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідач на користь позивачки слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору за дві вимоги немайнового характеру в розмірі 1984,80грн.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263-265,268, 279,280-282 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі.

Шлюб зареєстрований 10 червня 2017р. у Суворовському районному у м. Одесі відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №564, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - розірвати.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем її проживання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1984,80грн.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , іпн: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: Одеська область, Татарбунарський район, с. Тузли;

третя особа без самостійних вимог: Орган опіки та піклування Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради, місцезнаходження: м. Одеса, проспект Добровольського, буд.106.

Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.

Повне рішення суду складено 12 вересня 2023р.

Суддя