Справа № 462/9482/21 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/984/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Гай О.О.,

за участі в судовому засіданні представників відповідача ТзОВ «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» Борецької М.В., Здинянчина В.Т., представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Ліуша А.І. від 21 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» від 08 грудня 2021 року №215-К «Про відсторонення від роботи» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 діловода в цеху №7.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» // на користь ОСОБА_1 /рнокпп НОМЕР_1 / 27807/ двадцять сім тисяч вісімсот сім/ гривень 99 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» // у дохід держави 908 /дев`ятсот всім/ гривень 00 копійок судового збору.

Дане рішення оскаржило ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ».

В апеляційній скарзі просять рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважають рішення незаконним, необґрунтованим, оскільки судом першої інстанції не досліджено належним чином всі обставини справи та прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що висновок суду про необов`язковість вакцинації від COVID-19, оскільки проведення такої не передбачено профільним законодавством України, є необґрунтованим. Так, п.1 ч.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліт, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Тому, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Звертають увагу на те, що Постановою КМУ від 09.12.2020 року №1236, як частиною законодавства, визначено випадок відсторонення працівника від посади: за умови його відмови або ухилення від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19. Посилання у пп. 2 п. 46-1 вказаної постанови на ст. 46 КЗпП України, ч. 2 ст. 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб", ч. 3 ст. 5 Закону України "Про державну службу" слід розуміти як три окремі порядки (підстави), передбачені законодавством для відсторонення працівника від роботи, а не як один порядок відсторонення з урахуванням усіх трьох норм у сукупності. Таким чином, відповідач не зобов`язаний був дотримуватись порядку відсторонення працівника від роботи, передбаченого ч. 2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб». Для законності підстав відсторонення від роботи, роботодавцю достатньо дотриматись порядку, передбаченого нормами ст.46 КЗпП України та пп. 2,3 п. 46-1 Постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 у сукупності. Наголошують, що Наказом МОЗ України від 04.10.2021 року №2153 на працівників відповідача покладено обов`язок вакцинуватись, оскільки вони належать до переліку працівників, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням. Також, саме на них, в тому числі і на позивачку, покладається обов`язок довести до відома адміністрації підприємства інформацію шляхом надання сертифікату про проведення нею обов`язкового профілактичного щеплення або надати медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я. Позивачка не надала відповідачу жодного з підтверджуючих документів, тому у відповідача були підстави відсторонити її від роботи, оскільки щоб встановити факт ухилення від виконання якогось обов`язку достатньо зафіксувати результати про те, що такий обов`язок не був виконаний або не мати відомостей про його виконання у зв`язку з невиконанням позивачкою її обов`язку з подання підтверджуючих документів. Зазначають, що відсторонення позивача від роботи відсутнє порушення її права на працю, визначене ст. 43 Конституції України, оскільки за нею зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, обмеження позивача було правомірним, ґрунтувалось на вимогах закону, здійснено в спосіб, передбачений законом, має правові та фактичні підстави, відповідало пріоритету забезпечення безпеки життя і здоров`я людини.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 30 травня 2023 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ», як правонаступника відповідача Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу.

В судове засідання позивачка не з`явилася, однак суд вважав заможливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така повідомлялася про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та зважаючи на те що в судовому засіданні в режимі брав участь її представник.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача на підтримання апеляційної скарги, представника позивачки в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, а також усних та письмових заяв та пояснень учасників справи в судах першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 43 Конституції України, 12,29 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб», 46, 115, 116, 117 КЗпП України, 12, 259, 263-265, 268, 274, 279ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді діловода в цеху №7 Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод». 22 листопада 2021 наказом директора ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» «Про виконання протиепідемічних заходів» №102-од, до якого 29 листопада 2021 наказом директора підприємства №105-од внесено зміни, повідомлено підлеглих працівників, які знаходяться на простої у зв`язку з введенням карантину та режиму надзвичайної ситуації, про припинення простою 09 грудня 2021 та необхідність надання копій документів, а саме сертифікату про проходження вакцинації, довідки про отримання однієї дози вакцини, довідки про протипоказання щеплення або довідки про одужання від COVID-19. Відповідно до п. 1.33 наказу директора Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» від 08 грудня 2021 року №215-К «Про відсторонення від роботи» з 09 грудня 2021 відсторонено від роботи ОСОБА_1 через відмову або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, або через не надання копій документів, що підтверджують її вакцинацію або у яких закінчився термін чинності COVID-сертифікатів, що підтверджують вакцинацію від COVID-19 однією дозою вакцини або не надала довідку встановленої форми, щодо протипоказань до вакцинації, до усунення причин, що зумовили відсторонення.Задовольняючи позов суд виходив з того, що вакцинація від COVID-19 не включена до календаря щеплень ні як обов`язкові, ні як обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями, а відтак, наказом відповідача про відсторонення позивача ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати на час відсутності щеплення від COVID-19 порушено її права гарантовані Конвенцією про захист прав та основоположних свобод. Таким чином, діями відповідача позивач була позбавлена можливості працювати та отримувати заробітну плату, оскільки була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати до часу, поки вона не буде вакцинована. Крім того, МОЗ України не затверджено, на даний час, переліку інфекцій, ухилення щеплення від яких може бути підставою для відсторонення від роботи, а також, наказ МОЗ України від 04 жовтня 2021 року № 2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а лише затверджує «Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» (в подальшому Переліком). Враховуючи відсутність в оспорюваному наказі посилання, як на підставу його винесення, подання відповідної посадової особи державної санітарно-епідеміологічної служби про відсторонення позивача від роботи, суд вважав, що такий наказ є безпідставним та підлягає скасуванню. Поряд з цим, оскільки відповідачем з власної ініціативи без законних підстав відсторонено позивача ОСОБА_1 від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, з відповідача слід стягнути 27807,99 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 09 грудня 2021 року по 21 лютого 2022 року.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції обставинам, що мають значення та вимогам закону не відповідають, обставини які суд вважав встановленими не доведені, а тому рішення суду підлягає скасуванню.

24.12.2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» в якому просила:

- визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» від 08 грудня 2021 року №215-К «Про відсторонення від роботи» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 діловода в цеху №7;

- стягнути з Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» на користь ОСОБА_1 втрачений заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дати відсторонення по день постановлення судом рішення по справі.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона займає посаду діловода в цеху №7 Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод». Наказом ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» від 08 грудня 2021 №215-к «Про відсторонення від роботи» її було відсторонено від роботи через те, що вона відмовився від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, та не надала відповідного документа, що підтверджує таку вакцинацію чи довідки встановленого зразка щодо протипоказань до вакцинації, що зокрема вказано у п.1 вказаного наказу. Даний наказ позивач вважає незаконним, оскільки такий порушує її конституційне право на працю, та прийнятий з грубим порушенням норм законодавства України. Відстороняючи її від роботи, відповідачем на порушення вимог ч. 6 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хворіб» не отримано відповідного письмового лікарського підтвердження про її відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного в присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження. Відсторонення позивача від роботи відбулося у незаконний спосіб, з грубим порушенням, встановленого вищезазначеними нормативно-правовими актами порядку, що в результаті призвело до порушення її конституційного права на працю, а тому оскаржуваний наказ в частині її відсторонення від роботи є незаконним та повинен бути скасований.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює на посаді діловода в цеху №7 Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод».

22 листопада 2021 наказом директора ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» «Про виконання протиепідемічних заходів» №102-од, до якого 29 листопада 2021 наказом директора підприємства №105-од внесено зміни, повідомлено підлеглих працівників, які знаходяться на простої у зв`язку з введенням карантину та режиму надзвичайної ситуації, про припинення простою 09 грудня 2021 та необхідність надання копій документів, а саме сертифікату про проходження вакцинації, довідки про отримання однієї дози вакцини, довідки про протипоказання щеплення або довідки про одужання від COVID-19 (а.с.38-40).

Зазначений наказ було доведено до відома всіх співробітників підприємства під підпис, що підтверджується списком працівників ЕМВ, які ознайомлені з Наказом №102-од від 22 листопада 2021 (а.с.49).

Відповідно до наказу директора Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» від 08 грудня 2021 року №215-К «Про відсторонення від роботи» з 09.12.2021 відсторонено від роботи ОСОБА_1 через відмову або ухилення від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, або через не надання копій документів, що підтверджують його вакцинацію або у яких закінчився термін чинності COVID-сертифікатів, що підтверджують вакцинацію від COVID-19 однією дозою вакцини або не надав довідку встановленої форми, щодо протипоказань до вакцинації, до усунення причин, що зумовили відсторонення ОСОБА_1 , діловода в цеху №7.

Серед підстав винесення зазначеного наказу вказано: статтю 46 КЗпП України, частину 2 статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (зі змінами та доповненнями), та від 26 червня 2021 №677 «Деякі питання формування та використання сертифіката, що підтверджує вакцинацію від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, негативний результат тестування або одужання особи від зазначеної хвороби», наказу МОЗ України від 04 жовтня 2021 № 2153 «Про затвердження переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», наказу директора ДП «ЛДАРЗ» від 22 листопада 2021 №102-од «Про виконання протиепідемічних заходів»(зі змінами).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Зміст права на працю, закріпленого положеннями частин першої і другої статті 43 Конституції України, крім вільного вибору праці, включає також відповідні гарантії реалізації цього права. Вільний вибір передбачає різноманітність умов праці, проте сталими (обов`язковими) є гарантії захисту працівника від незаконного звільнення за будь-яких умов праці. Незалежно від підстав виникнення трудових правовідносин держава зобов`язана створювати ефективні організаційно-правові механізми для реалізації трудових правовідносин на рівні закону, а відсутність таких механізмів нівелює сутність конституційних прав і свобод працівника.

Не може бути дискримінації у реалізації працівниками трудових прав. Порушення їх рівності у трудових правах та гарантіях є недопустимим, а будь-яке обмеження повинне мати об`єктивне та розумне обґрунтування і здійснюватися з урахуванням та дотриманням приписів Конституції України та міжнародних правових актів (абзаци перший і п`ятий підпункту 2.2 пункту 2, абзац дванадцятий пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 Кодексу законів про працю України від 4 вересня 2019 року № 6-р(II)/2019).

У пунктах «а», «б» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» встановлено обов`язки громадян у сфері охорони здоров`я, зокрема, піклуватись про своє здоров`я та здоров`я дітей, не шкодити здоров`ю інших громадян; у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі:

- появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння;

- відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони;

- в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року № 2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники:

1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів;

2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів;

3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності;

4) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади;

5) установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів;

6) підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Пунктом 41? постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 8 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонення. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відсторонення від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Відповідно до висновку, наведеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Як убачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 працює діловодом в цеху №7 Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром», облікова кількість працівників у якому станом на 31.12.2021 року становила 116 осіб, що підтверджується довідкою ТОВ «ЛДАРЗ» від 09.05.2023 року (а.с. 224).

ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» включений до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки та безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Таким чином, працівники ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», як працівники об`єкту державної власності, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 на період дії карантину.

Разом з тим, матеріалами справи встановлено, що позивачка, працюючи діловодом в цеху №7, посада якої віднесена до тих, працівники на якій підлягають обов`язковому профілактичному щепленню проти COVID-19, не надала директору підприємства ні довідки відповідної форми про наявність протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, ні сертифікату про проходження вакцинації, що підтверджує відсутність у ОСОБА_4 протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та відсутність такої вакцинації.

При цьому, колегія суддів враховує, що характер виконуваної позивачкою роботи діловода в цеху №7 передбачає соціальні контакти на робочому місці по колу функціональних обов`язків з іншими працівниками, форма організації праці ОСОБА_1 позбавляє її можливості працювати дистанційно (стаття 60-2 КЗпП України) чи надомно (статті 60-1 КЗпП України). Крім того, разом з позивачкою під час здійснення її роботи у цеху можуть знаходить інші особи, з якими вона протягом дня постійно контактує, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяє його подальшому поширенню.

Окрім цього, позивачка здійснила усвідомлений вибір щодо відмови від загальнообов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Такий вибір позивачки був самостійним та таким що відповідав волі останньої.

Також, ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про необхідність проходження загальнообов`язкового профілактичного щеплення. Таке повідомлення було проведено у розумний строк, який повноцінно мав змогу надати час позивачці на проходження останнього.

Колегія суддів зазначає, що відмова від вакцинації є правом громадянина, але, як будь-яке право, в деяких ситуаціях це право може бути обмежено.

Обмеження прав може відбуватися в інтересах держави і суспільства і обумовлено насамперед необхідністю поваги таких же прав і свобод інших людей, а також необхідністю нормального функціонування суспільства і держави.

Право позивачки на працю було тимчасово обмежене з огляду на суспільні інтереси, оскільки позивачка ухилилася від обов`язкового щеплення. Таке втручання ґрунтувалося на законі, має легітимну мету, є пропорційним до досягнення такої мети та є цілком необхідним у демократичному суспільстві.

Оцінюючи загрозу, яку потенційно на роботі могла нести позивачка як не вакцинований працівник, колегія суддів враховує також кількість її соціальних контактів на робочому місці.

Отже, право позивачки на працю було тимчасово обмежено з огляду на суспільні інтереси, оскільки вона добровільно, свідомо, попередньо будучи ознайомленою із наслідками невиконання вимоги щодо вакцинації проти COVID-19 чи ненадання довідки про протипоказання до такої вакцинації, жодних необхідних дій не вчинила, внаслідок чого сама спричинила для себе негативні наслідки такої бездіяльності.

З урахуванням встановленого, колегія суддів вважає, що відповідач з метою забезпечення безпеки усіх працівників, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та статті 46 КЗпП України правомірно прийняв рішення про тимчасове відсторонення від роботи ОСОБА_1 без збереження заробітної плати.

З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновлюється одразу після усунення ОСОБА_1 причин, що зумовили її відсторонення від роботи та після її допуску до роботи (виконання робіт), отже, колегія суддів не встановила порушення права позивачки на працю, передбачене у статті 43 Конституції України.

Зважаючи на вказане, у суду не було підстав для задоволення позову.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити. Рішення ж Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 21 лютого 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський авіаційний завод «ЛДАРЗ» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра