ПОСТАНОВА

Іменем України

10 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 394/555/22

провадження № 22-ц/4809/728/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Дуковського О.Л.

суддів: Дьомич Л.М., , Письменного О.А.

з участю секретаря: Демешко Л.В.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Голубенко Роман Сергійович;

відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України, інтереси якого представляє адвокат Панасюк Олег Миколайович;

третя особа - ОСОБА_2 ,інтереси якого представляє адвокат Фільштейн Володимир Леонідович.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року, у складі головуючого судді Партоліної І.П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Моторно (транспортного) страхового бюро України, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 11 серпня 2018 року близько 18.00 години ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом «УАМАНА ТМАХ-500» без реєстраційного номерного знаку в світлу пору доби рухався по вулиці Центральна, зі сторони центральної площі селища Новоархангельськ Кіровоградської області в напрямку провулку Затишний, що в селищі Новоархангельськ Кіровоградської області, разом із пасажиром ОСОБА_3 .

Під час руху ОСОБА_2 проявив особисту неуважність до забезпечення елементарних вимог безпеки дорожнього руху, та порушив Правила дорожнього руху, створивши аварійну ситуацію, виїхав на смугу зустрічного руху та розпочав на перехресті виконувати обгін автомобіля «DАСІА SОLЕNZА» з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , та допустив зіткнення транспортних засобів.

Згідно ПДР перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла «УАМАНА ТМАХ-500», ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження у вигляді; забитої рани лівої та правої верхньої кінцівки, забитої рани тім`яної ділянки зліва, закритого перелому правої променевої кістки в типічному місці зі зміщенням, підвивих в лівому променезап`ястковому суглобі, закритий краєвої дистальної фаланги першого пальця правої ступні, струс головного мозку, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Таким чином, не виконання водієм ОСОБА_2 вимог пунктів 14.6 (а), 2.3 (б,д)„ 10.1 та 2.9 (а) Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, що сталася та її наслідками.

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 на момент скоєння ДТП не була застрахована.

У лютому 2020 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 був направлений на розгляд до Голованівського районного суду Кіровоградської області і 21.09.2021 ухвалою цього ж суду ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Внаслідок ДТП було значно пошкоджено автомобіль позивача, а також сам позивач отримав тілесні ушкодження.

Позивач вважає, що оскільки ОСОБА_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, шкоду має відшкодовувати Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Крім того зазначав, що із серпня 2018 року по лютий 2020 року органами досудового розслідування здійснювалось досудове розслідування по факту вчинення ДТП ОСОБА_2

21 вересня 2021 року ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності в зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Протягом усього часу позивач правомірно очікував рішення компетентних органів щодо наявності вини ОСОБА_2 у скоєнні ДТП за участю позивача.

У період з серпня 2018 року по вересень 2021 року об`єктивно був позбавлений можливості на подання позову, оскільки усі докази, які підтверджували вину ОСОБА_2 у скоєнні ДТП за участю позивача знаходились у розпорядженні правоохоронних органів та суду.

Просив:

стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 65023,24 грн з яких збиток, пов`язаний із пошкодженням автомобіля 58840,64 грн та витрат на лікування ОСОБА_1 у розмірі 6182,60 грн .

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Не погоджується із висновком суду, що позивач звернувся в суд поза межами строків визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961.

Вказує, що тривалість розгляду кримінального провадження відносно відповідача та встановлення його вини у вчинені ДТП, не може бути підставою для позбавлення позивача права на вирішення по суті питання про відшкодування завданої майнової шкоди внаслідок ДТП.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. Зазначає, що чинним законодавством визначено, що страховик здійснює організацію процедури встановлення розміру шкоди та розслідування причин і обставин ДТП, а про про дану подію відповідачу стало відомо лише у даний час.

Зазначає, що від дати ДТП минуло більше чотирьох років.

Вказує, що суд першої інстанції правильно послався на те, що позивачем не дотримано вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено порядок здійснення страхових виплат.

Відповідач у судове засідання свого представника не направив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача та пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про залишення скарги без задоволення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним нормам процесуального законодавства.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

В ст.89 ЦПК України зазначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 має у власності автомобіль DACIA SOLENZA державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

11 серпня 2018 року у селищі Новоархангельськ Кіровоградської області сталася ДТП за участі колісного транспортного засобу, який належить позивачу та мотоциклу марки «УАМАНА ТМАХ-500» без реєстраційного номерного знаку під керуванням ОСОБА_2 .

За вказаним фактом 01.09.2018 слідчим органом розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000381 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21.09.2021 задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_2 про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

ОСОБА_2 було звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000381 від 01.09.2018 стосовно ОСОБА_2 за ч. 1 ст.286 КК України було закрито, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Цивільний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду. Зазначена ухвала суду набрала законної сили.

Звернувшись із даним позовом позивач пред`явив вимогу про стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України відшкодування шкоди, пов`язаної із пошкодженням автомобіля та шкоди пов`язаної із лікуванням потерпілого (позивача).

Позивач зазначав, що оскільки ОСОБА_2 на дату скоєння ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідач має йому відшкодовувати завдану шкоду.

Суд першої інстанції встановив, що невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам пунктів 14.6 (а), 2.3 (б,д)„ 10.1 та 2.9 (а) Правил дорожнього руху України знаходиться в причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталася.

Дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження ,що підтверджується медичною документацією.

Встановлено, що ОСОБА_2 на продовженні кримінального провадження та ухваленні виправдувального вироку не наполягав, кримінальне провадження в справі закрито саме за клопотанням його захисника, підстава закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, тому суд вважає, що між протиправними діями ОСОБА_2 , виною останнього у вчиненні кримінального правопорушення та наслідками є причинно-наслідковий зв`язок.

З матеріалів справи вбачається, що сума матеріального збитку завдана ОСОБА_1 в результаті пошкодження його автомобіля DАСІА SОLЕNZА, реєстраційний номер НОМЕР_1 складає - 58860,64 грн .

Судом встановлено, що на день ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_2 не була застрахована, про що сторони не заперечували.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанови суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Статтею 44 КК України передбачено, що звільнення від кримінальної відповідальності це врегульована кримінальним і кримінальним процесуальним законодавством відмова держави від засудження особи, яка вчинила злочин, і від застосування щодо неї примусу у формі покарання. Звільнення особи від кримінальної відповідальності не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У цьому випадку кримінальний закон виходить зі встановлення факту вчинення особою кримінально караного діяння, а тому передбачені КК України підстави для звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до положень ст. 49 КК України не є реабілітуючими.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз`яснено у постанові № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». Так, згідно пункту 4 Постанови розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності.

Згідно статті 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961).

У разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (стаття 33 Закону №1961).

Страховик зобов`язаний після отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961).

Згідно із підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961 МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування, яка має містити певні відомості та визначені Законом додатки до заяви (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961).

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної витати), є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди ( підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961).

Тобто, вказаним Законом детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо - транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

При цьому зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961 строк є присічним та поновленню не підлягає (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі 465/4287/15).

Тому саме строки звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальними і з їх спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Чинним законодавством прямо не передбачений досудовий порядок. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Таким чином особа, яка вимагає страхової виплати, може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 Закону №1961, чи з позовом в суд.

Але в даному випадку, позивач пропустив строк звернення, який обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а шкоди заподіяною здоров`ю - трирічним строком.

З матеріалів справи вбачається, що ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_2 в порушення вимог ст. 33.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у встановлений законом триденний строк не повідомили страхову компанію про страховий випадок та не надали суду доказів здійснення ними такого повідомлення.

Згідно ст. 35 Закону № 1961 для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Встановлено, що позивачем не було надано повідомлення про ДТП, не було подано заяву на страхове відшкодування та не надано всі необхідні документи визначені Законом № 1961, від дати ДТП минуло більше 4 років.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталося 11 серпня 2018 року, а з вимогою про відшкодування шкоди позивач звернувся до МТСБУ 28 вересня 2022 року в судовому порядку поза межами строків визначених підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961, які є присічними та поновленню не підлягають.

Позивач, не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації, не звертався ні до МТСБУ, ні до суду саме до відповідача.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції, що позиція позивача про очікування рішення компетентних органів щодо встановлення вини ОСОБА_2 та наявність всіх доказів вини останнього у розпорядженні правоохоронних органів та суду не є тією обставиною, що унеможливлювала позивача вчасно подати звернення, оскільки позивач жодним чином не був позбавлений права та можливості в межах визначених законом строків подати звернення як до відповідача, так і до суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

11.09.2023 - складено постанову.

Головуючий суддя: О.Л. Дуковський

Судді: Л.М. Дьомич

О.А. Письменний