КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/18201/21

18 вересня 2023року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лілякова Олексія Анатолійовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Колдіної О.О., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

У липні2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування позовних вимог зазначало, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету- заяву № б/н від 07 жовтня 2019 року. При підписанні анкети - заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві.

Зазначає, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Вказує на те, що для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку.

Вважає, що АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, проте у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач має заборгованість станом на 11 липня 2021 року у розмірі 205 210,61 грн., яка складається із: 192 573,09 грн. заборгованість за кредитом, 7 894,37 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 4 742,15 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

З огляду на викладене, просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 07 жовтня 2019року у розмірі 205 210,61 грн., яка складається із: 192 573,09 грн. заборгованість за кредитом, 7 894,37 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 4 742,15 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року позов Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 205 210 грн. 61 коп., що складається із заборгованості по кредиту в сумі 192 573 гривень 09 копійок, заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 7895 гривень 37 копійок, судовий збір в розмірі 3078 гривень 16 копійок.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 08 квітня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ліляков Олексій Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що позивачем не доведено обґрунтованість своїх позовних вимог і правильність здійснених розрахунків щодо стягнення заборгованості та не надано для цього належних доказів, оскільки розрахунок заборгованості станом на 11.07.2021 року, долучений до позовної заяви, не є належним підтвердженням наявності заборгованості та правильності визначення її розміру, оскільки по суті є калькуляцією, якою позивач обґрунтовує розмір своїх вимог.

Вказує на те, що до позовної заяви позивачем долучено копію виписки за договором № б/н станом на 13.07.2021 року, яка належним чином не засвідчена, оскільки на ній відсутній підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у складанні цієї виписки.

Також із змісту поданої позивачем виписки про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 користувався послугами банку, використовуючи 7 різних карток: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 . Разом з тим, невідомо, яка саме картка із вищевказаних є преміальною кредитною карткою World Black Edition із кредитном лімітом 200 000 грн., яку зазначено в позовній заяві, та для чого представником АТ КБ «ПриватБанк» долучено до позову відомості щодо такої кількості банківських карток та руху коштів по них.

Крім того, на думку апелянта є незрозумілим, навіщо позивач навів у цій виписці дані щодо руху коштів у період із 07.02.2018 року по 02.08.2018 року включно, які не мають жодного відношення до спірних правовідносин, що виникли після підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2019 року, і чому в такому випадку в ній відсутні відомості за період від 03.08.2018 року по 29.11.2019 року, оскільки виписка надалі продовжується даними, починаючи з 30.11.2019 року.

Зазначає, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2019 року, яка наявна у матеріалах справи, взагалі не містить будь-яких відомостей щодо виду банківської кредитної карти, яку ОСОБА_1 бажав оформити на своє ім`я, в ній також не зазначено номер рахунку клієнта, відсутні реквізити та положення, передбачені законом для фінансових договорів, а отже, ця анкета-заява не може вважатися договором про надання банківських послуг.

Звертає увагу суду на те, що в анкеті-заяві позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» від 07.10.2019 року розмір процентної ставки взагалі не зазначено.

Також просив суд апеляційної інстанції взяти до уваги, що роздруківка із сайту позивача не може вважатися належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення однієї із сторін (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни до Умов та правил споживчого кредитування що знайшло своє підтвердження в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Окрім того, зазначає, що відповідач є інвалідом І групи, проте суд першої інстанції на зазначені обставини не звернув уваги у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про стягнення з нього на користь позивача понесених ним судових витрат.

14 червня 2023 року до Київського апеляційного суду від представника позивача Акціонерного товариства «ПриватБанк» адвоката Стаднікова Дмитра Володимировича надішли письмові пояснення в яких представник зазначав, що відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою складають договір банківського обслуговування.

Вказує на те, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з якими засвідчується власним підписом в заяві про приєднання. Підписавши заяву, банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Зазначає, що з моменту оформлення кредитного договору пройшло 4 роки, позичальник не звертався до банку з приводу неправильного нарахування йому відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та сплата платежів по тілу кредиту та по відсоткам, які він здійснював.

Вказує на те, що позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 07.10.2019 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані відповідача, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки.

Зазначає, що з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки "Універсальна" та особистим підписом засвідчив, що " Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді.

Вказує на те, що до матеріалів позовної заяви долучено "Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з якого чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку, вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови.

Зазначає, що до суду першої інстанції була також надана виписка з карткового рахунку відповідача, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримав кредитну картку "Універсальна", оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки.

Звертає увагу на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

З огляду на вище викладене, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень представника позивача, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 жовтня 2019року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та того ж дня підписав довідку про умови кредитування.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 30 листопада 2019року йому було встановлено кредитний ліміт 200 000,00 грн., 16 червня 2021року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

Як вбачається з наданої позивачем довідки, 13 лютого 2018 року відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_3 , терміном дії до 02/21; 16 лютого 2018року - отримав кредитну картку № НОМЕР_4 , терміном дії до 02/21, 16 лютого 2018року - отримав кредитну картку № НОМЕР_5 , терміном дії до 02/22, 14 травня 2018 року отримав кредитну карту № НОМЕР_6 , терміном дії до 05/22; 10 березня 2021року - отримав кредитну картку № НОМЕР_7 , терміном дії до 03/24;

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем АТ КБ «ПриватБанк», відповідач має заборгованість за договором б/н від 07 жовтня 2019 року у розмірі 205 210,61грн., яка складається із: 192 573,09 грн. заборгованість за кредитом, 7 894,37 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 4 742,15 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги Акціонерного товариства «ПриватБанк» та, стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 192 573,09 грн., суд першої інстанції посилався на те, що позивачем виконано вимоги договору, а саме: надано відповідачу кредитні кошти, проте відповідач своєчасно їх не повернув, що призвело до виникнення у нього заборгованості, які він в добровільному порядку не сплачує, а тому позовні вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту в судовому порядку є обгрунтованими.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З досліджених доказів встановлено, що анкета-заява від 07 жовтня 2019 року, яка підписана позичальником, містить анкетні дані ОСОБА_1 , його контактну інформацію. Зі змісту вказаної заяви вбачається, що відповідач погодився з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір банківського обслуговування.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , вбачається, що 30 листопада 2019року йому було встановлено кредитний ліміт 200 000,00 грн., 16 червня 2021року кредитний ліміт було зменшено до 0,00 грн.

На підтвердження того, що відповідач отримав та користувався кредитними коштами позивачем було надано виписку про рух коштів за договором б/н станом на 13 липня 2021 року.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують факт надання позивачем ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та не повернення відповідачем наданих позивачем коштів.

Доводи апеляційної скарги про те, що із змісту поданої позивачем виписки про рух коштів за договором вбачається, що ОСОБА_1 користувався послугами банку, використовуючи 7 різних карток: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 . Разом з тим, невідомо, яка саме картка із вищевказаних є преміальною кредитною карткою World Black Edition із кредитним лімітом 200 000 грн., яку зазначено в позовній заяві, та для чого представником АТ КБ «ПриватБанк»долучено до позову відомості щодо такої кількості банківських карток та руху коштів по них, колегія суддів відхиляє, оскільки з наявної в матеріалах справи довідки АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 вбачається, що саме на картковий рахунок № НОМЕР_3 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн.

Окрім тіла кредиту, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками.

Задовольняючи позовні вимоги в зазначеній частині, суд першої інстанції посилався на те, що в самій анкеті- заяві відповідач вказував, що приєднується до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками.

На підтвердження позовних вимог в цій частині до позовної заяви було надано копію анкети- заяви від 07 жовтня 2019року, проте надана заява не містить умов щодо погодженої стронами ставки за процентами за користування кредитними коштами.

З огляду на вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Такі висновки відповідають правовій позиції, зазначеній у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі 342/180/17 від 3 липня 2019 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо наявності підстави вважати, що сторони погодили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими та простроченими процентами за користування кредитом у сумі 12 637,52грн.

Доводи позивача відносно того, що 07 жовтня 2019 року відповідач підписав паспорт споживчого кредиту у розділі 4 якого зазначено процентна ставка у пільговий період 0,00001% річних та поза межами пільгового періоду- 432,20 % - картка Універсальна, 42,00% -картка Універсальна Gold, 37,2 % картка Platinum і т.д , колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20, при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, який викладений у постановах Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі №750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі №572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі №382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі №355/1091/17.

Отже, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

Окрім того, колегія суддів не може погодитись із висновками суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У матеріалах справи наявна копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_8 відповідно до якого ОСОБА_1 було встановлено І групу інвалідності довічно (а.с. 113).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Отже, оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору в силу закону, у суду першої інстанції інстанції були відсутні підстави для покладення на нього обов`язку щодо компенсації ним суми судового збору, сплаченого позивачем при поданні позовної заяви.

Отже, обставини на які представник відповідача посилається в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, а тому апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лілякова Олексія Анатолійовича підлягає частковому задоволенню, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом у розмірі та судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача відсотків за користування кредитом.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Відповідно пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Врахувавши підстави звільнення відповідача від сплати судового збору відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви з урахуванням пропорційності задоволеним позовним вимогам (93,84%) в сумі 2 888,54 грн. підлягають стягненню на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 526, 625, 626, 628, 634, 638, 1054, 1056-1 ЦК України ст. ст. 141, 263, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Лілякова Олексія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у загальній сумі 205 210 гривень 61 копійка, відсотків за користування кредитом в сумі 7895 гривень 37 копійок та судових витрат у розмірі 3078,16 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судового рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 12 637,52 грн.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредиту в сумі 192 573 грн.09 коп. залишити без змін.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Акціонерного товариства «ПриватБанк» () 2 888,54 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: