Справа № 375/662/23
Провадження № 2/375/214/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року смт Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:

судді Штифорук О.В.,

за участю секретаря судового засідання Семенюти Я.В.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в смт. Рокитне цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу за розпискою від 20.11.2022 року у розмірі 4 000,00 грн у рахунок погашення боргу, а також неустойку (пеню) у розмірі 4 600,00 грн.. Крім того, просить стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що 20.11.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складено розписку на підтвердження укладеного договору позики, з якого вбачається. що позивач надав відповідачу позику у розмірі 4 000 грн. 00 коп. строком до 01.12.2022 року. Згідно з розписки, відповідач зобов`язався повернути грошові кошти у повному обсязі у зазначеній строк. Крім того, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача неустойку у вигляді пені у розмірі 1% від суми боргу за кожний день прострочки, що подвійної облікової ставки Національного банку України, що на момент подачі позовної заяви складає 4 600,00 грн., також просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1 073,60 грн. Позивач в подальшому зобов`язань не виконав.

В порядку ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення даного договору позики та його умов, додаються розписки позичальника, які посвідчують передання позивачем відповідачу вказаної суми.

Станом на дату звернення з позовом до суду відповідач отримані кошти не повернув та не сплатив жодної копійки за договором позики, хоча за умовами договору повинен вже був би повернути всю суму.

Враховуючи той факт, що позичальник не виконує умови договору та жодного разу не сплатив позику у визначений строк, то відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України у нбого з`явилось право вимагати повернення позики та сплати неустойки (пені), належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В досудовому порядку він намагався врегулювати спір шляхом усних переговорів, але такі дії результату не дали, тож єдина можливість повернути свої гроші залишається за судовим провадженням.

Видані відповідачем розписки підтверджують укладення між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 договору позики, за яким останнім отримано грошові кошти у сумі 4 000,00 грн.

Тобто, письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру є доказом не лише укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику ОСОБА_2 ..

З огляду на умови договору позики, щодо встановленого обов`язку позичальника повернути позику до 01.12.2022 року, відповідач по закінченню умов договору позики не повернув жодної частини, у нього відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України з`явилось право вимагати повернення позики, яка залишилась несплаченою у повній сумі.

Тобто, порушенням договірних відносин, відповідач фактично позбавив його майна та порушив право на власність, що є недопустимим у демократичному суспільстві, так як і в національному і в міжнародному законодавстві встановлено, що право власності є непорушним.

Враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, того факту, що відповідач свідомо ухиляється від його виконання, порушує цим вищезазначені приписи законодавства, єдиний можливий варіант захисту його прав є звернення до суду шляхом стягнення відповідних сум заборгованості.

Так як відповідач не здійснював жодних виплат за вказаним договором позики, то відповідно повинен повернути всі позичені ним кошти та неустойку (пеню).

Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 11.05.2023 року відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу у його відсутності.

Згідно з положеннями ст. 200 ЦПК України, у випадку визнання позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, суд, у відповідності зі ст. 206 ЦПК України, та за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши письмові докази, матеріали справи, прийшов до наступного.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 отримав 20.11.2022 року від ОСОБА_1 на власні потреби кошти в сумі 4 000 грн. 00 коп. Вказану суму коштів зобов`язався повернути до 01.12.2022 року про що власноручно заповнив розписку та підписав її (а.с. 5, 41).

Надані позивачем розрахунки, а саме: розрахунок основного боргу 4 000,00 грн., розрахунок пені 4 600,00 грн., відповідач визнав та не заперечував проти їх стягнення.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження викладеного вище, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові по справі № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2019 року дійшов до висновку, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Аналогічний висновок закріплено у постанові Верховного Суду України у справі №6-50цс16 від 24 лютого 2016 року. Так, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України встановила, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п. 2 ч. І ст. 1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

З огляду на це, боргова розписка від 20.11.2022 є належним доказом у розумінні ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, що достеменно встановлює факт передачі обумовленої суми грошових коштів Відповідачеві

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За ч. 2 цієї статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ст. 524 Цивільного кодексу України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Вказана вище розписка містить всі необхідні умови договору позики, а саме: сторони зобов`язання, суму позики, строк виконання зобов`язання, підпис позичальника.

Крім того, ця розписка є одночасно документом, який посвідчує факт передання позикодавцем визначеної суми коштів.

Отже, надана позивачем розписка підтверджує той факт, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору позики та що цей договір між ними було укладено.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що позичальником борг було сплачено, суду не надано.

Наслідки порушення договору позичальником закріплені у ст. 1050 Цивільного кодексу України, відповідно до якого якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст.ст. 526, 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок відповідно до умов договору, тобто, як особа, яка порушила права або законні інтереси кредитора, зобов`язаний поновити їх, не чекаючи на повідомлення (вимогу) про повернення позики чи звернення до суду із відповідним позовом. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення позики стосується

Суд вважає, що позивачем надано належні докази на обґрунтування його позовних вимог: розписку позичальника. Відповідачем умови договору не виконані, а тому з відповідача належить стягнути на користь позивача суму боргу за договором позики в сумі 4 000,00 грн.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача на його користь неустойку (пеню) у розмірі 4 600,00 грн.

Наданий позивачем розрахунок суд приймає та вважає необхідним стягнути з відповідача вищевказані суми, оскільки неустойка (пеня) передбачена законом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача, також на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 509, 526, 527, 530,536, 549,612, 625, 626, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст. 12,13,76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 20.11.2022 року в розмірі 8 600,00 грн (вісім тисяч шістсот гривень 00 копійок), яка складається із суми основного боргу в розмірі 4 000,00 грн., а також неустойки (пені) у розмірі 4 600,00 грн (чотири тисячі шістсот гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Київського апеляційного суду через Рокитнянський районний суд протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 11 вересня 2023 року.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 .

Головуюча суддя О.В.Штифорук