ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6221/23 Справа № 214/7857/21 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Тимченко О. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Зубакової В.П.,Агєєва О.В.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу № 214/7857/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу,

за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 ,

на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року (суддя Ковтун Н.Г.), ухваленого в приміщенні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 30 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ

22 вересня 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес» (надалі - ПрАТ «СК «Брокбізнес») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу. Позовна заява мотивована тим, що 25.09.2020 в м. Кривому Розі по вул. Гусєва відбулась ДТП за участю ТЗ «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який не забезпечив належного технічного стану ТЗ «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , та ТЗ «Mitsubishi», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.10.200 по справі №214/6945/20, ДТП трапилась у зв`язку з порушенням відповідачем ПДР України, внаслідок чого відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія ТЗ «ЗІЛ», було забезпечено в ПрАТ «СК «Брокбізнес», відповідно до укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № ЕР/201063965, на виконання умови Полісу позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 130 000,00 грн, після звернення потерпілої особи з заявою про страхове відшкодування. Враховуючи вищезазначене, позивач направив до відповідача вимогу про сплату 130 000,00 грн, однак, зазначена вимога була повністю проігнорована відповідачем.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року позовні вимоги ПрАТ «СК «Брокбізнес» задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Брокбізнес» грошову суму у розмірі 130 000 грн 00 коп у вигляді страхового відшкодування; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Брокбізнес» судовий збір у розмірі 2270 грн 00 коп.

Рішення суду мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 на момент ДТП керував транспортним засобом, технічний стан якого не відповідав вимогам Правил дорожнього руху та здійснив ДТП, що, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для виникнення у страховика після виплати страхової виплати на користь третіх осіб, права на пред`явлення вимоги до винуватця ДТП про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

В апеляційній скарзі, поданій до апеляційного суду, відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким залишити позовні вимоги без задоволення.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції тієї обставини, що ОСОБА_1 на час скоєння ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «ВАЙТ» та виконував трудові обов`язки водія. Зазначає, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових правовідносин із таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття особа, яка завдала шкоду, та особа, яка відповідає за шкоду.

За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначене узгоджується із правовими висновками, викладеним у постановах Верховного Суду у наступних справах: 373/1773/18, 501/2298/16 та 534/872/16.

Дані обставини не були враховані судом першої інстанції, внаслідок чого суд дійшов необґрунтованого висновку, що саме ОСОБА_1 має бути відповідачем у даній справі.

Також, вказує й на те, що судом не було належним чином досліджено висновок щодо обґрунтування розміру завданої шкоди.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивачем ПрАТ «СК «Брокбізнес» відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно постанови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року встанволено, що 25.09.2020 о 20-45 годині в м. Кривий Ріг, Саксаганський район, трапилась ДТП у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 п.п. 2.3а, 23.б, 12.1, 12.3 ПДР України, внаслідок чого відповідача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с.8).

Даною постановою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340,00 (триста сорок) гривень.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль марки Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_2 , отримав механічні пошкодження, що підтверджується протоколом огляду транспортного засобу від 30.09.2020 (а.с.12).

Страхувальник ТОВ «ВІЙБІ ЛІЗИНГ» вчасно звернувся до страховика ПрАТ «СК «Брокбізнес» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ від 28.09.2020 (а.с.10-11).

Згідно із страховим актом від 16.12.2020 № 91145/1, розмір страхового відшкодування на підставі розрахунку, що є додатком № 1, склав 130 000,00 грн (а.с.14,15).

Цивільно-правову відповідальність відповідача ОСОБА_1 , як водія транспортного засобу «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , було забезпечено в ПрАТ «СК «Брокбізнес» відповідно до укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі Полісу № ЕР-201063965, строк дії Полісу з 27.08.2020 по 26.08.2021 включно (а.с.9).

ПрАТ «СК «Брокбізнес» визнало ДТП страховою подією і сплатило страхове відшкодування власнику транспортного засобу «Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_2 в розмірі 130 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №232550 (#01) від 22.12.2020, розмір витрат враховуючи розрахунок розміру страхового відшкодування (а.с.17).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , підлягає задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду: малозначних справ; справ, що виникають з трудових відносин; справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд; справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову в даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 на момент ДТП керував транспортним засобом, технічний стан якого не відповідав вимогам Правил дорожнього руху та здійснив ДТП, що, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для виникнення у страховика після виплати страхової виплати на користь третіх осіб, права на пред`явлення вимоги до винуватця ДТП про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із частиною другою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речову право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використанням, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статті 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Підпунктом "г" пункту 38.1.1 частини 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Згідно з підпунктом «а» пункту 2.3 Правил дорожнього руху для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплено загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

Конкретні доказові презумпції передбачені нормами матеріального права. Так, особливістю деліктної відповідальності за завдану шкоду є презумпція вини завдавача шкоди. Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

У частинах четвертій, п`ятій статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи.

Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 жовтня 2020 року, яка набрала законної сили, встанволено, що 25.09.2020 о 20-45 годині в м. Кривий Ріг, Саксаганський район, трапилась ДТП у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 , який керував ТЗ «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , п.п. 2.3а, 23.б, 12.1, 12.3 ПДР України, а саме: перед виїздом не забезпечив технічно справний стан транспортного засобу, під час руху не контролював технічний стан транспортного засобу, не обрав безпечної швидкості для руху та під час виявленя небезпеки для руху своєчасно не застосував гальмування не обрав безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки Mitsubishi», д.р.н. НОМЕР_2 , у зв`язку з чим відповідача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с.8). Відтак, на підставі частини шостої статті 82 ЦПК України вказана постанова є обов`язковою для суду у цій справі.

Вказані обставини, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, свідчать, що дорожньо-транспортна пригода є безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання автомобіля марки «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Таким чином, ПрАТ «СК «Брокбізнес» має право на стягнення виплаченого страхового відшкодування у порядку регресної вимоги.

Зазначене коресподується з Постановою Верховного Суду від 06 травня 2020 року, справа № 330/630/19 та Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року, справа № 742/3364/17.

Разом з тим, відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Розглядаючи спірні відносини, апеляційний суд суд враховує позицію Верховного Суду у постанові від 21.08.2020 у справі № 905/1391/19, відповідно до якої тлумачення ч. 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі № 910/14685/17.

Також, суд не залишає поза увагою і приписи ст. 1187 ЦК України, відповідно до якої джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Верховний Суд в постанові від 01.11.2021 у справі № 920/343/20 зазначив, що ст. 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Велика Палата Верховного Суду у справі №426/16825/16-ц, у постанові від 05.12.2018 зазначає, що аналіз норм ст. 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 (справа №6-108цс13).

З огляду на вище викладене, враховуючи наведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду та доводи сторонни відповідача ОСОБА_1 , предметом доказування у даній справі є обставини перебування транспортного засобу марки ТЗ «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , у володінні роботодавця, а саме ТОВ «ВАЙТ» та факт перебування винної у ДТП особи, відповідача ОСОБА_1 у трудових відносинах ТОВ «ВАЙТ».

Матеріалами справи, зокрема, відповіддю від Національної поліції України підтверджено, що законним володільцем (власником) транспортного засобу марки ТЗ «ЗІЛ», д.н.з. НОМЕР_1 , є ТОВ «ВАЙТ», а громадянин ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди керував транспортним засобом «ЗІЛ», як водій юридичної особи (а.с. 3-5).

Таким чином, належним відповідачем у даній справі буде роботодавець винної особи - ТОВ «ВАЙТ».

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у випадку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відтак, належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

За таких обставин, позовні вимоги ПрАТ «СК «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу задоволенню не підлягають.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

За частиною 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, встановивши, що суд першої інстанції під час ухвалення рішення неправильно застосував норми матеріального права та неповно встановив обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року у розмірі 3 405,00 грн до ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення у справі.

Враховуючи зазначене, з позивача ПрАТ «СК «Брокбізнес» необхідно стягнути на користь держави витрати по сплаті судового збору, понесені у зв`язку з переглядом спарви у суді апеляційної інстанції в розмірі 3 405,00 грн, а судові витрати, понесені позивачем ПрАТ «СК «Брокбізнес» під час розгляду справи судом першої інстнції, компенсації не підлягають, адже у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , - задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в порядку регресу відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь держави судові витрати у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п?ять) гривень 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: О.О.Тимченко

Судді: В.П.Зубакова

О.В.Агєєв