Провадження № 2/522/6156/23
УХВАЛА

13 вересня 2023 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Федчишена Т. Ю., вирішуючи питання про відкриття провадження у справі за матеріалами позовної заяви Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марини Олексіївни, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна, -

ВСТАНОВИЛА:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марини Олексіївни, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2023 року указану позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу десятиденний строк з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків поданої позовної заяви, а саме для доплати судового збору за вимогою майнового характеру у розмірі 44 286 грн та для уточнення зазначеної у прохальній частині позовної заяви вимоги позивача про встановлення порядку виконання рішення.

На виконання вимог указаної ухвали позивачем подано заяву про усунення недоліків, в якій позивач зазначає, що вартість спірного об`єкта нерухомого майна відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого ОСОБА_1 11.04.2018, становить 49 520,00 грн, тому позивачем за вимогою майнового характеру сплачено судовий збір за мінімальною ставкою, визначеною законом, а саме в розмірі 2 684 грн. Будь-яких інших відомостей щодо вартості спірної квартири в Одеської міської ради немає. Крім того зазначає, що висновок суду про невідповідність ціни позову, зазначеної позивачем у позовній заяві, дійсній вартості спірного майна та/або неможливість встановити точну його ціну не є підставою для залишення позовної заяви без руху, адже у такому випадку саме в процесі розгляду справи судом має бути визначено дійсну вартість спірного майна та в подальшому стягнуто недоплачену суму судового збору з відповідача (у випадку задоволення позову) або з позивача (у випадку відмови у задоволенні позову). При цьому, у даній справі судом не встановлено дійсну вартість майна. Також указує, що судом не було враховано, що Одеська міська рада не є власником спірного майна, а тому не може виступати замовником оцінки вартості майна відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». На підставі наведеного вважає, що позивачем правильно сплачено судовий збір за вимогою майнового характеру.

Щодо уточнення зазначеної у прохальній частині позовної заяви вимоги позивача про встановлення порядку виконання рішення вказує, що зазначення необхідності встановлення порядку виконання рішення суду зумовлено непоодинокими випадками відмови в здійснені державної реєстрації права власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на об`єкти нерухомого майна, визнані відумерлою спадщиною на підставі рішення суду, у зв`язку з чим дана вимога не є окремою позовною вимогою.

Оцінивши наведені позивачем на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху арґументи, суд дійшов висновку, що недоліки позовної заяви Одеською міською радою в повному обсязі не усунуто з огляду на таке.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Залишаючи позовну заяву Одеської міської ради без руху в частині сплати судового збору, суд виходив з того, що ціна позову, визначена позивачем у розмірі 49 520 грн, та з якої останнім сплачено судовий збір за вимогою майнового характеру є такою, що не відповідає дійсній вартості спірного майна, оскільки така ціна позову визначена на підставі документа, що у розумінні чинного законодавства, не є документом на підтвердження вартості спірного майна на час звернення до суду з даним позовом.

У зв`язку з цим, судом було застосовано імперативні положення ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Відтак, встановивши, що позивачем визначено ціну позову, яка не відповідає дійсній вартості спірного майна, суд, відповідно до положень ч. 2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», визначив позивачу суму судового збору, яка підлягає сплаті за вимогою майнового характеру у розмірі 46 970 грн, що становить 5% від максимальної суми судового збору, що встановлена законом за подання позову майнового характеру юридичною особою з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Проте позивачем визначений судом розмір судового збору не сплачено та в цій частині недоліки позовної заяви не усунуті.

При цьому, доводи позивача, викладені в заяві про усунення недоліків, ґрунтуються на хибному тлумаченні положень чинного законодавства, що регулює порядок сплати судового збору, зокрема ст. 6 Закону України «Про судовий збір». Посилання позивача на відсутність у нього інших відомостей щодо вартості спірної квартири та неможливість замовлення оцінки вартості майна через те, що позивач не є його власником, не узгоджуються із способом усунення недоліків позовної заяви, визначеним судом, адже способом усунення недоліків позовної заяви судом визначено доплату судового збору у розмірі 44 286 грн, а не покладення на позивача обов`язку надання інших відомостей щодо вартості спірного майна. Також є необґрунтованими та такими, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні норми ст. 6 Закону України «Про судовий збір» посилання позивача на те, що на його думку, невідповідність ціни позову, зазначеної позивачем у позовній заяві, дійсній вартості спірного майна не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки у такому випадку саме в процесі розгляду справи судом має бути визначено дійсну вартість спірного майна та в подальшому стягнуто недоплачену суму судового збору з відповідача (у випадку задоволення позову) або з позивача (у випадку відмови у задоволенні позову) з огляду на таке.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Аналіз зазначеної норми дає підстави стверджувати, що якщо судовий збір сплачено за подання позовної заяви до суду в розмірі, який визначено виходячи з ціни позову, яка не відповідає дійсній вартості спірного майна, то обов`язком суду є попереднє визначення розміру судового збору з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи. При цьому в такому випадку ціна позову, встановлена судом у процесі розгляду справи пов`язується саме з вирішенням питання про подальшу сплату недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору.

Таким чином, недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 17 серпня 2023 року в повному обсязі позивачем не усунуто та не надано доказів сплати суми судового збору у визначеному судом розмірі.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг.

Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

При цьому, однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом, тому вимога сплати судового збору, виходячи з практики Європейського Суду з прав людини, не може вважатися перешкодою у доступі до правосуддя.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч. 3 ст. 185 ЦПК України

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву Одеської міської ради до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тиквенко Марини Олексіївни, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та витребування майна - вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА