Провадження № 2/761/4057/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

12.11.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Під час слухання справи як третю особу було залучено ОСОБА_3 .

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 1 008 291,44 грн.

Вимоги позову обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 відкрила рахунок № НОМЕР_1 в АТ «Укргазбанк» та внесла грошові кошти, які надала її матір, тобто які були її особистою приватною власністю.

На підставі довіреності №62 від 28.01.2019 року відповідач отримав готівку з рахунку ОСОБА_3 у розмірі 1 008 291,44 грн., але отримані ним кошти не були передані ОСОБА_3 , а тому позивач вважає, що відповідач незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_3 .

Крім того, 26.05.2020 року між ОСОБА_3 та позивачем було укладено Договір про відступлення права вимоги до ОСОБА_2 щодо грошових коштів, що знаходилися на особовому рахунку № НОМЕР_1 та були отримані відповідачем, а тому оскільки до позивача перейшло право вимоги, він звернувся до суду з цим позовом.

10.06.2022 року до суду надійшов відзив на заявлені вимоги в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначив ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не набув право вимоги на підставі договору відступлення права вимоги, так як вказаний договір є удаваним правочином та не відповідає положенням діючого законодавства. Виписка по рахунку не є доказом, що у ОСОБА_3 виникло право грошової вимоги до ОСОБА_2 . Позивач не надає доказів передачі грошових коштів ОСОБА_3 її матір`ю. Грошові кошти за нотаріально посвідченим довіреностями були зняті зі згоди ОСОБА_3

12.09.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив в якій позивач наполягає на задоволенні заявлених вимог та зазначає, що відповідач не надав доказів повернення грошових коштів ОСОБА_3 . Також позивач зазначає, що ОСОБА_2 після зняття грошових коштів не міг їх передати ОСОБА_3 , оскільки вона з червня 2019 року не проживає з відповідачем та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.04.2021 року (справа №761/30369/19) шлюб між сторонами розірвано.

29.09.2021 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив в яких відповідач наполягає на відмові в задоволенні заявлених вимог з підстав, викладених у відзиві.

В судове засідання позивач не з`явився, звернувся із заявою про слухання справи в його відсутність та просив задовольнити заявлені вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про відкладення слухання справи в зв`язку з перебуванням у відрядженні. Суду не було надано доказів на підтвердження поважності причин неявки відповідача в судове засідання.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином неодноразово повідомлялась про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, пояснення на вимоги позову не направила.

На підставі положень статті 223 ЦПК України, враховуючи що справа тривалий час перебуває в провадженні суду, наявність всіх процесуальних заяв сторін та оскільки підготовче провадження уже було завершено, суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання та відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відкладення слухання справи.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності надані суду докази, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, в АТ «Укргазбанк» на ім`я ОСОБА_3 був відкритий рахунок № НОМЕР_2 .

З виписки по вказаному рахунку вбачається, що ОСОБА_2 на підставі довіреності №112 від (повна дата відсутня) отримував грошові кошти:

09.01.2018 року в сумі 278,00 грн.,

03.08.2018 року в сумі 3 986,30 грн.,

05.09.2018 року в сумі 3986,30 грн.,

10.10.2018 року в сумі 204451,50 грн.,

19.10.2018 року в сумі 191 127,54 грн.,

05.11.2018 року в сумі 2 156,00 грн.,

05.12.2018 року в сумі 3 936,00 грн.,

на підставі довіреності №62 (дата не вказана, в подальшому зазначено «від 28.01.2019 року») відповідач отримав грошові кошти:

06.02.2019 року в сумі 7 980,00 грн.;

06.03.2019 року в сумі 3 526,00 грн.,

02.04.2019 року в сумі 3 095,00 грн.,

21.04.2019 року в сумі 192 155,00 грн.,

02.05.2019 року в сумі 196 090,00 грн.

24.01.2019 року грошові кошти в сумі 195 000,00 грн. були перераховані на вкладний рахунок згідно договору №184/01/19/0070 від 24.01.2019 року ( ОСОБА_3 ) через ОСОБА_2 згідно довіреності №39 від 21.01.2019 року.

В той же час варто зауважити, що після отримання готівкових коштів, ОСОБА_3 повертала грошові кошти на рахунок.

При зверненні до суду позивач зазначив, що на момент внесення грошових коштів на рахунок ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, однак жодна із сторін не надала суду копії свідоцтва про реєстрацію шлюбу.

В той же час як повідомив позивач, шлюб між сторонами було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.04.2021 року (справа №761/30369/19). Копію рішення також сторони суду не надали.

Як вбачається з реєстру судових рішень, дійсно рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 13.04.2021 року (справа №761/30369/19) шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний.

З тексту рішення вбачається, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.11.2014 року. Дата припинення спільного проживання сторін рішенням суду не встановлена.

В позовній заяві позивач зазначав, що ОСОБА_3 внесла на рахунок грошові кошти, які були її особистою власністю, так були надані її матір`ю.

Відповідач заперечував ту обставину, що грошові кошти були надані матір`ю ОСОБА_3 та позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження зазначеної обставини.

Стаття 57 СК України визначає яке майно є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Однак під час слухання справи позивач не надав суду доказів, що грошові кошти, які були внесені на банківський рахунок були особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

Крім того, варто зазначити, що ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідчених довіреностей отримував готівкові кошти з рахунку під час перебування в шлюбі. Суду не надано доказів що спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було припинено, зокрема, до 02.05.2019 року (дата по яку відповідач отримував готівкові кошти з рахунку).

Позивач не надав суду доказів, що грошові кошти які були на рахунку були чи є предметом спору щодо поділу майна подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2020 року між ОСОБА_3 (далі - Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (далі - Новий Кредитор) був укладений Договір відступлення права вимоги за умовами якого Первісний кредитор відступив новому кредитору право грошової вимоги до ОСОБА_2 у розмірі 1 008 291,24 грн.

Стаття 512 ЦК України передбачає підстави заміни кредитора у зобов`язанні.

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В той же час, стаття 515 ЦК України визначає. що заміна кредитора не допускається у зобов`язаннях, нерозривно пов`язаних з особою кредитора, зокрема у зобов`язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

У відповідності до положень статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, оскільки право вимоги грошових коштів, які є особистим майном одного із подружжя чи спільним майном подружжя не вирішено в судовому порядку та не виникло обов`язку ОСОБА_2 в сплаті вказаних грошових коштів на користь ОСОБА_3 , тому суд приходить до висновку, що до ОСОБА_1 не перейшло право вимоги грошових коштів за рахунком № НОМЕР_1 в АТ «Укргазбанк».

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що судом не встановлено що у відповідача виникло зобов`язання щодо повернення грошових коштів в сумі 1 008 291,44 грн., тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 76 - 81, 244-245, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновле ння пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Н.Г.Притула