Справа № 285/6168/21
провадження у справі № 2/0285/72/23
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2023 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючого судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря судового засідання Борисюка Б.Р.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, -

встановив:

24.11.2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Державного навчального закладу Новоград-Волинське вище професійне училище про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свій позов обґрунтовує тим, що наказом відповідача від 08.11.2021 року № 115-ВК її було відсторонено від роботи без збереження заробітної плати, у зв`язку із неподанням COVID-сертифікату або висновку про протипоказання до вакцинації проти COVID-19, на час відсутності щеплення проти COVID-19. Позов обґрунтовує тим, що вона працює на посаді майстра виробничого навчання у ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище. Посилається на те, що вакцинація від COVID-19 в Україні є добровільною. За відмову вакцинуватись від COVID-19, відсторонення не передбачене. Отже, у зв`язку із цим її було відсторонено від роботи незаконно та вважає наказ про її відсторонення незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Окрім цього просить стягнути моральну шкоду із відповідача у розмірі 10000 грн.

26.11.2021 року ухвалою суду було відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін (а.с. 39).

10.12.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позов, у якому вони заперечують проти задоволення позовних вимог (а.с. 41-71). У відзиві посилаються на те, що вимушені були діяти у межах закону та відсторонити позивача від роботи без збереження заробітної плати. Отже, на думку відповідача, вони при винесені наказу про відсторонення позивача діяли у межах чинного законодавства.

01.06.2022 року ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області № 285/6168/21 було зупинено провадження у справі у зв`язку з тим, що у касаційному порядку Верховним Судом переглядалось рішення у подібних правовідносинах (а.с. 82).

02.05.2023 року ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області було відновлено провадження у справу у зв`язку з прийняттям постанови Верховним Судом за результатами касаційного перегляду рішення у подібних правовідносинах (а.с. 85).

Від позивача та її представника адвоката Семеньки В.М. надішли заяви де вони просять справу слухати без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Кравець Л.Ю.надіслала заяву про розгляд справи без її участі, у задоволенні позову просить відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 на час відстороненняперебувалана посаді майстра виробничого навчання у ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище (а.с 28-32).

08.11.2021 року відповідачем було видано наказ, яким позивача ОСОБА_1 було відсторонено від роботи з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати у зв`язку із відмовою від отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, ненаданням медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації, виданого закладом здоров`я (а.с. 33).

Статтею 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством, а саме: у випадках, перелічених у вказаній статті або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Відповідно до статті 12 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб від 06.04.2000 року N 1645-III обов`язкові і такі, що включені до календаря щеплень, визначені профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу. Але, працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до: зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

У пункті 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року N 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на керівників державних органів (державної служби), керівників підприємств, установ та організацій покладено забезпечення: 1) контролю за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року N 2153; 2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 Кодексу законів про працю України, частини другої статті 12 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" та частини третьої статті 5 Закону України "Про державну службу", крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказаньдо вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я.

За Переліком професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 року N 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають працівники: 1) центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; 2) місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; 3) закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

З вищенаведених норм права, які час винесення оспорюваного наказу не скасовано та не визнано неконституційними, вбачається, що на керівників установ, підприємств законодавством покладено обов`язок про відсторонення працівників які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. При цьому зазначені норми права не надають їм повноважень, виходячи з окремих випадків та ситуацій, на власний розсуд приймати рішення щодо відсторонення чи не відсторонення працівника від роботи.

Зі змісту оскарженого наказу вбачається, що він був виданий керівником на підставі вищезазначених норм права, в зв`язку з чим відсутні підстави для визнання його незаконним та скасування.

Щодо пропорційності втручання у приватне життя за відсутності індивідуалізуючих ознак конкретного спору, відповідно до пункту 14.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі № 130/3548/21, розглядаючи цю категорію справ, суд повинен оцінювати виключно питання пропорційності описаного втручання у приватне життя позивача.

Критерії оцінки пропорційності Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пункті 14.9 постанови від 14.12.2022 року у справі № 130/3548/21. Зокрема, потрібно враховувати такі обставини:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням».

Застосовуючи наведені критерії оцінки пропорційності втручання у приватне життя позивача, суд враховує, що у справі, встановлено, що позивач працює майстром виробничого навчання у ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище та належить до працівників, які підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище 08.11.2021 року видано наказ № 115-ВК Про відсторонення від роботи, яким майстра виробничого навчання ОСОБА_2 відсторонено від роботи з 08.11.2021 року без збереження заробітної плати.

Наказ про відсторонення позивача від роботи видано на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ, пункту 41-6 Постанови № 1236, наказу МОЗ № 2153.

Держава зобов`язана здійснити ефективні заходи - зокрема, правове регулювання та відповідну адміністративну практику - з метою захисту людини і суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19. Через поширення хвороби під загрозою опинилося життя і здоров`я людей, фундаментальні конституційні цінності.

Під час протидії пандемії право на життя і право на охорону здоров`я є найбільш тісно пов`язаними. Відповідно до частини першої статті 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя. Згідно з частиною першою статті 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Зв`язок між цими конституційними правами полягає в тому, що недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я в умовах пандемії можуть означати безпосереднє посягання на право кожної людини на життя.

Аналізуючи зазначені вимоги законодавства та враховуючи, що ОСОБА_1 як майстер виробничого навчання забезпечує навчання студентів, організовує та планує навчальний процес, що обумовлює службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками цього закладу та студентами, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню, тому ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище правомірно було змушено ухвалити рішення про відсторонення позивача від роботи.

З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновляється одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення від роботи та після його допуску до роботи (виконання робіт), отже, суд не встановив порушення права позивача на працю, передбачене у статті 43 Конституції України.

Застосовуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд дійшов висновку, що принцип пропорційності втручання у право позивача на повагу до його приватного життя не було порушено в результаті відсторонення його від роботи у зв`язку з непроходженням обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 до моменту, коли буде усунуто причини такого відсторонення. За обставинами справи загроза створення небезпеки оточуючим діями позивача (його бездіяльністю) переважає над метою обмеження втручання у право на повагу до його приватного життя.

Позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку, що тимчасове відсторонення позивача від роботи становило непропорційне втручання у його приватне життя.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265, 354, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДНЗ Новоград-Волинське вище професійне училище про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Головуючий О.М. Коцюба