печерський районний суд міста києва
02 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді Новака Р.В.
при секретарі - Бурячок А.С.,
учасники справи:
треті особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 в інтересах якого діє мати ОСОБА_4 ,
третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації
предмет позову - про визнання права власності в порядку спадкування
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку позовного (загального) провадження в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи зі самостійними вимогами: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_4 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -
В провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особи зі самостійними вимогами: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_4 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 останній склав заповіт, яким усе своє майно заповів у власність своїй матері ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, до складу якого входить, зокрема, квартира АДРЕСА_1 . Зазначена квартира належить спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя. Так, позивачка повідомляє, що 14.02.2022 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна її сина, ОСОБА_5 , проте отримала відмову постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. у видачі свідоцтва, у зв`язку з ти, що не було подано документи на право власності спадкодавця на належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 . Так як зазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , частка кожного з них на таке майно не виділена, а відтак видати свідоцтво на частку належну ОСОБА_5 неможливо. Позивачка повідомляє суд, що питання щодо розміру часток подружжя управі спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 судом вже розглядалось, про що були винесені відповідні судові рішення, якими відмовлено у встановлені розміру часток подружжя, відмінних від 1/2 частки, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 . На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частин квартири АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 08.09.2022 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (загального) позовного провадження.
28.11.2022 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_4 , про залучення його до участі в справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, оскільки він є рідним сином ОСОБА_5 і тому, відповідно до ст. 1241 ЦК України спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом. На підставі викладеного, просить визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_2
Ухвалою суду від 28.11.2022 залучено у якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору - ОСОБА_3 в інтересах якого діє мати ОСОБА_4
16.02.2023 позивач подав клопотання про витребування документів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олени Миколаївни (свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю № 1900, (контактні дані відповідно до Єдиного реєстру нотаріусів: вул. Саксаганського, 9, офіс 1) належним чином завірену копію спадкової справи № 22/2021 стосовно майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
Ухвалою від 16.02.2023 клопотання позивача про витребування доказів - задоволено. Також закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
25.04.2023 через канцелярію суду від приватного нотаріуса Гоменюк О.М. на виконання ухвали суду, було направлено копію спадкової справи №22/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5
26.04.2023 в судовому засіданні учасники справи надали свої пояснення по суті справи.
Представник відповідача не заперечував проти задоволення позову.
Представник позивача та третьої особи із самостійними вимогами свої позовні вимоги підтримували, просили задовольнити.
12.06.2023 через канцелярію суду від представника відповідача були надані письмові пояснення, в яких останній зазначає, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у справі, оскільки вона жодним чином не порушувала права та інтереси позивача у справі, не приймала участь у відносинах щодо спадкування майна, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 та не оспорювала факт наявності обов`язкової частки третьої особи ОСОБА_3 .
В судове засідання призначене на 23.08.2023 позивачка не з`явилась, про дату та час судового засідання повідомлялась належним чином, від представника позивачки була подана заява про розгляд справи без участі, позовні вимоги підтримував, просив задовольнити.
Представник третьої особи із самостійними вимогами в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені ним вимоги просив задовольнити.
Представник третьої особи без самостійних вимог в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що представник відповідача приймав участь у попередніх судових засіданнях, тобто йому відомо про існування такої справи, проте не скористався правом на подання відзиву, в судове засідання не з`явився без поважних причин, без повідомлення про те суду, а також позивач в своїй заяві не заперечує проти такого вирішення справі, на підставі наведеного, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі. Суд, у порядку загального позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Судом на підставі копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13.07.2021, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
20.10.2017 ОСОБА_5 було складено заповіт, ким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповів у власність своїй матері ОСОБА_1 .
На момент смерті ОСОБА_5 був розлучений, від попередніх двох шлюбів мав двох дітей, один із них є малолітнім: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу з ОСОБА_6, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу з ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, до складу входить, зокрема, квартира АДРЕСА_1 .
Зазначена квартира належить спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя, що підтверджується рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.0.2013 у справі №757/353/13-ц.
Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки, ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 станом на 18.08.2022 складає 2225500 (два мільйони двісті двадцять п`ять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.
ОСОБА_1 14.02.2022 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна її сина, ОСОБА_5 , на спадкове майно, яке складається з належної ОСОБА_5 частки у квартирі АДРЕСА_1 .
Інші спадкоємці із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину на той час не звертались.
Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М. від 16.02.2022 за №30/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за спадщину за заповітом на частку у вказаній квартирі, що належить ОСОБА_5 , оскільки не було подано документи на право власності спадкодавця на належну йому частку у квартирі АДРЕСА_1 , так як вказана квартира є спільною сумісною подружжя: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , частка кожного із них на таке майно не виділена, а відтак видати свідоцтво на частку, належну ОСОБА_5 - неможливо.
Щодо визначення розміру часток, суд дійшов до наступного висновку.
Судовим розглядом вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 13.02.1999.
Відповідно до договору купівлі-продажу, 12.04.2001 подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1 . Право власності на спільне майно було зареєстроване за відповідачем - ОСОБА_6 .
Відповідно до ст. 22 КпШС України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно, і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства. доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
3 аналізу зазначених норм вбачається, що спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності. При цьому не мають значення підстави, на яких майно придбане: куплене, одержане в результаті обміну чи у вигляді винагороди за працю. Не має значення також і те, на чиє ім`я виданий правовстановлюючий документ на право власності на зазначене майно.
За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин. які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004.
До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.
Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.
За правилом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Керуючись наведеним, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2013 у справі №757/353/13-ц визнано за ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Наведена квартира загальною площею 56,80 м2 складається з двох окремих кімнат жилою площею 18,90 м2 та 13,70 м2.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2010 у справі №2-2936-1/2010 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що ОСОБА_6 в жовтні 2016 р. зверталась до суду з позовом про визнання права власності на частку в спільному майні, встановлення порядку користування, посилаючись на те, що перебували в шлюбі, мають неповнолітню дитину. ОСОБА_5 не сплачує аліменти, перешкоджає користуватись квартирою, тому просить право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 - припинити; в порядку поділу спільного сумісного майна відступити від засад рівності часток, збільшивши частку ОСОБА_6 , визнавши за нею право власності на 3/4 квартири, а за ОСОБА_5 - 1/4 квартири.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 16.04.2018, яке залишено без змін Постановою Апеляційного суду міста Києва від 29.08.2018, у справі № 757/52566/16-ц у задоволенні наведеного позову відмовлено. (копія рішення додається до матеріалів справи).

Як вбачається з ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставини, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки 3 спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриті після нього спадщини.

При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

В ч. 1 ст. 1233 ЦК України вказано, що заповітом с особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Отже, за умови складення заповіту та прийняття спадщини спадкоємцю належить право на отримання відповідного свідоцтва, проте за обставин смерті спадкодавця, неможливості вчинення відповідної нотаріальної дії, обґрунтованої відмови нотаріуса, у позивача відсутній інший спосіб оформлення відповідних прав.

Згідно з п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, про що зазначив у постанові від 16.09.2020 у справі №464/1663/18 (провадження №61-9410св 19).

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За змістом ст. 392 ЦК України, право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

З урахуванням вказаних вище норм, а також зважаючи, що питання щодо розміру часток подружжя у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 судом розглядалось, про що винесені відповідні судові рішення, якими відмовлено у встановлені часток подружжя, відмінних від 1/2 частки, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом всього майна, належного ОСОБА_5 , у встановлений строк звернулась із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_1 має право на частину квартири АДРЕСА_1 . Разом з тим, в ході судового розгляду були встановлені обставини, відповідно до яких змінюється розмір частки квартири, на яку має право позивачка, а саме, судом встановлено, що у померлого ОСОБА_5 залишився малолітній син ОСОБА_3 , і тому, відповідно, до положень ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_3 спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що у випадку спадкування за законом спадкоємцями були б: ОСОБА_1 (мати спадкодавця), ОСОБА_3 (малолітній син спадкодавця), ОСОБА_7 (повнолітня донька спадкодавця від першого шлюбу). Кожен з цих осіб отримав би по 1/6 (1/2 поділити на три) від вказаної частки квартири.

Отже, на підставі вищевикладеного ОСОБА_1 належить 5/12 (виходячи від 1/2 частки) квартири АДРЕСА_3 .

Щодо вимог позовної заяви третьої особи із самостійними вимогами, суд дійшов наступних висновків.

Як зазначалось вище, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 .

20.10.2017 ОСОБА_5 склав заповіт, яким усе своє майно, на яке він має право за законом заповідав своїй матері - ОСОБА_1 .

На момент смерті ОСОБА_5 . був розлучений, від попередніх двох шлюбів мав двох дітей - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу з ОСОБА_6 та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 від шлюбу з ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно, а саме, квартира за адресою: АДРЕСА_4 , при цьому, вищевказана квартира належить спадкодавцю на праві спільної сумісної власності подружжя згідно з рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2013 у справі №757/353/13-ц.

ОСОБА_4 15.11.2022, діючи від імені свого малолітнього сина ОСОБА_3 подала заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом до майна його батька, ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на спадкове майно, яке складається з 1/12 частки квартири АДРЕСА_1 .

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуменюк Олени Миколаївни від 15.11.2022 за № 60/02-31 ОСОБА_4 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/12 частки квартири АДРЕСА_3 в частини 1 статті 49 Закону України «про нотаріат», оскільки не подано документа, що посвідчує право власності померлого на частку у вищевказаній квартирі.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 13.02.1999.

Відповідно до договору купівлі-продажу 12.04.2021 подружжям була придбана квартира АДРЕСА_1 , при цьому право власності на вказану квартиру було зареєстровано за відповідачем - ОСОБА_6 .

Згідно з ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю чинного на час купівлі вказаної квартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, тобто не раніше 01.01.2004. До сімейних відносин, які вже існували на цю дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов`язків, які виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до 68 СК України «розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.11.2010 по справі №2-2936- 1/2010 шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розірвано.

Водночас рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30.01.2013 у справі № 757/353/13-ц за ОСОБА_5 було визнано право сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

При цьому, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16.04.2018, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду 29.08.2018 у справі №757/52566/16-ц було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про припинення права спільної сумісної власності на вказану квартиру, збільшення частки ОСОБА_6 у вищевказаній квартирі і визнання за нею права власності на 3/4 квартири, визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/4 вищевказаної квартири та встановлення порядку користування вказаною квартирою.

У відповідності до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, вищевказаним рішенням Печерський районний суд м. Києва не відступив від рівності часток ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Стаття 1222 ЦК України визначає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Статтею 1241 ЦК України визначено, що малолітні, неповнолітні, непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно з ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності попередньої черги, усунення їх від права спадкування, неприйняття ними спадщини, або відмови від її прийняття.

При цьому, згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за законом або заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її, при цьому, відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

З урахуванням вищевказаних норм, а також враховуючи, що вищевказаним рішенням Печерського районного суду м. Києва не відступлено від рівності часток ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина вищевказаної квартири.

ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом всього майна, належного померлому- ОСОБА_4 , діюча від імені свого малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у встановлений законом строк звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 є малолітнім сином померлого ОСОБА_5 , і тому, відповідно, до положень ст. 1241 ЦК України, ОСОБА_3 спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка б належала йому у разі спадкування за законом.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд робить висновок, що у випадку спадкування за законом спадкоємцями були б: ОСОБА_1 (мати спадкодавця), ОСОБА_3 (малолітній син спадкодавця), ОСОБА_7 ( донька спадкодавця від першого шлюбу). Кожен з цих осіб отримав би по 1/6 (1/2 поділити на три) від вказаної частки квартири.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на 1/12 (половина від 1/6) частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщині, при цьому ОСОБА_1 з урахуванням частки ОСОБА_3 , має право на 5/12 (1/2 відняти 1/12) частину квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 22 КпШС, ст.ст. 60, 68 СК України, ст.ст. 15, 16, 368, 372, 392, 1216, 1218, 1220, 1222, 1223, 1226, 1241, 1258, 1261, 1296 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_4 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/12 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 , в інтересах якого діє мати ОСОБА_4 , тертя особа, яка не заявляє самостійних вимог до предмета спору: служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 . право власності на 1/12 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування обов`язкової частки у спадщини, після смерті ОСОБА_5 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Враховуючи п.п. 15.5. п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2

відповідач: ОСОБА_2 АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 (в інтересах якого діє мати ОСОБА_4 ) ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації, 01010, м. Київ, вул. Омельяновича-Павленка, 15

Суддя Р.В. Новак