Справа № 289/781/23
Номер провадження 4-с/289/6/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді - Кириленка О.О.,

за участю секретаря судового засідання Романенко К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу примусового виконання,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду із вказаною скаргою, в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневської Т.В. від 27.03.2023 про зняття арешту з коштів по ВП №43248037, визнати протиправною бездіяльність вказаного виконавця по не забезпеченню реального виконання рішення Радомишльського районного суду Житомирської області №2-1124 від 25.11.2005, зобов`язати його усунути порушення шляхом накладення арешту на все майно боржника, а також стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) судові витрати та вирішити питання про судові витрати скаржника за надання професійної правничої допомоги.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області по справі №2-1124 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до повноліття дитини, тобто з 04.11.2005 по 11.03.2023. 08.05.2014 через ухилення ОСОБА_2 від сплати аліментів у добровільному порядку, ОСОБА_1 подала до ВДВС Радомишльського РУЮ заяву про примусове виконання виконавчого листа №2-1124-2005, що виданий 28.11.2005 Радомишльським районним судом Житомирської області на підставі вказаного судового рішення, що набрало законної сили та 13.05.2014 старшим державним виконавцем ВДВС Радомишльського РУЮ Ластовецькою О.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №43248037. В період з дати відкриття виконавчого провадження до досягнення дитиною повноліття боржник жодного разу не здійснив сплату аліментів на виконання рішення суду, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 199167,11 грн. станом на 08.03.2023. Окрім цього, на боржника тричі державним виконавцем накладались штрафи за ухилення від сплати аліментів у розмірі 50% від суми заборгованості по аліментах, які не оскаржувались боржником. 08.03.2023 старший державний виконавець Радомишльського ВДВС у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневська Т.В. винесла постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника по ВП №43248037, зокрема на доходи ОСОБА_2 , який отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 шляхом здійснення відрахувань із суми доходів боржника у розмірі 50% його доходів до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 338699,18 грн. 25.03.2023 в результаті вчинених державним виконавцем дій на банківський рахунок скаржника надійшли від Радомишльського ВДВС грошові кошти в розмірі 14775 грн., які є сплатою аліментів. Однак, 27.03.2023 старший державний виконавець Радомишльського ВДВС у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневська Т.В. винесла постанову про зняття арешту з коштів боржника по ВП №43248037 на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Вказане рішення державного виконавця призвело до того, що рішення суду було виконано боржником частково і на даний час боржник продовжує ухилятись від сплати заборгованості по аліментам. Заявник вважає, що постанова від 27.03.2023, а також бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження №43248037 є незаконними.

В судовому засіданні представник заявника вимоги скарги підтримав з підстав зазначеній в ній.

Старший державний виконавець Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецька О.А. в судовому засіданні вимоги, які заявлені у вищевказаній скарзі, визнала повністю та пояснила, що нею прийнято до виконання виконавче провадження №43248037, та на її думку, старшим державним виконавцем Маліневською Т.В. безпідставно винесено постанову від 27.03.2023 про зняття арешту з коштів по ВП №43248037, оскільки розмір заборгованості боржника є значним, а винесення вказаної постанови не забезпечить реального виконання судового рішення. До того ж, звернула увагу суду на те, що згідно п. 10.2 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, фізичні особи - боржники, на кошти яких накладено арешт можуть здійснювати видаткові операції з поточного рахунку на суму в розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року, тому арешт коштів боржника ОСОБА_2 жодним чином не порушує його прав. Окрім того, боржником не повідомлялось про те, що арешт накладений на його рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, а також арешт накладено у межах суми 89086,24 грн., яка не співпадає з розміром заборгованості в межах виконавчого провадження №43248037.

Представник боржника в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з відсутністю матеріалів виконавчого провадження.

Частиною 2 ст. 450 ЦПК України передбачено, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, тому суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності боржника і його представника.

Заслухавши пояснення представника заявника, старшого державного виконавця Ластовецької О.А., вивчивши матеріали скарги, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області по справі №2-1124 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з дня подачі до суду позовної заяви і до повноліття дитини, тобто з 04.11.2005 по 11.03.2023 (а.с. 6) та 13.05.2014 старшим державним виконавцем відкрито виконавче провадження №43248037 на підставі виконавчого листа №2-1124-2005, виданого 28.11.2005 (а.с. 7).

Постановами старших державних виконавців в рамках виконавчого провадження №43248037 за несплату аліментів на боржника ОСОБА_2 неодноразово накладено штраф на користь ОСОБА_1 (а.с. 8, 9, 10, 74-75, 80-81).

В рамках виконавчого провадження №43248037 старшим державним виконавцем Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневською Т.В. 08.03.2023 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, зокрема на доходи ОСОБА_2 , який отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 шляхом здійснення відрахувань із суми доходів боржника у розмірі 50% доходів ОСОБА_2 до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 340926,68 грн. (а.с. 11-12, 90).

08.03.2023 старшим державним виконавцем Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневською Т.В. винесено постанову про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №43248037 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 89086,24 грн., який в подальшому 27.03.2023 скасовано (а.с. 14, 15).

Як вбачається з виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 25.03.2023 на рахунок ОСОБА_1 надійшли кошти в розмірі 14775 грн., коментар до платежу аліменти від ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на інших рахунках боржника, на накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частина перша та друга стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначають порядок звернення стягнення на майно боржника та обмеження щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться на банківських рахунках боржника, у випадках визначених законами, зазначеними у частині другій цієї статті, та на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частинами 1-3 ст. 56 Закону встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Статтею ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено повний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини (ч. 4 ст. 59); також передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч. 3 ст. 59); у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 у справі № 756/8815/20 викладено правовий висновок, що не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату, пенсію боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, пенсії, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, пенсію таке обмеження не розповсюджується.

Відповідно до частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.05.2020 у справі № 905/361/19.

Судом встановлено, що 27.03.2023 старшим державним виконавцем Радомишльського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про зняття арешту з коштів боржника ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що боржнику направлено на відрахування з доходів.

У п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов`язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Суд зазначає, що підстава за якою було знято арешт з коштів боржника не ґрунтується на вимогах закону, тобто не передбачена ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», тому постанова старшого державного виконавця Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневської Т.В. від 27.03.2023 про зняття арешту з коштів боржника по ВП №43248037 є протиправною та підлягає скасуванню.

До того ж з матеріалів виконавчого провадження не встановлено станом на 27.03.2023 підстав, передбачених ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту.

Що стосується вимоги про визнання протиправною бездіяльність вищевказаного виконавця по не забезпеченню реального виконання рішення Радомишльського районного суду Житомирської області №2-1124 від 25.11.2005, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження»під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 17.04.2019 у справі № 342/158/17.

Згідно з частиною восьмою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав.

Виконання судового рішення є також сферою регулювання статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, так як виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

У справі «Войтенко проти України» (рішення від 29 червня 2004 року) Європейський суд з прав людини нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.

Судом встановлено, що старший державний виконавець не вжив достатніх, ефективних заходів для своєчасного примусового виконання виконавчого документу, виданого Радомишльським районним судом Житомирської області по справі №2-1124, проявив бездіяльність усупереч вимогам статей 10, 18, 48 Закону України «Про виконавче провадження», які регламентують здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення з використанням можливостей, передбачених у статті 48 цього Закону, а саме: не здійснив розшук майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, не провів належним чином перевірку майнового стану боржника.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20 зазначила, що за змістом ч. 3 ст. 74 Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Цей начальник при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Однак можливість оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця в порядку, визначеному ч. 3 ст. 74 Закону, не позбавляє стягувача можливості захистити свої порушені права та інтереси шляхом звернення з відповідною скаргою до суду. Такий захист має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.

Відтак суд в межах розгляду скарги на рішення, дії та бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи відділу ДВС під час примусового виконання судового рішення не позбавлений можливості, в тому числі скасовувати постанови державного виконавця та зобов`язувати посадову особу відділу ДВС вчинити певні дії, оскільки саме такий спосіб захисту прав стягувача відновить його порушене право та забезпечить право на справедливий суд. Отже, відсутні підстави вважати, що при прийнятті таких рішень суд втручатиметься у дискрецію суб`єкта владних повноважень та діятиме таким чином без дотримання вимог Закону.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі приписів ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд, за заявою представника заявника, відкладає вирішення питання про судові витрати, які ОСОБА_1 сплатила у зв`язку з розглядом даної скарги, та призначає судове засідання для вирішення даного питання.

Керуючись ст. ст. 10, 13, 89, 258-261, 450, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність органу примусового виконання задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневської Т.В. від 27.03.2023 про зняття арешту з коштів по ВП №43248037.

Визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Радомишльського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Маліневської Т.В. по не забезпеченню реального виконання рішення Радомишльського районного суду Житомирської області у справі №2-1124 від 25.11.2005.

Зобов`язати старшого державного Коростишівського ВДВС у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ластовецьку О.А. усунути порушення шляхом накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2 у ВП №43248037, у тому числі на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, у розмірі повної суми заборгованості по аліментах, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 з урахуванням штрафів.

Судове засідання для вирішення питання про судові витрати, які заявник ОСОБА_1 сплатила у зв`язку з розглядом даної справи, призначити на 14:40 год. 28.09.2023 в приміщенні Радомишльського районного суду Житомирської області. Встановити заявнику та її представнику адвокату Крищуку Б.В. строк для подання доказів щодо розміру понесених заявником судових витрат у зв`язку з розглядом скарги до 24.09.2023. Роз`яснити, що у разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку заява про розподіл судових витрат буде залишена без розгляду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання суддею в порядку передбаченому ст. 261 ЦПК України та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст ухвали складено 19.09.2023.

Суддя О. О. Кириленко