Провадження № 2/947/2432/23
Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Куриленко О.М.,
за участю секретаря Солтановської Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального проступку,
01 травня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.1ст.125 КК України, у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн.
В обґрунтування свого позову посилається на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько 10.30 год., знаходячись у приміщенні КП «Міська стоматологічна клініка №4», що розташована за адресою: вул. Академіка Вільямса, 46/2 у місті Одесі, куди він прийшов з метою отримання стоматологічних послуг, зайшов до кабінету № 3, у якому знаходилась лікар хірург-стоматолог ОСОБА_1 . Під час спілкування ОСОБА_2 з лікарем ОСОБА_1 з приводу надання останньою стоматологічних послуг виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ініціатором якої виступив ОСОБА_2 .
Зазначає, що ОСОБА_2 наніс близько 5 ударів кулаком правої руки в область голови ОСОБА_2 та 3 удари кулаком лівої руки по обличчю останньої, в результаті чого своїми діями спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді забійних ран та синців обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Позивач стверджує, що несла витрати по лікуванню, придбанню ліків, проходженню медичних досліджень, перебувала на амбулаторному лікуванні із діагнозом: забійна рана правої надбрівної дуги, забій м`яких тканей голови, у період з 13.02.2023 року по 27.02.2023 року. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивачу завдано моральну шкоду у вигляді емоційних страждань, які довелося перенести ОСОБА_1 та її родині, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральних страждань.
Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 18.05.2023 року було відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_3 до канцелярії суду надала заяву, в якій просила розглянути справу без участі позивача та її представника за наявними доказами в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення сповіщався належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від нього до суду не надійшло.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вбачається з вироку Київського районного суду м. Одеси від 06.03.2023 року по справі № 947/7439/23, ОСОБА_2 13.02.2023, близько 10.30 год., знаходячись у приміщенні КП «Міська стоматологічна клініка № 4», що розташована за адресою: вул.Академіка Вільямса, 46/2 у місті Одесі, куди він прийшов з метою отримання стоматологічних послуг, зайшов до кабінету №3 у якому знаходилась лікар хірург- стоматолог ОСОБА_1 . Під час спілкування ОСОБА_2 з лікарем ОСОБА_1 , з приводу надання останньою стоматологічних послуг, виникла сварка на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, ініціатором якої виступив ОСОБА_2 .
В подальшому ході виниклого конфлікту, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання ОСОБА_2 наніс близько 5 ударів кулаком правої руки в область голови ОСОБА_1 та 3 удари кулаком лівої руки по обличчю останньої, в результаті чого своїми діями спричинив ОСОБА_1 тілесні ушкодження у вигляді забійних ран та синців обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.
Вказаним вироком від 06.03.2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. І ст.125 КК України, на підставі якої призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 510 (П`ятсот десять) грн.
Відповідно до висновку експерта № 21 від 13 лютого 2023 року, - «У гр-ки ОСОБА_1 виявлені наступні тілесні ушкодження: забійна рана та синці обличчя. Дані ушкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. В механізмі виникнення ушкоджень могли мати місце удари. Наявні ушкодження виникли незадовго до звернення гр. ОСОБА_1 до лікувального закладу, і таким чином могли бути за подіяні 13.02.2023 р. Різна локалізація та характер ушкоджень нехарактерні як для спричинення їх в результаті падіння на площину з висоти власного зросту, так і для самоспричинення.Зазначенні ушкодження не були небезпечними для життя. Забійна рана обличчя викликає розлад з доров я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів (21 день). За цим критерієм, відповідно до п. п. 2.3.3 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Синці обличчя ушкодження самі по собі, як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.) відноситься до категорії ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.
Згідно виписки від 27.03.2023 року ОСОБА_1 перебувала на амбулаторному лікуванні із діагнозом: забійна рана правої надбрівної дуги, забій м`яких тканей голови, у період з 13.02.2023 року по 27.02.2023 року.
Звертаючись до суду з позовом, позивач стверджувала, що вона несла втрати по проходженню лікування, придбанню ліків проходженню медичних досліджень, у зв`язку з чим проситла стягнкти з відповідача майнову шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.
Згідно пунктів 8 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Як вбачається з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Отже, підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв`язок між ними та вину заподіювача шкоди.
Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
З наведено слідує, що для відшкодування шкоди, завданої майну фізичної особи необхідно встановити обставину заподіяння такої майнової шкоди (належність майна, розмір шкоди), неправомірність дій заподіювача шкоди та безпосередній причинний зв`язок між діями заподіювача шкоди та спричиненням майнової шкоди.
Згідно з ч.2 ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Частиною 1 статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
У відповідності до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Суд вважає, що позивачем не доведено заподіяння відповідачем матеріальної шкоди, позивачем не надано до суду будь яких письмових доказів на підтверження несення втрат по проходженню лікування, придбання ліків, проходження медичних досліжджень (чеків, квитанцій, тощо), а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень задоволенню не підлягають.
Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.
Позивач обґрунтувала вимоги позову в цій частині тим, що у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, емоційних страждань, які довелося перенести ОСОБА_1 та її родині, та витрати, пов`язані з відновленням психічного стану, порушення звичайного способу життя, негативного впливу на стан здоров`я, моральних страждань.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень, вказаних в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у принижені честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав.
Відповідно до п. 4 даної Постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
У зв`язку з наведеним, суд вважає недоведеними вимогами позивача в частині стягнення з відповідача суми завданої моральної шкоди у розмірі 40 000 гривень, оскільки не зрозуміло, на підставі яких доказів та документів позивач просила стягнути саме таку суму.
Разом з тим, суд вважає можливим стягнути на користь позивача 10 000, 00 гривень моральної шкоди, зважаючи на доведеність протиправності поведнки відповідача, вимушеного лікування, відсутність можливості працювати тощо.
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.
Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме в частині стягнення моральної шкоди, в розмірі 10 000,00 гривень.
Крім того, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284 ЦПК України, ст. 1167, 1187 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", суд-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, завданої внаслідок скоєння кримінального проступку задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану внаслідок скоєння кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 гривень.
В решті вимог у задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Суддя Куриленко О. М.