Справа № 302/905/23
Провадження № 2/302/193/23
Номер рядка звіту 69
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 17.08.2023 смт.Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області

у складі: Головуючого - судді: Сидоренко Ю.В.,

при секретарі Царь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Міжгір`я цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) про збільшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

09.05.2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Міжгірського районного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів, та у пред`явленому позові просить: збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року та визначити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення нею позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка ОСОБА_1 зазначає, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебувала у шлюбі в період з 01.02.2003 року по 15.09.2017 року та який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 (справа № 302/622/17) був розірваний.

Від спільного сімейного життя у них народилося двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., що підтверджує свідоцтвами про їх народження серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 .

Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу неповнолітні діти залишилися проживати разом з нею та перебувають на її утриманні.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 (справа № 302/622/17), на користь позивачки з відповідача проводиться стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі твердої грошової суми по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з 25.07.2017 року і до досягнення кожною дитиною повноліття. Такий розмір аліментів відповідач сплачує і станом на теперішній час. Добровільно аліменти у більшому розмірі відповідач сплачувати не бажає.

Позивачка зазначає, що з часу присудження аліментів потреби їх дітей значно збільшились, купівельна спроможність гривні зменшилася внаслідок інфляції. В Україні спостерігається щоденне зростання рівня цін на всі товари, які є необхідними для нормального забезпечення життєдіяльності людини (дитини). За цих підстав, на утримання їх дітей вона стала витрачати значно більше коштів, щоб забезпечити їх всім необхідним, це зокрема: продукти харчування, одяг, взуття, шкільне приладдя, книги тощо. Неповнолітні діти потребують відвідування стоматолога, лікування зубів. Позивачка вказує, що цього року на лікування зубів дочки ОСОБА_5 вона витратила понад 15 тис. грн. Також зазначає, що в зимовий період діти часто хворіють, тому вона час від часу вимушена витрачати кошти і на лікування дітей. Таким чином, станом на теперішній час, середньомісячні витрати на рік на утримання дітей становлять 8000 грн. на кожну дитину.

Вказує, що відповідач ОСОБА_2 жодної додаткової допомоги на утримання дітей їй не надає, хоча має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, ніж 1200 грн., оскільки працює водієм вантажного автомобіля - водій далекобійник, їздить вантажною машиною за кордон. Відповідач іншої сім`ї, утриманців, окрім їх дітей, немає, є молодий за віком, не хворіє, працездатний, та проживає один.

Позивачка вказує, що вона не має постійного місця праці, інколи працює на сезонних тимчасових роботах, розмір її заробітної плати не перевищує 6 тис. грн., та в утриманні дітей їй допомагає мати.

Отже, позивачка вважає, що на даний час змінилися обставини, які дають їй підстави для звернення до суду із даним позовом про збільшення розміру аліментів, оскільки матеріальне становище відповідача покращилось (він працює за кордоном), а її матеріальне становище, та їх дітей навпаки, значно погіршилось у зв`язку з інфляцією в країні та у позовній заяві в редакції від 09.05.2023 року позивачка просить: збільшити розмір аліментів, встановлений рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року та визначити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень на кожну дитину, починаючи стягнення з дня пред`явлення нею позову до суду і до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-3).

Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.05.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.17-19).

Відповідачу ОСОБА_2 в ухвалі суду було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

05.07.2023 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів в повному обсязі, мотивуючи тим, що на час подання відзиву він є непрацюючим, та розмір його попередніх доходів зазначений у Відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податку/суми виплачених доходів на утримання податків станом на 16.06.2023 року, що додано до відзиву. Також зазначив, що стягувач не надав доказів про те, які вона мала доходи на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, та які має доходи на час розгляду даної справи, також доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я жодної зі сторін, позивачка не надала, а лише вказує на зростання цін та збільшення витрат на дітей (а.с.32-34).

17.07.2023 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду відповідь на відзив, в якому просить відхилити відзив відповідача та ухвалити рішення, та задовольнити заявлені нею позовні вимоги, та вказує те, що відповідач працює водієм далекобійником в ТОВ «Р.Б.Транс» та зі змісту даних Державного реєстру фізичних осіб, отримує мінімальну заробітну плату, однак в середньому «дальнобійник» в Україні заробляє 42 тис.грн. Відповідач їздить за кордон, має власний автомобіль позашляховик, інших утриманців відповідач не має, він не одружений. Позивачка просить відхилити відзив відповідача та ухвалити рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі (а.с.49-50).

04.08.2023 року представником відповідача ОСОБА_6 адвокатом Керита М.В. подано заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач зазначає, що обов`язок утримання дитини покладається на обох батьків та доказів на підтвердження забезпечення позивачкою дітей у тому розмірі, який вона бажає стягнути за пред`явленим позовом, позивачкою не надано. Твердження позивачки про те, що далекобійник заробляє в Україні 42000 грн. є голослівним та нічим не підтвердженим (а.с.54-56)

08.08.2023 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду заяву про зменшення заявлених позовних вимог, та в якій зазначає, що у зв`язку з набуттям їх старшим чином ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 повноліття, а тому просить суд збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року (справа № 302/622/17) та визначити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання лише однієї неповнолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі 4000 грн., щомісячно, та до досягнення дитиною повноліття. У вказаній заяві просить розглянути справу за її відсутністю (а.с.58). В судове засідання позивачка повторно ОСОБА_1 не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи є довідка про доставку SMS-повідомлення (а.с.60) ,про причини неявки суду не повідомлено, проте позивачкою 08.08.2023 року подано заяву з проханням проводити судовий розгляд справи без ї участі з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений судом своєчасно та у встановленому законом порядку, що підтверджується довідкою про доставку SMS-повідомлення (а.с.59), про причини неявки суду не повідомлено, документів на підтвердження поважності причин неявки, суду не надано.

Повно та всебічно дослідивши матеріали даної справи, з`ясувавши обставини по справи, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги та які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вивчивши відзив відповідача з доданими до нього документами, а також відповідь на відзив позивача з долученими до них матеріалами, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами цивільної справи № 302/699/22, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13,43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.02.2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року (справа №302/622/17) було розірвано, копія якого є в матеріалах справи (а.с.4-5). Вказаним рішенням суду прізвище позивачки ОСОБА_8 змінено на прізвище « ОСОБА_9 ».

Від спільного подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей, де в графі «батько» записаний ОСОБА_2 , відповідач у справі, а матір`ю ОСОБА_8 , позивачка у справі (а.с.6-7).

Неповнолітні діти ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 мешкають разом з позивачкою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та вказані обставини відповідачем не оспорюються.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 (справа № 302/622/17), яке набрало законної сили, з відповідача ОСОБА_2 присуджено до стягнення на користь ОСОБА_11 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 (одна тисяча двісті) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з 25.07.2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.4-5).

Спірні правовідносини регулюються положеннями Сімейного кодексу України.

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (стаття 150 Сімейного кодексу України).

Такий принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст.21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст.24).

За частинами 1 та 2 статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Отже, обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В обгрунтування заявлених позовних вимог позивач ОСОБА_1 також посилається на необхідність регулярного відвідування лікарів, у тому числі лікаря стоматолога. Проте, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Отже, згідно вказаних положень Закону, витрати на лікування є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами.

Аналіз зазначеної норми права свідчить про те, що додаткові витрати на дитину не є аліментами (коштами на утримання дитини).

А тому, щодо посилання позивача ОСОБА_1 на потреби дітей у лікуванні, то суд роз`яснює позивачці, що у разі наявності для того відповідних підстав, вона не позбавлена права звернутися до суду, відповідно до положень ст.185 СК України щодо участі відповідача у додаткових витратах.

Статтею 192 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі та навпаки).

Даний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 05 лютого 2014 року (справа № 6-143цс13), яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до Правової позиції, яка викладена у постанові по справі №143цс13 від 05.02.2014 року, судова палата у цивільних справах Верховного Суду України постановила, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні (постанова Верховного Суду по справі № 303/369/20 (провадження № 61-17250св20) від 29 січня 2021 року).

Аналогічна позиція викладена в пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При розгляді заявлених вимог позивачки ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, які в подальшому за заявою позивачки в редакції від 08.08.2023 року були зменшені, суд враховує те, що після ухвалення 15.09.2017року Міжгірським районним судом неодноразово змінювався визначений положеннями СК України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів на дитину в сумі 1200 грн. цим вимогам вочевидь не відповідає, і не може забезпечити належний рівень матеріального утримання неповнолітньої дитини сторін, зокрема доньки ОСОБА_5 , яка на даний час має вік 10 років.

Та вказаної у рішенні суду суми вочевидь не вистачає на утримання неповнолітньої доньки, оскільки в силу свого віку дитина потребує більших витрат для матеріального забезпечення, розвитку, освіти, забезпечення повноцінного харчування, належних умов для життя та духовного розвитку. Та у зв`язку з ростом та розвитком дітей, відповідно і збільшились витрати на їх утримання. Також у зв`язку з інфляційними процесами зменшилася і купівельна спроможність. Як встановлено судом, та відповідачем не спростовано, що окрім визначеної в рішенні суду суми аліментів, відповідач іншої допомоги не надає.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання неповнолітньої дитини сумнівів не викликає, відповідні доводи позивача відповідачем не спростовані.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо.

При визначенні розміру аліментів на теперішній час суд враховує вимоги ст.182,192 СК України та бере до уваги, що фізичний розвиток дитини, який постійно змінюється, потребує матеріальних затрат при придбанні відповідного одягу та взуття, а також продуктів харчування, шкільного приладдя, тощо.

Отже , при визначенні суми стягнення аліментів, які сплачуються відповідачем на теперішній час, суд враховує вікову категорію та звичайні потреби дитини, особу платника аліментів, а також те, що стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів.

При цьому, вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, судом також взято до уваги, що обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття покладено на обох батьків в рівній мірі, також суд враховує розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, те, що відповідач ОСОБА_2 є працездатною особою, здоровий, молодий за віком, інших утриманців, окрім двох неповнолітніх дітей, на теперішній час немає, тому суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу, а неповнолітня донька потребує такої допомоги.

Беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, слід констатувати, що під час судового розгляду не встановлено і не доведено підстав для відступу від засад щодо загалом рівного обов`язку батьків у матеріальному утриманні дітей.

Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази у їх сукупності, позицію позивача та відповідача, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини та ті обставини, що спільні діти сторін проживають разом із позивачкою і остання апріорі несе більші витрати на утримання неповнолітніх на даний час дітей та необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір стягуваних аліментів дійсно підлягає збільшенню.

На переконання суду, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, вимога позивачки ОСОБА_1 щодо розміру аліментів щомісяця в сумі 4000 гривень на неповнолітню доньку ОСОБА_5 суд вважає надмірною, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із визначенням до стягнення аліментів щомісячно у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень на неповнолітню доньку ОСОБА_5 , 2013 року народження, що узгоджуватиметься з вимогами Закону, відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Слід враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин, законодавства тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах, тощо.

Стаття 81 ч.1 ЦПК України вимагає від сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що вимога про збільшення розміру аліментів підлягає частковому задоволенню, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідач отримує певні доходи від підробіток, мінливого заробітку тощо, про що зазначено у позовній заяві та відповіді на відзив.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з 01 січня 2023 року встановлено прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років - 2833 гривні.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Отже, визначаючись щодо розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, зважаючи на реальні і розумні потреби в її матеріальному утриманні, встановлені обставини, що мають значення у їх сукупності, враховуючи прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, суд вважає справедливим встановлення аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що такий розмір аліментів відповідає встановленому абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальному розміру аліментів на одну дитину, вимогам Закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, адже такий розмір забезпечить необхідний мінімум для існування неповнолітньої дитини сторін по справі, загалом надасть можливість дотримання принципу достатнього забезпечення дитини, враховуючи обов`язок обох батьків утримувати дітей.

При цьому суд враховує ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 є молодим за віком, здоровою та працездатною людиною, а отже не позбавлений можливості заробляти, при цьому останнім не надано доказів того, що за станом здоров`я відповідач не має змоги працювати, є особою з інвалідністю, що свідчить про його можливість отримувати дохід та, відповідно, надавати матеріальну допомогу своїй доньці.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази незадовільного стану здоров`я або непрацездатності відповідача, а також відсутні відомості про перебування на його утриманні інших осіб, тяжкого матеріального становища та докази на підтвердження інших обставин, які мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, а тому виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, та має бути не меншим 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з огляду на інтереси неповнолітньої дитини сторін, з точки зору стабільності врегулювання правовідносин між сторонами, підходячи системно до даної ситуації, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково та збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року, до 2500,00 грн., але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи саме з дня набрання цим рішенням законної сили.

Крім того, у відповідності до положень ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 1073,60 грн., оскільки позивачка від сплати судового збору по даній категорії справ звільнена, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Інших судових витрат до стягнення чи повернення не заявлено та у справі немає.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.180-182,184,185,192 СК України, ст.ст. 9, 12, 13, 76, 81, 133, 137, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 15.09.2017 року у справі № 302/622/17.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце реєстрації та фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) - аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі в розмірі - 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання цим рішення законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі, підлягає індексації, відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Міжгірський районний суд Закарпатської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО