Постанова

Іменем України

18 вересня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3950/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 ,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 06 грудня 2021 року

в складі судді Мальцева Д. О.

у цивільній справі №761/4207/21 Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА"

про стягнення страхового відшкодування, 3% річних, інфляційних втрат, пені та моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" (далі - ПрАТ "АСК "ОМЕГА", Товариство) про стягнення страхового відшкодування, 3% річних, інфляційних втрат, пені та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з вини ОСОБА_3 16.05.2020 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої належний йому на праві власності автомобіль «Шевроле», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ "АСК "ОМЕГА", яким проведено експертну оцінку вартості завданого матеріального збитку та визначено страхове відшкодування у розмірі 28 110,68 грн.

Зазначав, що він в свою чергу також замовив оцінку вартості завданого матеріального збитку автомобіля, за результатами якої 28.06.2020 складено Звіт, згідно якого вартість матеріального збитку складає 114 251,40 грн, а вартість автомобіля після його пошкодження в ДТП - 15 794,82 грн. Тому з урахуванням вимог ст. 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вартість завданого матеріального збитку становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП і складає суму 98 456,53 грн (114251,35-15794,82).

Також зазначав, що 19.07.2020 він направив заяву до відповідача про виплату страхового відшкодування, але останній 20.11.2020 здійснив часткову виплату страхового відшкодування в розмірі 28 110,68 грн.

З урахуванням наведеного та посилаючись на те, що ліміт відповідальності за полісом становить 130 000 грн, позивач просив стягнути з ПрАТ "АСК "ОМЕГА" залишок несплаченого страхового відшкодування у сумі 70 345,85 грн (98456,53-28110,68).

Також, позивач, посилаючись на те, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, то на підставі п. 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та ст. 625 ЦК України, з урахуванням простроченої суми виплати в розмірі 70 345,85 грн, повинен сплати 3% річних в сумі 404,07 грн, інфляційні втрати в сумі 757,07 грн і пеню в сумі 1 616,26 грн.

Крім цього, вважав, що неправомірними діями відповідача, йому, як споживачу фінансових послуг, завдано моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Відповідач позов не визнав з тих підстав, що виплата страхового відшкодування була виплачена у повному розмірі, а саме в сумі 28 110,68 грн, яка визначена на підставі Звіту №24/06/20.

Вказував, що при вирішенні спору необхідно брати до уваги Звіт №24/06/20, складений ФОП ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ "АСК "ОМЕГА", оскільки останній складено з дотриманням вимог ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно якої страховик вчасно направив свого представника для визначення розміру збитків після ДТП. Вважав, що за таких обставин у позивача були відсутні підстави для залучення оцінювача ОСОБА_5 та відповідно складений ним Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020 не може бути взято до уваги.

Також посилався на те, що шкода завдана позивачу діями декількох осіб, зокрема іншим учасником ДТП, відмінним від ОСОБА_3 , а саме ОСОБА_6 , та враховуючи, що згідно Звіту №24/06/20 розмір завданої шкоди становить 58 967,44 грн, то у відповідності до вимог діючого законодавства ПрАТ "АСК "ОМЕГА" виплатило половину від цієї суми 28 110,68 грн (58967,44:2).

Вважав, оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, то й відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відповідач зазначив, що в матеріалах справи відсутні докази завдання ОСОБА_1 шкоди здоров`ю внаслідок ДТП, яка мала місце 16.05.2020, тоді як законодавець визначає, що страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, завдану здоров`ю.

Додав, що в обґрунтування позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач також посилався на положення Закону України "Про захист прав споживачів" та вказував, що йому, як споживачу фінансових послуг була завдана моральна шкода. Проте, в даному випадку ОСОБА_1 не є споживачем фінансових послуг ПрАТ "АСК "ОМЕГА", оскільки не придбавав послуг страхування у Товариства, а відтак і не має права на відшкодування моральної шкоди.

За наведених обставин просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач, діючи через свого представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд дійшов помилкового висновку про заподіяння шкоди декількома особами, оскільки не звернув уваги на час зіткнення транспортних засобів між собою.

Суд першої інстанції також належним чином не дослідив матеріалів адміністративних справ №761/15994/20, №761/15986/20, №761/15991/20 та не врахував, що мали місце декілька різних ДТП з різницею в 10 хвилин, а також те, що згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2020 у справі №761/15994/20 про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності механічні пошкодження автомобіль "Шевроле", державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав внаслідок удару автомобілем "Дачія", державний номерний знак НОМЕР_2 ., під керуванням ОСОБА_3 .

Суд в рішенні суду виклав лише доводи відповідача, що є порушенням ст. 12, 49 ЦПК України, щодо рівності всіх учасників судового процесу.

Вважав, що не ґрунтуються на вимогах закону висновки суду щодо відсутності у позивача підстав для залучення оцінювача.

Звернув увагу, що його представником було подано запит до відповідача про надання можливості ознайомитися з усіма документами, які сформовані на підставі повідомлення про подію від 16.05.2020, в задоволенні якого було відмовлено. У відповіді було зазначено, що розмір страхового відшкодування визначено в сумі 56 221,35 грн, який повинен ділитися на двох винних в ДТП осіб, тому ПрАТ "АСК "ОМЕГА" виплатить страхове відшкодування в сумі 28 110,68 грн.

Також вказував, що його представником 11.09.2020 була подана заява про перегляд рішення щодо визначеного розміру страхового відшкодування, в задоволенні якої відповідач відмовив, як і відмовив у наданні звіту про оцінку вартості відновлювального ремонту, чим порушив п. 35.3 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

На думку скаржника, оскільки відповідач не надав йому звіт про оцінку пошкодженого автомобіля, то він має виключне право на звернення до незалежного оцінювача з метою визначення розміру матеріальної шкоди. Додав, що даним обставинам суд першої інстанції не надав оцінки та не навів мотивів відхилення звіту, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5 від 28.05.2020, чим припустився порушення ч. 3 ст. 89 ЦПК України. А наданий відповідачем звіт не є достовірним доказом, на підставі якого можна встановити ринкову вартість автомобіля після ДТП.

Зазначав, що відповідач після отримання його заяви про перегляд рішення щодо визначеного розміру страхового відшкодування всупереч вимог п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не призначив експертизу та не замовив звіт відповідного суб`єкта оціночної діяльності, яким на думку позивача, не є комісар ОСОБА_4 .

Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на невідповідність нормативно-правових актів та інформаційних джерел при складанні звіту №24/06/20 від 01.07.2020, поданого страховиком.

Крім цього, додав, що аварійний комісар ОСОБА_4 , не будучи оцінювачем, при проведенні звіту використовував методику оцінювача. Таке вказує на те, що звіт виконаний особою, що не мала відповідних повноважень.

Щодо відмови у стягненні моральної шкоди зазначив, що висновки суду в цій частині ухвалення рішення суперечать висновкам щодо стягнення моральної шкоди зі страховика, які містяться в постановах Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц та від 25.11.2020 у справі №444/3259/18.

Додав, що участь в ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на його моральний стан та призвело до душевних страждань, а тому є безпідставними посилання в рішенні на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на заподіяння моральної шкоди. Вважав, що твердження суду про те, що позивач не є споживачем фінансових послуг ПрАТ "АСК "Омега" та у зв`язку з цим не має права на відшкодування моральної шкоди, суперечать ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України.

За наведених обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Позивач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 06.12.2021 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання представником ОСОБА_2 , який підписував і подавав апеляційну скаргу, копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 142).

Відповідач також належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 06.12.2021 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження разом з копією апеляційної скарги, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 141).

Від відповідача не надходило відзиву на апеляційну скаргу.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона розглядається в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 16 травня 2020 року, о 14 год. 25 хв., в м. Києві на проспекті Перемоги, 80 сталася ДТП за участю автомобіля «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Dacia Sandero», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого автомобілі отриали механічні пошкодження.

В результаті ДТП належний ОСОБА_1 автомобіль «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «АСК «ОМЕГА», згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/2274384 від 29.12.2019.

Згідно Звіту №24/06/20 про оцінку вартості відновлювального ремонту, складеного 15.06.2020, та здійсненого Суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 на замовлення ПрАТ «АСК «ОМЕГА», вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 204 367,82 грн; ринкова вартість автомобіля на момент пошкодження становить 115 188,79 грн (а. с. 56-59).

З даного Звіту від 15.06.2020 вбачається, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснено станом на 27.05.2020.

Також, згідно Звіту №24/06/20, складеного 01.07.2020, про оцінку вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ) для визначення розміру страхового відшкодування, та здійсненого тим же СПД ОСОБА_4 , ринкова вартість КТЗ «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , після пошкодження в ДТП становить 58 967,44 грн. У цьому Звіті зазначена дата оцінки - 27.05.2020 (а. с. 72-75).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилався на те, що здійснена відповідачем оцінка розміру завданої шкоди є незаконною, оскільки оцінювач ОСОБА_4 не є належним суб`єктом оціночної діяльності, який може проводити оцінку завданої шкоди та складати звіт відповідно.

Колегія суддів відхиляє такі доводи апеляційної скарги, з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" (в редакції на час проведення оцінки) суб`єктами оціночної діяльності є суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.

В частині 1 статті 6 цього ж Закону визначено, що оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Пунктом 1.3. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за №1074/8395 (далі - Методика) визначено, що вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки колісного транспортного засобу у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ (пункт 4.3. Методики).

Системний аналіз наведених положень закону вказує на те, що суб`єкт підприємницької діяльності (СПД), який займається оціночною діяльністю, має право на проведення оцінки матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, внаслідок його пошкодження в ДТП.

В матеріалах справи міститься Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №403/18 від 18.05.2018, виданий ОСОБА_4 ; Кваліфікаційне свідоцтво оцінювача №4816 від 23.12.2006, яке засвідчує, що ОСОБА_4 успішно склав кваліфікаційний іспит та підтверджує його достатній фаховий рівень підготовки оцінювача за програмою базової підготовки за напрямком оцінки майна: Оцінка об`єктів в матеріальній формі" та спеціалізаціями: "Оцінка дорожніх транспортних засобів"; посвідчення про підвищення кваліфікації оцінювача №7647 від 13.05.2020, видане ОСОБА_7 та Свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів №5100, видане 18.01.2007 ОСОБА_4 (а. с. 71).

З наведеного слідує, що оцінювач ОСОБА_4 є належним кваліфікаційним оцінювачем транспортних засобів та відповідно мав право на проведення оцінки із визначення завданого матеріального збитку власнику автомобіля «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що аварійний комісар ОСОБА_4 , не будучи оцінювачем, при проведенні оцінки використовував методику оцінювача.

Посилання скаржника на те, що при складанні Звіту від 01.07.2020 ОСОБА_4 використав розрахунки посібника Білорусії, що є недопустимим, не спростовують висновків такого звіту, адже як вбачається зі змісту останнього оцінювачем ОСОБА_4 було використано не лише даний посібник, а й інші нормативні та довідникові джерела інформації, а саме: Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів; Довідник "БЮЛЕТЕНЬ АВТОТОВАРОЗНАВЦЯ", Випуск №112, Донецький НДІСЕ. ІОЦ СБУ, квітень 2020 року; Національний стандарт №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав"; Закон України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"; Закон України "Про страхування" та Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (а. с. 72 на звороті).

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що Звіт №24/06/20 від 15.06.2020 та від 01.07.2020, в яких здійснено оцінку завданої шкоди станом на 27.05.2020, є недостовірним доказом, не знайшли свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не погодився з результатами вищевказаних Звітів, складених на замовлення ПрАТ "АСК "ОМЕГА" та звернувся до ФОП ОСОБА_5 за новим звітом про оцінку вартості матеріального збитку.

Згідно Звіту №06/85.05.20 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного та здійсненого 28.05.2020 ФОП ОСОБА_5 на замовлення ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку становить 114 251,35 грн. У даному Звіті також зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 208 936,82 грн, а ринкова вартість КТЗ після пошкодження становить 15 794,82 грн (а. с. 15-22).

Судом першої інстанції правомірно не взято до уваги Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020, долучений позивачем до позовної заяви, оскільки згідно положень ст. ст. 4, 12, 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», пп. 62-67 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна та майнових прав» перевірка дотримання вимог нормативно-правових актів з оцінки майна під час проведення оцінки здійснюється шляхом рецензування звіту про оцінку майна.

Тобто, у разі незгоди із розміром страхового відшкодування його оскарження можливе лише шляхом проведення рецензування звіту.

Крім того, відповідно до вимог п. 36.7. ст. 36 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Матеріали справи не містять доказів, що Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020, на підставі якого відповідачем визначено суму страхового відшкодування, оспорювався позивачем.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020 визнано недійсним у судовому порядку.

З наведеного слідує, що Звіт №24/06/20 від 15.06.2020 та від 01.07.2020, на підставі якого відповідачем визначено суму страхового відшкодування, у встановленому законом порядку не спростовано позивачем. Відтак, Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020, наданий позивачем на підтвердження позовних вимог не приймається до уваги, оскільки отримано не шляхом рецензування звіту на підтвердження розміру завданої шкоди.

18 липня 2020 року ОСОБА_1 подав до ПрАТ "АСК "ОМЕГА" заяву, в якій просив перерахувати йому суму страхового відшкодування на вказані в заяві реквізити (а. с. 11).

В Страховому акті №712-15369 від 14.08.2020 відповідач - ПрАТ "АСК "ОМЕГА" визначив, що сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , становить 28 110,68 грн (а. с. 83).

Після того як ПрАТ "АСК "ОМЕГА" визначило суму страхового відшкодування, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 , останній 22.09.2020 звернувся до Товариства із заявою про перегляд рішення щодо визначення розміру страхового відшкодування та надання Звітів №24/06/20.

На дану заяву ПрАТ "АСК "ОМЕГА" листом від 30.09.2020 повідомило ОСОБА_1 , що було прийнято рішення про те, що за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/2274384 розмір суми страхового відшкодування по даній події складає 28 110,68 грн. Перегляд рішення ПрАТ "АКС" ОМЕГА" щодо визначеного розміру суми страхового відшкодування не вбачається можливим.

Посилання скаржника на те, що відмова відповідача у перегляді рішення про визначення розміру страхового відшкодування та видачі копій звітів є порушенням п. 35.3 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не спростовують висновків Звітів №24/06/20 від 15.06.2020 та від 01.07.2020, на підставі яких ПрАТ "АСК "ОМЕГА" визначено розмір страхового відшкодування.

Так, положеннями п. 35.3 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено обов`язок страховика надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника ознайомлювати його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Отже, вищезгадана норма матеріального, у разі не здійснення страховиком таких дій, як надання звіту про оцінку пошкодженого КТЗ, не передбачає певних наслідків, в тому числі щодо права особи, якій підлягає виплата страхового відшкодування, на звернення до незалежного оцінювача з метою визначення розміру матеріальної шкоди, як помилково вважає позивач та зазначає про це в апеляційній скарзі.

Щодо посилань скаржника на те, що відповідач після отримання його заяви про перегляд рішення щодо визначеного розміру страхового відшкодування всупереч вимогам п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не призначив експертизу та не замовив звіт колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Тобто, дана норма передбачає, що лише після огляду транспортного засобу і у разі не досягнення згоди між страховим та потерпілим щодо розміру страхового відшкодування, а не після подання останнім заяви страховику про перегляд рішення вже щодо визначеного розміру страхового відшкодування, призначається оцінка або експертиза пошкодженого майна.

Як вже зазначалося вище, після огляду пошкодженого автомобіля позивача не було досягнуто згоди щодо розміру страхового відшкодування, у зв`язку з чим відповідач звернувся до оцінювача - СПД ОСОБА_4 за проведенням оцінки розміру завданого матеріального збитку, на підставі чого було складено вказані вище два Звіти №24/06/20 від 15.06.2020 та від 01.07.2020.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо незаконності звітів про вартість завданого матеріального збитку, на підставі яких відповідачем прийнято рішення про розмір завданого збитку, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір завданого позивачу матеріального збитку визначено з дотриманням вимог діючого законодавства.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що позивачем надано належний доказ на підтвердження розміру страхового відшкодування в сумі 98 456,53 грн, яким на його думку є Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020, а судом в рішенні не наведено мотивів відхилення такого звіту.

Як вже вказувалося вище, в матеріалах справи міститься два Звіти про оцінку завданого ОСОБА_1 матеріального збитку, внаслідок пошкодження його автомобіля «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , в ДТП, яка мала місце 16.05.2020, а саме Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020, наданий позивачем, та Звіт №24/06/20 від 15.06.2020, з урахуванням Звіту №24/06/20 від 01.07.2020 щодо визначення вартості автомобіля після ДТП, наданий відповідачем.

Обидва висновки містять відомості про ринкову вартість автомобіля та вартість відновлювального ремонту автомобіля. Також обидва звіти містять відомості про те, що відновлення (ремонт) транспортного засобу є економічно необґрунтованим та відомості про залишкову вартість автомобіля.

Водночас, колегія суддів враховує наступне.

Пунктами 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Як вбачається з матеріалів справи, з повідомленням про ДТП, яка мала місце 16.05.2020, ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ "АСК "ОМЕГА" 19.05.2020, а 27.05.2020 суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_4 здійснив огляд пошкодженого автомобіля та здійсни оцінку вартості завданого збитку, за результатами якої 15.06.2020 і було складено Звіт №24/06/20.

З наведеного слідує, що відповідач вчасно направив свого представника для визначення розміру завданих збитків.

Верховний Суд в постанові від 25.04.2018 у справі №301/1075/15 погодився з висновками судів попередній інстанцій та зазначив, що страхова компанія у передбачений законом строк направила свого представника на місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Тому позивач не набув правових підстав для самостійного обрання аварійного комісара чи експертів для визначення розміру шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно поклав в основу рішення звіт про вартість завданого матеріального збитку, замовником якого була страхова компанія.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обґрунтованості розміру страхового відшкодування, виплаченого відповідачем в сумі 28 110,68 грн, з огляду на таке.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення суми страхового відшкодування, суд виходив з того, що розмір заподіяної шкоди повинен ділитися на кількість винних осіб (56221,35:2), а саме на ОСОБА_6 , як водія мотоциклу «KAWASAKI», державний номерний знак НОМЕР_3 , та ОСОБА_3 , як водія транспортного засобу DACIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок дій яких завданої матеріальної шкоди позиву.

Проте, такий висновок суду є помилковим та суперечить обставинам справи, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 16 травня 2020 року по проспекту Перемоги, 80 у м. Києві сталося дві ДТП, одна з яких за участю автомобіля DACIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 . Інша ДТП сталася за участю мотоцикла KAWASAKI, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 , та автомобіля DACIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Зокрема, відповідно до постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2020 у справі №761/15991/20, водій ОСОБА_3 16.05.2020, о 14 год. 25 хв. в м. Києві по просп. Перемоги, 80, керуючи автомобілем DACIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, чим ОСОБА_3 порушив п. 13.1 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Зі змісту вказаної постанови суду від 15.06.2020 вбачається, що водій ОСОБА_3 допустив зіткнення лише з транспортним засобом «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , в результаті чого останній отримав пошкодження.

У вищевказаній постанові суду від 15.06.2020 не встановлено обставин, що транспортний засіб «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження внаслідок дій ОСОБА_6 , водія мотоцикла KAWASAKI, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Крім того, в постанові Шевченківського районного суду м. Києві від 15.06.2020 у справі №761/15994/20 про притягнення до відповідальності ОСОБА_6 теж відсутні відомості про вчинення останній дій, внаслідок яких було пошкоджено автомобіль ОСОБА_1 .

Дійсно, з постанови у справі №761/15994/20 вбачається, що 16.05.2020, о 14 год. 40 хв., у м. Києві на пр-ті Перемоги, 80, ОСОБА_6 , керуючи мотоциклом KAWASAKI, державний номерний знак НОМЕР_3 , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем "Дачія", державний номерний знак НОМЕР_2 , який рухався попереду, внаслідок чого обидва транспортні засоби отримали пошкодження.

Також слід особливо звернути увагу на час зіткнення всіх транспортних засобів між собою та послідовність їх зіткнення. Так, зі змісту згаданих вище постанов суду від 15.06.2020 вбачається, що о 14 год. 28 хв. водій ОСОБА_1 в результаті отриманого удару в задню частину його автомобіля автомобілем "Дачія", державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , зіткнувся з автомобілем «Jeep Cherokee», державний номерний знак НОМЕР_4 , а вже через 12 хвилин, а саме о 14 год. 40 хв. водій мотоцикла KAWASAKI, державний номерний знак НОМЕР_3 в`їхав в задню частину автомобіля "Дачія", державний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому, як слідує зі схеми ДТП, що міститься в матеріалах справи, автомобіль ОСОБА_1 не зміщувався та залишився на тому самому місці.

З наведеного слідує, що зіткнення мотоцикла KAWASAKI, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 з автомобілем DACIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , відбулося вже після того як останній зіткнувся з автомобілем «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Більш того, в матеріалах справи відсутні докази, що внаслідок зіткнення мотоцикла KAWASAKI, державний номерний знак НОМЕР_3 , з автомобілем DACIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , останній вдруге здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , як і відсутні докази того, що мотоцикл здійснив беозпосередньо зіткнення з автомобілем позивача.

Сукупний аналіз наведених обставин свідчить про відсутність доказів, які вказують на те, що внаслідок дій водія мотоцикла KAWASAKI, державний номерний знак НОМЕР_3 , ОСОБА_6 було тим чи іншим чином пошкоджено автомобіль позивача - «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи та неправильне застосування норми матеріального права - п. 36.3. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яка визначає, що якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди сукупними діями є декілька осіб, то розмір страхового відшкодування за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Враховуючи те, що вирішуючи спір, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права, неправильно застосував норми матеріального права та як наслідок дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення страхового відшкодування та похідних позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, а тому ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.

Пунктом 30.1. статті 30 Закону передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У відповідності до пункту 30.2. статті 30 Закону, якщо транспортний засіб вважається знищений, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Верховний Суд в постанові від 11.11.2020 у справі №755/22467/15-ц висловив правову позицію, що у випадку фізичного знищення майна відшкодовується різниця між вартістю автомобіля до ДТП та після ДТП.

Як вже вказувалося вище по тексту цієї постанови, Звіти №24/06/20 від 15.06.2020 та від 01.07.2020, складені на замовлення відповідача, є належними та допустимими доказами на підтвердження розміру страхового відшкодування. А тому саме ці звіти колегія суддів приймає до уваги при вирішенні позовної вимоги про стягнення страхового відшкодування.

При цьому, зважаючи на те, що Звіт №06/85.05.20 від 28.05.2020, поданий позивачем, отримано останнім з порушенням порядку, а саме не шляхом рецензування звіту на підтвердження розміру завданої шкоди або з дотриманням вимог п. 34.2, п. 34.3 ст. 34 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", колегія суддів вважає, що такий висновок не доводить розміру завданого позивачу матеріального збитку в сумі 98 456,53 грн.

Отже, оскільки зі Звіту №24/06/20 від 15.06.2020 та №24/06/20 від 01.07.2020 про оцінку вартості відновлювального ремонту, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля «Chevrolet Evanda», державний номерний знак НОМЕР_1 , вбачається, що вартість відновлювального ремонту (204 367,82 грн) перевищує ринкову вартість автомобіля (115 188,79 грн), то за приписами вищенаведеної норми матеріального права ремонт автомобіля є економічно необґрунтованим. Також, як вже неодноразово вказувалося вище, у Звіті №24/06/20 від 01.07.2020 зазначено, що вартість автомобіля після ДТП становить 58 967,44 грн.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів приходить до висновку, що сума завданої позивачу матеріальної шкоди обраховується за вирахуванням залишкової вартості автомобіля і становить 56 221,35 грн (115 188,79 (ринкова вартість автомобіля) - 58 967,44 (вартість автомобіля після ДТП).

Таким чином, беручи до уваги, що відповідачем виплачено ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 28 110,68 грн з 56 221,35 грн, які підлягали сплаті, а також враховуючи франшизу в 0,00 грн, судова колегія приходить до висновку, що розмір страхового відшкодування, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 28 110,68 грн.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позов в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Дана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 7 червня 2017 року №6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 11 квітня 2018 року у справі №758/1303/15-ц (провадження №14-68цс18).

При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 (провадження №12-14гс18) вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі №3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 11.12.2019 у справі №761/6406/16-цзазначив, що у пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його (п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З матеріалів справи вбачається, що заяву на виплату страхового відшкодування ПрАТ "АСК" ОМЕГА" отримало від ОСОБА_1 21 липня 2020 року (а. с. 12), а виплату страхового відшкодування у розмірі 28 110,68 грн, тобто частково, відповідач здійснив 20 листопада 2020 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з частковою виплатою відповідачем страхового відшкодування 20.11.2020, то розрахунок штрафних санкцій, а саме пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно обраховувати з 20.11.2020 по 28.01.2021 (дата подання позовної заяви), виходячи із суми боргу 70 345,85 грн.

З урахуванням вищенаведених положень закону, колегія суддів погоджується з визначеним позивачем періодом для здійснення обрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат. Поруч з цим, беручи до уваги, що колегія суддів дійшла висновку про доведеність розміру страхового відшкодування, яке підлягає виплаті позивачу в сумі 56 221,35 грн, з яких частково відповідачем виплачено 28 110,68 грн та не виплаченою залишилася сума - 28 110,68 грн, то саме і ця сума покладається в основу при здійсненні розрахунку штрафних санкцій.

Отже, період прострочення виконання зобов`язання з 20.11.2020 по 28.01.2021; сума простроченої заборгованості - 28 110,68 грн.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де:

[Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 01.12.2020 індексація на суму 28 110,68 грн (сукупний індекс інфляції) = 100,90%х101,30%=102,212% (за період грудень 2020 року, січень 2021 року).

Відтак, інфляційні нарахування становлять суму 621,72 грн = 28 110,68 грн (сума боргу) х 102,21% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 28 110,68 грн (сума боргу).

В свою чергу, 3% річних розраховуються за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де:

[Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Перший період розрахунку 3% річних з 20.11.2020 по 31.12.2020 - 42 дні, розраховується наступним чином: 28 110,68 грн (сума боргу) ? 3% (процентна ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 96,77 грн.

Другий період розрахунку 3% річних з 01.01.2021 по 28.01.2021 - 28 днів, розраховується наступним чином: 28 110,68 грн (сума боргу) ? 3% (процентна ставка) / 100% ? 28 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 64,69 грн.

Загальна сума 3% річних становить 161,46 грн (96,77+64,69).

Щодо розрахунку пені.

Пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] ? [Розрахункова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Розрахункова ставка (%)] - розрахункова ставка пені в процентах річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Перший період розрахунку з 20.11.2020 по 31.12.2020 = 42 дні.

Розрахункова ставка = 6% (облікова ставка НБУ) х 2 = 12%.

Пеня = 28 110,68 (сума боргу) х 12% (розрахункова ставка) / 100% х 42 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 387,10 грн.

Другий період розрахунку з 01.01.2021 по 28.01.2021 = 28 днів.

Розрахункова ставка = 6% (облікова ставка НБУ) х 2 = 12%.

Пеня = 28 110,68 (сума боргу) х 12% (розрахункова ставка) / 100% х 28 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 258,77 грн.

Загальна сума пені становить 645,87 грн (387,10+258,77).

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на позовну заяву не навів доводів на спростування позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, а лише зазначив, що такі позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, яка на думку скаржника не підлягає задоволенню.

Таким чином, інфляційні втрати становлять суму 621,72 грн, 3% річних - 161,46 грн та пеня в розмірі 645,87 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені підлягають частковому задоволенню.

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції, застосувавши положення ст. 26-1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та встановивши, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази завдання шкоди здоров'ю ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Суд також обґрунтовано вказав на те, що позивач помилково вважає, що до даних правовідносин підлягає застосуванню Закон України "Про захист прав споживачів", зокрема щодо в частині щодо відшкодування шкоди, оскільки ОСОБА_1 не укладав з ПрАТ "АСК "ОМЕГА" будь-яких договорів, а відтак не є споживачем фінансових послуг.

Посилання скаржника, що такий висновок суду суперечить положенням ч. 1, ч. 2 ст. 23 ЦК України колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки дану норму позивач тлумачить на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги, що висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимоги про відшкодування шкоди суперечить висновкам, щодо стягнення моральної шкоди із страховика, що містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц та в постанові від 25.11.2020 у справі №444/3259/18, колегія суддів відхиляє, оскільки у даній справі та справах, які переглядалася касаційним правовідносини не є подібними.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц виник спір між фізичною особою та банком, де фізична особа заявила вимоги про захист прав споживача та стягнення банківського вкладу. А у справі №444/3259/18, яка переглядалася касаційним судом, вирішувався спір безпосередньо між страхувальником та страховиком про захист прав споживача страхових послуг, який виник на підставі договору добровільного страхування.

Натомість, у справі, яка переглядається, спір виник між потерпілою в ДТП особою та страховиком винної в ДТП особи.

З наведеного слідує, що правові висновки Верховного Суду, на які посилається скаржник, правомірно не взяті до уваги судом першої інстанції при вирішенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Фактично доводи апеляційної скарги щодо вирішення судом позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Позивач у даній справі за подання позовної заяви сплатив судовий збір в сумі 908,00 грн, а за подання апеляційної скарги - 1 362 грн, що разом становить суму 2 270,00 грн.

Беручи до уваги, що за наслідками апеляційного розгляду справи позов задоволено частково, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачем витрати на сплату судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1 129,46 грн, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року в частині позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, 3% річних, інфляційних втрат та пені - скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 28 110 (двадцять вісім тисяч сто десять) грн 68 коп., 3% річних у розмірі 161 (сто шістдесят одна) грн 46 коп., інфляційні втрати у розмірі 621 (шістсот двадцять одна) грн 72 коп. та пеню у розмірі 645 (шістсот сорок п'ять) грн 87 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА" на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 129 (одна тисяча сто двадцять дев'ять) грн 46 коп.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06 грудня 2021 року в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди - залишити без змін.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ; дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Приватне акціонерне товариство "Акціонерна страхова компанія "ОМЕГА"; місцезнаходження: м. Київ, вул. Дмитрівська, 48-Г, літ. А.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус