Дата документу 15.09.2023 Справа № 337/3780/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/3780/19 Головуючий у 1-й інстанції: Гнатик Г. Є.
Провадження № 22-ц/807/1827/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя із позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 04.09.1993 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу вони неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачкою припинені, у теперішній час спільне господарство не ведуть, шлюбні відносини не підтримують, просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2019 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 04 вересня 1993 року Мар`ївською сільською радою народних депутатів Запорізького району, актовий запис № 11.

Після розірвання шлюбу залишено ОСОБА_1 прізвище - « ОСОБА_4 ».

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 в ухваленні додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в частині стягнення витрат по сплаті судового збору.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі в частині зазначення дати припинення шлюбних відносин між подружжям задоволено. Визнано, що шлюбні відносини між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 припинені з 14 лютого 2019 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість у зв`язку з порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позовні вимоги ОСОБА_2 , заявлені в позовній заяві про розірвання шлюбу, не містять вимоги щодо встановлення дати припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем. Дата припинення шлюбних відносин 14.02.2019р. була самостійно зазначена позивачем у позовній заяві, але в ході розгляду справи ця обставина судом не досліджувалась. Це було особисте твердження позивача без посилання на будь-які докази, але ця обставина підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, а згідно з приписами п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у спрощеному порядку можуть розглядатись сімейні спори, зокрема, про розірвання шлюбу.

Оскільки судом вирішена оскаржуваною ухвалою заява про ухвалення додаткового рішення у справі про розірвання шлюбу, то розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про ухвалення додаткового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також вимог позову та вимог заяви про ухвалення додаткового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення по справі в частині зазначення дати припинення шлюбних відносин між подружжям, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що при ухваленні рішення ним не було зазначено в описовій частині рішення час припинення шлюбних відносин між подружжям, про які було зазначено у поданому позові.

Проте, колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Встановлено, що 02.09.2019р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, у якій просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою.

02.12.2019р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яким позов задоволено. Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось.

Лише 31 травня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій вказував, що судом не було зазначено, коли саме подружжя припинило шлюбні відносини, що є суттєвим, а також не вирішено питання щодо сплаченого ним судового збору. Просив ухвалити додаткове рішення , яким встановити, що шлюбні відносини та ведення спільного господарства припинились між подружжям ОСОБА_4 з 14.02.2019р., а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь судовий збір в сумі 768,40 грн.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 червня 2023 року відмовлено ОСОБА_2 в ухваленні додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу в частині стягнення витрат по сплаті судового збору.

19.06.2023р. ОСОБА_2 знову подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій вказував, що не було вирішено його вимог попередньої заяви про ухвалення додаткового рішення в частині визначення дати, з якої припинено шлюбні відносини. Просив ухвалити в цій частині додаткове рішення.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по справі в частині зазначення дати припинення шлюбних відносин між подружжям, задоволено. Встановлено, що шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_4 припинені з 14.02.2019р.

Апелянт посилається на те, що суд, пропри встановлення у своїй першій ухвалі, що рішення виконано, а тому не може бути задоволена заява ОСОБА_2 про судові витрати, іншу заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнив, але при цьому виніс процесуальне рішення у вигляді ухвали. Вважає, що суд порушив норми матеріального і процесуального права.

Колегія частково погоджується з доводами скарги про порушення судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали. Так, суд першої інстанції відмовив в ухваленні додаткового рішення щодо судових витрат, посилаючись на те, що заяву про ухвалення додаткового рішення відповідно до приписів ч. 2 статті 270 ЦПК України може бути подано до закінчення строку на виконання рішення, яке було виконано, оскільки 14.07.2020 року копія ухваленого судового рішення була направлена для виконання до Запорізького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро), а тому є виконаним.

Між тим, вирішуючи іншу вимогу первісної заяви про ухвалення додаткового рішення, продубльовану новою заявою позивача, суд не застосовує вже цих приписів процесуальної норми, а задовольняє заяву про ухвалення додатного рішення, за наслідками розгляду якої визначає дату припинення шлюбу з 14.02.2019р., приймаючи при цьому не додаткове рішення як передбачено статтею 270 ЦПК України, а процесуальний документ в формі ухвали.

Досліджуючи доводи скарги та матеріали справи, колегія дійшла наступних висновків.

Відповідно до статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За матеріалами справи встановлено, що позов про розірвання шлюбу містив в собі вимоги щодо розірвання шлюбу між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 04 вересня 1993 року Мар`ївською сільською Радою народних депутатів Запорізького району, актовий запис № 11 (а.с. 3-5). Вимоги про встановлення дати припинення шлюбу прохальна частина позовної заяви не містила.

Саме відповідно до заявлених вимог судом і було вирішено справу із задоволенням позову у редакції, заявленій позивачем у прохальній частині позовної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, ОСОБА_2 зазначив, що у рішенні судом не було вирішено питання про час припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, які припинилися між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 14 лютого 2019 року. Тому вважав, що це можливо виправити шляхом ухвалення додаткового рішення.

Суд, задовольняючи цю заяву, вказував, що у описовій частині рішення не було зазначено час припинення шлюбних відносин між подружжям, про який було зазначено у поданому позові, а тому є підстави для ухвалення додаткового рішення. Тому ухвалою (іменем України) задовольнив заяву та визнав, що шлюбні відносини між подружжям ОСОБА_4 припинені з 14.09.2019р.

Колегія суддів не погоджується із посиланням суду про те, що при ухваленні рішення, судом не було зазначено час припинення шлюбних відносин між подружжям, про що було заявлено позивачем у позовній заяві, тому є підстави для ухвалення додаткового рішення.

Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 265 ЦПК України в описовій частині рішення зазначаються, зокрема стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Пунктами 1-3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у мотивувальній частині рішення зазначаються, зокрема: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої висновки мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, ОСОБА_2 зазначав про час припинення шлюбних відносин в змісті позову як підставу для розірвання шлюбу, але суд не досліджував цих обставин, оскільки не відобразив цього у мотивувальній частині свого рішення по суті спору, тому у суду не було права, передбаченого п. 1 ч. 1 статті 270 ЦПК України, ухвалювати додаткового рішення щодо обставин, з приводу якої сторони не подавали докази і не давали пояснення, а суд їх взагалі не досліджував.

Колегія наголошує, що такі обставини як час припинення шлюбних відносин підлягають окремому доказуванню під час розгляду справи, оскільки несуть у собі правові наслідки, пов`язані із фактом припинення шлюбних відносин, але будь-яких доказів, як б вказували на певний час припинення шлюбних відносин матеріали справи не містять, а справу розглянуто за відсутності сторін. Тож час припинення шлюбних відносин не був предметом дослідження під час розгляду судом спору, натомість суд першої інстанції лише зі змісту позовної заяви послався на час припинення шлюбних відносин, хоча це посилання не доведено жодними доказами.

Необхідність у встановленні обставин конкретної дати припинення шлюбних відносин відсутня, оскільки вони не відносяться до предмету спору в даній справі, та не були зазначені в позовних вимог самим позивачем. А тому підстав для ухвалення додаткового рішення у суду не було.

Крім того, судом порошно й приписи ч. 2 статті 270 ЦПК України, згідно з якою заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд вірно встановив в ухвал від 02 грудня 2013р., що рішення суду про розірвання шлюбу вже виконано, оскільки органом РАЦС на його підставі внесено відомості про розірвання шлюбу.

На користь цим обставинам свідчить укладення ОСОБА_1 нового шлюбу з ОСОБА_5 26.05.2022р., що є можливим лише у разі внесення відомостей про розірвання попереднього шлюбу.

Тож суд припустився порушень і суперечностей в своїх ухвалах при вирішенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення: відмовив в задоволенні заяви щодо судового збору через те, що рішення вже виконано, та одночасно задовольнив іншу вимогу про ухвалення додаткового рішення в частині визначення дати припинення шлюбних відносин, фактично вносячи нові не перевірені дані до тексту виконаного рішення.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції матеріалам справи, відповідно до приписів п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, яка фактично є додатковим рішенням, але оформлена невідповідним процесуальним документом.

Вирішуючи питання про судовий збір, колегія зазначає, що за подання апеляційної скарги відповідач сплатила 1610,40 грн., в той час як потрібно було сплатити 1152,60 грн. Тож за рахунок позивача їй належить до компенсації лише 1152,60 грн., а решту суми як зайво сплачену вона може просити повернути із бюджету, подавши окрему заяву до апеляційного суду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 червня 2023 року про винесення додаткового рішення скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в цій справі про визначення часу припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_1 з 14 лютого 2019р. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 15 вересня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова