Справа № 199/8152/22
(2/199/590/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

11.09.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., за участі сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації його вартості, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації його вартості, стягнення моральної шкоди. У підтвердження позовних вимог посилається на те, що з відповідачкою по справі він перебував у шлюбі з 05.09.2009 року. Від шлюбу вони маємо двох доньок 2010 р.н.. 25 вересня 2019 року їх шлюб рішенням Амур - Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська був розірваний.

Під час спільного проживання та за сумісні кошти 20 вересня 2018 року на Інтернет аукціоні вони придбали пошкоджений автомобіль Nissan Leaf 2013 року виробництва vin НОМЕР_1 . Вартість автомобіля складалась з наступних витрат: оплата інвойса (рахунка) № UA-DC402988 від 21.09.2018 року на суму 8530 доларів США, SWIFT переказ з ПриватБанку від 24.09.2018 року на суму 8530 доларів США; оплата запчастин для ремонту згідно видаткової накладної №М-00044718 від 7 березня 2019р. на суму 24610 грн. Спірний автомобіль був оформлений на ОСОБА_2 .

В 2021 році скориставшись тим, що автомобіль оформлений на відповідача, вона без згоди позивача продала автомобіль, чим порушила його права. Відповідно до останніх змін до позовної заяви, які прийняті судом, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію вартості частини спільного майна подружжя у вигляді транспортного засобу NISSAN LEAF, що належав до спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 174193,00 грн., моральну шкоду в розмірі 60000,00 грн., а також судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 29.11.2022 року відкрито провадження по даній справі.

Відповідачем 22.12.2022 року подано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Зазначила, що дійсно в період з 05 вересня 2009 року по 25 вересня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 13 квітня 2019 року на неї Територіальним сервісним центром № 1242 Міністерства внутрішніх справ України був зареєстрований транспортний засіб марки «Nissan», модель «Leaf», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який перебував в її особистому користуванні до 24 червня 2021 року. Зазначений вище транспортний засіб, на підставі договору купівлі-продажу від 24 червня 2021 року за номером 1242/2021/2647527, переданий у власність ОСОБА_3 . Зазначила, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки позивачем у цивільній справі не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позові.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, вважала, що спірний автомобіль був придбаний за її власні кошти, тому не є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того вважала, що позивач пропустив строк позовної давності.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2009 року до 25 вересня 2019 року. За період перебування у шлюбі сторонами був придбаний транспортний засіб марки «Nissan», модель «Leaf», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який 13 квітня 2019 року Територіальним сервісним центром № 1242 Міністерства внутрішніх справ України був зареєстрований за ОСОБА_2 .

Відповідно до даних ТСЦ МВС № 1249 від 17.11.2022 року транспортний засіб марки «Nissan», модель «Leaf», 2013 року випуску, 26 червня 2021 року було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу укладеного в ТСЦ № 1242/2021/2647527 від 24 червня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю.

Згідно постанови Верховного Суду від 07.04.2021 р. № 127/6926/13-ц, у випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Аналогічний висновок зроблено в постанові ВС України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-486цс16, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19). Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Таким чином судом встановлено, що майно, в даному випадку - транспортний засіб марки «Nissan», модель «Leaf», 2013 року випуску, набуто подружжям за час шлюбу і є їх спільною сумісною власністю. Доказів тому, що спірний автомобіль придбаний за власні кошти відповідача, останньої суду не надано, що спростовує її твердження про належність спірного автомобіля до особистої власності відповідача

Відповідач відчужила автомобіль, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Доказів надання ОСОБА_1 згоди на відчуження автомобіля матеріали справи не містять. Установивши, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужувала його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу.

Як роз`яснив пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В матеріалах справи міститься звіт з оцінки майна № 001-02, замовником якого є ОСОБА_2 , відповідно до висновку якого, станом на 22.02.2023 року, ринкова вартість спірного автомобіля склала 236079,00 грн., у тому числі ПДВ (20%) 39346,50 грн. А також висновок експерта № 3518 транспортного-товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу марки «Nissan», модель «Leaf», 2013 року випуску, 26 червня 2021 року за заявою ОСОБА_1 від 03.02.2023 року, відповідно до якого середня ринкова вартість автомобіля «Nissan», модель «Leaf» 24 kWh 5 dr (ZE0), ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2013 на дату оцінки імовірно може складати 296580,00 грн. (у тому числі ПДВ).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19 зазначено, що будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову (пункт 8.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі № 907/9/17, провадження № 12-76гс18).

Згідно ст. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Дійсна вартість майна визначається згідно вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Документом, який підтверджує вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна, висновок про вартість майна є його невід`ємною частиною (стаття 12 Закону).

Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності суб`єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна, який підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

При вирішенні даного спору, за умови наявності двох висновків експертів, наданих за замовленнями сторін, суд при ухваленні даного рішення керується саме звітом з оцінки майна № 001-02 від 20.02.2023 року, замовником якого є ОСОБА_2 з наступних підстав.

Статтею 11 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення оцінки. До схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 19 грудня 2019 року у справі N 211/2171/15, від 01 жовтня 2020 року у справі N 2-2394/10, від 15 жовтня 2020 року у справі N 917/628/17. Саме вищевказана оцінка майна була вчинена з доступом експерта до спірного автомобіля «Nissan», модель «Leaf», ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , рік випуску 2013, який на момент оцінки мав реєстраційний номер НОМЕР_4 .

У той час, як висновок експерта № 3518 транспортного-товарознавчого дослідження про оцінку транспортного засобу марки «Nissan», модель «Leaf», 2013 року випуску, 26 червня 2021 року за заявою ОСОБА_1 від 03.02.2023 року, був складений без надання автомобіля, тому середня ринкова вартість спірного автомобіля експертом зазначена можлива або вірогідна. У висновку також відсутні дані про неможливість особистого огляду об`єктів дослідження, не зазначені обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту N 1 та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову частково, з наведених вище мотивів та підстав.

Оскільки спірний автомобіль відчужений третій особі, однак дане рухоме майно було набуто подружжям за час шлюбу і був їх спільною сумісною власністю, суд приходить до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу, ринкова вартість якого складає 236079,00 грн., а саме в розмірі 118039,50 грн.

Що стосується вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаних вимог виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

При розгляді справи судом не встановлено, що позивачу спричинена моральна шкода, визначена законом, будь-яких доказів та обґрунтування спричинення позивачу моральної шкоди останній суду не надав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з урахуванням часткового задоволення позовних вимог на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 1180,39 грн.

Керуючись ст.ст. 57,60,69-71 СК України, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення компенсації його вартості, стягнення моральної шкоди,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_2 ) компенсацію вартості частини спільного майна подружжя у вигляді транспортного засобу NISSAN LEAF, що належав до спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 118039,50 грн., а також судові витрати по справі, що складаються з судового збору в розмірі 1180,39 грн., а всього 119219 (сто дев`ятнадцять тисяч двісті дев`ятнадцять) гривень 89 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня складання повного рішення апеляційної скарги.

Суддя Руденко В.В.