Справа №442/2942/23
Провадження №2/442/726/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючого судді Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

встановив :

04.05.2023 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача в її користь пеню за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу №442/6290/22, виданим Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, яка становить 14 083,32 грн. на кожну дитину.

В обґрунтування позову вказує на те, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 1 грудня 2022 року по цивільній справі №442/6290/22, провадження №2/442/1291/2022 з ОСОБА_2 стягуються аліменти в її користь на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 27.09.2022 року і до досягнення дитиною повноліття та на навчання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 27.09.2022 року і до закінчення нею навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», тобто до 30.06.2025, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

07.03.2023 року Дрогобицьким ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження №71197339 та № 71197053 щодо примусово виконання виконавчого листа №442/6290/22, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

З часу ухвалення рішення суду, відповідач не оплачує призначені судовим рішенням аліменти. Внаслідок цього станом на 27.04.2023 за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 14402,00 грн., що підтверджується доданим до заяви розрахунком державного виконавця та по виплаті аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в сумі 14402 грн.

28.06.2023 від представника відповідача адвоката Захарко Ю. надійшов відзив на позов. Позову не визнає. Вказує на відсутність вини відповідача, яка є необхідною умовою при вирішенні спору про стягнення неустойки (пені) обумовленої приписами ч.1 ст.196 СК України. Зазначає, що відповідачу не було відомо про винесення заочного рішення від 01.12.2022 про стягнення з нього аліментів на дітей. На момент подання позову та ухвалення рішення перебував за кордоном, що підтверджується відміткою на 32 сторінці паспорту громадянина України для виїзду за кордон. Про даний факт відомо і позивачу, оскільки в рішенні суду, яке отримано з реєстру судових рішень зазначається, що позивач вказує, що відповідач працездатний, отримує дохід, працює в Республіці Польща.

Відповідач, вважає, що належним чином виконує та виконував обов`язки по матеріальному утриманню дітей, а позов позивача про стягнення аліментів був надуманим та безпідставним. Подавши позов про стягнення аліментів, позивач не повідомила про це відповідача, як і про прийняте судом рішення.

Вказує, що вищевказане рішення набрало законної сили 06.02.2023 та постанова про відкриття виконавчого провадження 71197053 від 06 березня 2023 року була прийнята на підставі виконавчого листа виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області 07.02.2023 року.

Отже, позивач звернулася до органів виконавчої служби після спливу одного місяця після отримання виконавчого листа. І у березні 2023 відповідач мав би сплатити одразу аліменти за 6 місяців, що становлять 30 000,00 гривень по 15 000,00 гривень на кожну дитину. Одноразовий платіж у такій сумі є надмірним тягарем для відповідача.

Позивач не повідомила відповідачу реквізити для сплати аліментів і він, будучи за кордоном не мав можливості отримати необхідні реквізити для їх сплати.

Дізнавшись про рішення суду про стягнення аліментів він попросив матір отримати у виконавчій службі відомості про суму та реквізити для сплати аліментів. І вже в квітні 2023 року перерахував кошти в сумі 3431 грн. по кожному виконавчому провадженню, в травні 2023 року ним було сплачено 4000,00 грн. по кожному виконавчому провадженню. Тобто одразу почав сплачувати суми, що перевищують розмір щомісячного платежу.

02 червня 2023 року відповідач уклав договір про надання правової допомоги в електронній формі і 02 червня 2023 року стало відомо про зміст позовних вимог до нього.

Вже 06 червня 2023 року відповідач проплатив 7500,00 грн., а 19 червня 2023 року по 8600,00 грн по кожному виконавчому провадженню (копія квитанцій долучається).

Отже, після того як відповідачу стало відомо про розмір суми заборгованості, ним були знайдені кошти для погашення повної суми заборгованості.

Відповідачем не було здійснено жодних винних дій, які призвели до утворення заборгованості. Тобто жодної вини особи у виникненні заборгованості немає. Крім того відповідач зазначає, що завжди належним чином виконував свої батьківські обов`язки як по вихованню так і по матеріальному утриманню дітей. І у Позивача були відсутні підстави для подання позову про стягнення аліментів.

У рішенні суду про стягнення аліментів зазначається, що вартість навчання становить 30 060,00 грн. на рік. Проте, саме відповідачем проплачено вартість навчання за перший семестр, що становить 15 050 грн. Копія квитанції долучається. Також Відповідач забезпечив дочку належним обладнанням для навчання телефон марки IPhone 12 та ноутбук Think Pad xl carbon. Навчальний рік 2021-2022 оплачений за кошти відповідача.

Проживання дочки на орендованій квартирі від серпня 2021 року до квітня 2023 року оплачував батько (3 500,00 грн. щомісяця), тоді як мати не дає жодних коштів на проїзд, проживання чи кишенькові. Відповідач також регулярно дає кошти старшій дочці на особисті потреби, такі як: оплату проїзду по місту та міжміських проїздів, оплату інтернету та мобільного рахунку, оплату за ксерокопії до навчання, засоби гігієни, продукти харчування та ін.

Відповідач обладнав квартиру своєї матері, чим вирішив питання проживання старшої дочки на час навчання у м. Львові, зі сторони позивача жодної матеріальної допомоги не було. Меблі, посуд, техніка та інші необхідні речі придбані за кошти відповідача. Вказане може підтвердити сестра відповідача.

Перебування старшої дочки у Республіці Польща (три рази) та молодшої (один раз) повністю фінансувалося батьком, а також купівля сезонних речей. Щомісяця відповідач передає продукти харчування, необхідні речі. При кожній можливості молодша дочка отримує подарунки від батька (у вигляді солодощів, продуктів харчування, речей для дозвілля та розвитку). Одним із подарунків був мобільний телефон, на якому позивач заблокувала вхідні дзвінки від батька та родичів зі сторони батька. Перешкоджає у спілкуванні з батьком та родичами з його сторони, чим формує у дитини викривлене поняття про сім`ю. При спілкуванні дочки з батьком ОСОБА_1 вихоплює телефон у дитини та починає кричати, вживаючи нецензурну лексику, при чому не може обґрунтувати свою агресію. Перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_2 ОСОБА_1 вступила у відносини із ОСОБА_5 , що і стало причиною непорозумінь, та в пізнішому часі призвело до розлучення.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Отже на підставі вищевикладеного стверджують про відсутність вини відповідача, що є підставою для відмови у позові.

Позивачка та її представник адвокат Даньків О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали. ОСОБА_1 , як свідок, вказала, що відповідач свідомо не сплачував аліменти на дітей, тим самим хотів поставити її у скрутне матеріальне становище. Вона вимушена була оплачувати навчання старшої дочки за попередній семестр за свої особисті кошти. Не заперечила, що під час війни діти дійсно їздили до батька у Польщу, проте пробули там недовго та повернулись в Україну.

Заслухавши вступне слово сторін, з`ясувавши обставини, безпосередньо дослідивши докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.

Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 1 грудня 2022 року по цивільній справі №442/6290/22, провадження №2/442/1291/2022 вирішено стягувати з ОСОБА_2 аліменти в користь ОСОБА_1 на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 27.09.2022 року і до досягнення дитиною повноліття та на навчання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з 27.09.2022 року і до закінчення нею навчання у Національному університеті «Львівська політехніка», тобто до 30.06.2025, але не більше ніж до досягнення нею 23-х річного віку на підставі чого було видано виконавчий лист .

06.03.2023 та 07.03.2023 Дрогобицьким ВДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ (м.Львів) відкрито виконавче провадження №71197339 та № 71197053 щодо примусово виконання виконавчого листа №442/6290/22, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області.

Згідно поданого розрахунку заборгованості по аліментах від 27.04.2023 у ВП 71197339 за боржником ОСОБА_2 нарахована заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 27.04.2023 складає 14402 гривень, а згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 27.04.2023 у ВП 71197053 заборгованість боржника ОСОБА_2 по вказаному виконавчому провадженні становить 14402 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося учасниками справи, а також підтверджується відповіддю начальника Дрогобицького відділу ДВС у Дрогобицькому районі Львівської області ЗМУ МЮ Н.Савчин, станом на 22.06.2023 заборгованість у ОСОБА_6 по ВП №71197339 та ВП №71197053 відсутня.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Суд встановив, що з моменту, коли відповідачу стало відомо про наявність рішення про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження, він добровільно шляхом перерахунку коштів на картковий рахунок позивачки сплачував аліменти та на момент розгляду справи заборгованість відсутня.

При цьому суд звертає увагу, що рішення про стягнення аліментів ухвалювалося в заочному порядку, без участі відповідача. Виконавчий лист був пред`явлений до виконання 06.03.2023 та 07.03.2023 і відповідач з квітня 2023 почав погашати заборгованість по сплаті аліментів і погасив заборгованість, яка виникла за рішенням суду 19.06.2023 року, фактично не з його вини. Тобто у діях відповідача не вбачається умислу та ухилу від сплати аліментів. Окрім цього, як зазначив відповідач він приймає участь у вихованні дітей, немає наміру на ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, з урахуванням фактичних обставин справи та поданих доказів, суд дійшов переконання про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Так, згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі у відмови в позові - на позивача. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, а у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати з розгляду даної справи слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.3,12,13,77,81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів відмовити.

Судові витрати з розгляду даної справи віднести на рахунок держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.09.2023.

Суддя Хомик А.П.