Провадження № 2/359/91/2023
Справа № 359/2956/20
08 лютого 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі
головуючого судді - Муранової-Лесів І.В..
при секретарі - Івковій Д.Л., Шляхетко Ю.В., Степаненко А.О.,
за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права особистої власності,-
14.04.2020 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла вище зазначена позовна заява, в якій ОСОБА_2 просить : визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 4370 грн. 60 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 3500 грн.
Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2006, який на підставі рішення суді від 31.07.2017 було розірвано.
Крім того позивач зазначає, що після одруження вони разом проживали в орендованих квартирах, кошти які вони разом заробляли вистачало на оплату оренди, комунальних послуг та побутові витрати. ЇЇ матір ОСОБА_4 запропонувала допомогу у придбанні житла, які тривалий час відкладала на купівлю квартири. На початку 2013 року вона знайшла квартиру, в якій проживає і на даний час, за вигідними та доступними їй умовами. Забудовник запропонував оплату частинами, які були обмежені конкретними датами та повністю її влаштовували, оскільки кошти для першого внеску у неї були.
01.07.2014 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Ю.В., зареєстровано квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ..
Позивач вказує, що під час спільного проживання у ОСОБА_3 були борги та кредитні зобов`язання, які вони сплачували із спільного бюджету. Також він зловживав грою в автомати, також помічала зникнення коштовностей та грошей із квартири. Жодного разу з боку відповідача не надавались кошти на оплату житлово-комунальних витрат.
Крім того позивач вказує, що в особистих розмовах з відповідачем, він неодноразово погоджувався, що ніякого відношення до купівлі-продажу спірної квартири він не має. Такі розмови відбувались в присутності також свідків.
Ухвалою від 15.05.2020 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження ( а.с.36-37).
Ухвалою від 15.10.2020 закрито підготовче провадження (а. с. 66).
Ухвалою від 23.05.2022 витребувано у Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області відомості про доходи, які отримував ОСОБА_3 в період з 02.09.2006 по 01.07.2014 (а. с. 137-138).
Ухвалою від 12.07.2022 витребувано у Державній податковій служби України відомості про доходи, які отримував ОСОБА_3 в період з 02.09.2006 по 31.08.2017 (а. с. 147-148).
Ухвалою від 14.11.2022 витребувано у приватного нотаріуса Бориспільського районного нотаріального округу Сидоренко Ю.В. належним чином завірені копії нотаріально посвідчених заяв ОСОБА_3 від 24.10.2023 реєстровий № 898 та від 01.07.2014 реєстровий № 703 (а. с. 174-177).
У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_1 підтримала позов та викладені в позовній заяві обставини.
Відповідач як у підготовче так у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив, відзиву, заяв по суті позову та клопотань до суду не направив.
Заслухавши пояснення позивача та її представника ОСОБА_1 , свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.
У судовому засіданні встановлено, що з 02.09.2006 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданим повторно 02 серпня 2013 року виконавчим комітетом Цимбалівської сільської ради Старосинявського району Хмельницької області ( а. с. 25).
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 31.08.2017, ухваленим у цивільній справі № 359/3733/17, провадження № 2/359/1704/2017, з урахуванням ухвали суду від 18.06.2018 про виправлення описки, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 12.09.2017 (а. с. 26,27).

Також встановлено, що 24.10.2013 між ТОВ «МКС РЕС» та позивачем ОСОБА_2 було укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Ю.В. та зареєстровано в реєстрі за № 899 ( а. с. 13-17).

Відповідно до п. 3.1. Договору, сторона 1 зобов`язується в подальшому продати, а сторона 2 купити зазначену у п. 1.1. цього договору квартиру за ціною, що становить 305216 гривень ( в тому числі ПДВ-20 % - 50869 грн. 33 коп.), що еквівалентом 38185 доларів 41 цент США за курсом НБУ станом на день укладення договору ( а. с. 13-17).

Відповідно до п.3.2 Договору сторони дійшли згоди щодо графіку перерахування коштів : 24.10.2013 - 91564,80 грн., 25.12.2013 61043,20 грн., 25.03.2014 91564,80 грн., та після підписання основного договору впродовж 1 банківського дня позивач сплачує 61043,20 грн. (а. с. 13-17).

01.07.2014 між ТОВ «МКС РЕС» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Ю.В., зареєстрований в реєстрі за № 704 (а. с. 19-22).

Відповідно до п. 2.1. Договору, за домовленістю Сторін продаж квартири, що відчужується, вчинено за 308560 гривень 00 копійок, з яких: 303908 гривень 00 копійок сплачені Покупцем до підписання цього договору; 4652 гривні 00 копійок Покупець сплачує Продавцю в день підписання цього договору шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця, зазначений в п.10 даного Договору .

01.07.2014 було зареєстровано право власності на вказану квартиру за позивачем ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Інформацією з Державного реєстру речових прав ( а.с. 23-24).

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Частиною 2 ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд також враховує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 7 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16.

Так, згідно з ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України , особистою приватною власністю дружини, чоловіка є : 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як стверджує позивач вказану квартиру вона придбала за особисті кошти, відповідач на придбання квартири коштів не надавав.

Проте, такі твердження позивача суперечать умовам укладених ОСОБА_2 . Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2013 та Договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2014, на підставі яких було набуто право власності на спірне нерухоме майно.

Так, згідно з п. 6.9. Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 24.10.2013, договір укладається за згодою чоловіка сторони-2 ОСОБА_3 , викладеної у вигляді заяви, справжність підпису на якій засвідчено ОСОБА_6 приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 24.10.2013 за реєстровим № 898 ( а. с. 13-18).

Відповідно до п.6.4 Договору купівлі-продажу квартири, вищевказана квартира купується ОСОБА_2 за грошові кошти, набуті під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 за його згодою, викладеною у вигляді заяви, справжність підпису на якій посвідчено ОСОБА_6 , приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області 01 липня 2014 року за р. №703 ( а. с. 19-22).

Тобто, з метою укладення вищезазначених договорів позивач ОСОБА_2 отримала нотаріально посвідчену згоду свого чоловіка ОСОБА_3 наступного змісту.

Так, за змістом заяви від 24.10.2013, посвідченою приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Ю.В. та зареєстрованою в реєстрі за № 898, ОСОБА_3 зазначив, що він дає згоду своїй дружині ОСОБА_2 на укладання та підписання попереднього договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 40,16 кв.м, за ціну та на умовах на її розсуд. При цьому він стверджує, що попередній договір купівлі-продажу квартири, укладається його дружиною ОСОБА_2 в інтересах сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, та укладання договору відповідає їх спільному волевиявленню (а.с. 184).

Крім того, відповідно до заяви від 01.07.2014, посвідченої приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Сидоренко Ю.В. та зареєстрованої в реєстрі за № 703, ОСОБА_3 дає згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 40,16 кв.м, за ціну та на умовах на її розсуд, а також підтверджує, що гроші, які витрачаються на придбання квартири, є їх спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу, що підтверджується заявою (а.с. 185).

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма ч. 3 ст. 61 Сімейного кодексу України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Зазначена правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 07.10.2021 у справі №295/8319/18.

У цьому зв`язку судом встановлено, що спірне нерухоме майно було набуто в період шлюбу за кошти, які також набуті в період шлюбу та використані в інтересах сім`ї для придбання спірної квартири, в якій подружжя проживали та зареєстровані по даний час.

При цьому суд критично оцінює пояснення у якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , щодо надання ними коштів на придбання особисто позивачем квартири.

Так, в силу вимог ч.5 ст.719 ЦК України, в редакції, чинній на 2013-2014 роки, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За змістом ч.1ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У цьому зв`язку, суд дійшов висновку, що показання свідків щодо дарування коштів позивачу для придбання спірного нерухомого майна є недопустимими доказами.

Не є такими належними доказами і докази зняття коштів свідком ОСОБА_7 з власного рахунку: 02.12.2013 36099,39 грн. та 120003,28 грн, 05.03.2014 3028,05 грн. та 103748,94 грн. (а.с.-87,88,100,101).

Оскільки кошти на виконання укладених Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 24.1.2013 та Договору купівлі-продажу квартири від 01.07.2014 сплачувалися ОСОБА_2 : 24.10.2013 91564,80грн; 23.12.2013 61043,20грн., 13.03.2014 128700,00грн.; 08.05.2014 22600,00 грн., 01.07.2014 4652,00грн. (а.с.89,90,91,95,96)

Отже суми і дати зняття коштів та дати і суми здійснених платежів не збігаються.

Та обставина, що 23.12.2013 було здійснено вклад та в цей же день знято кошти з рахунку позивача в сумі 61100 грн. (а.с.93,94), а також здійснено платіж в рахунок укладеного Попереднього договору в сумі 61043,20грн. (а.с.96), не може враховуватися судом як безспірний та належний доказ внесення позивачем особистих коштів, отриманих від її близьких родичів, оскільки долучені до матеріалів справи письмові докази не місять таких даних.

Крім того, твердження позивача щодо придбання квартири за особисті кошти фактично суперечать змісту складених відповідачем та нотаріально посвідчених заяв, на підставі яких позивачем були укладені договори, що стали підставою для набуття права власності на спірну квартиру.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд, оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином спірне нерухоме майно було придбано позивачем під час шлюбу та за кошти, які були отримані та використані в інтересах сім`ї, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тобто сторін по справі. Отже, підстави для визнання спірної квартири особистою приватною власністю позивача відсутні.

При цьому суд звертає увагу, що та обставина, що відповідач витрачав кошти не в інтересах сім`ї, мав у зв`язку з цим боргові зобов`язання позивачем не доведена, та у разі її доведеності могла бути врахована судом при поділі майна подружжя.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141,128, 223, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280-284 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду, або через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду виготовлено 18.02.2023.

Суддя: І. В. Муранова-Лесів