Номер провадження: 22-ц/813/4194/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

У серпні 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з вказаним вище позовом, у якому просили визнати за кожною право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер батько позивачів ОСОБА_4 . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги є позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - діти спадкодавця та відповідач ОСОБА_1 - дружина померлого.

Після смерті ОСОБА_4 відкрита спадкова справа нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори за номером №1/2020.

31 січня 2020 року позивачі звернулися до нотаріуса із заявами №77/533-н/77-2020-1-258, №77/533-н/77-2020-1-254 про прийняття спадщини.

Щодо інших спадкоємців, інформація міститься у спадковій справі.

У позивачів відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, оскільки такі знаходяться у відповідачки, яка добровільно їх не надає, що змушує позивачів звернутися до суду із цим позовом.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожною окремо право власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті батька - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 30 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, у якій просила скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції неправомірно відмовив у залученні Держави України в особі КМУ, як третьої особи, оскільки предметом цієї справи є набуття резидентами рф права власності на майно на території України. Так, уповноважені особи держави, дослідивши матеріали справи та особи позивачів, могли б встановити наявність чи відсутність діяльності по підтримці військової агресії рф проти України.

Скаржниця також зауважує, що позовна заява подана неуповноваженою на те особою, а отже підлягала поверненню без розгляду, оскільки адвокат позивачів діяв на підставі укладеного з ними договору про надання правової допомоги №25/07/21 від 25 липня 2021 року. Разом з тим, з огляду на встановлення постановою КМУ №187 від 03 березня 2022 року мораторію на виконання зобов`язань за договорами стягувачами за якими є рф або її резиденти, адвокат позивачів не мав права на виконання зобов`язань за укладеним із ними договором про надання правової допомоги.

Скаржниця також зауважує, що судом першої інстанції не встановлено наявності спору взагалі, оскільки позивачами не надано доказів звернення до неї з приводу отримання правовстановлюючих документів на спірну квартиру.

В судове засідання позивачі, які належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи, не з`явились, їх неявка до суду не перешкоджає розгляду справи у їх відсутність, що передбачено частиною 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення представника скаржниці адвоката Шевцова А.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що згідно постанови від 18 січня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачам було відмовлено у видачі документів на спадкове майно, оскільки у них відсутні оригінали документів на нього, отже, позивачі можуть захистити свої права тільки шляхом звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , якому за життя на праві власності належала кв. АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( ОСОБА_2 - після укладення шлюбу) та ОСОБА_6 є доньками ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрита спадкова справа нотаріусом Суворовської державної нотаріальної контори за номером №1/2020.

02 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

31 січня 2020 року до нотаріуса із заявами №77/533-н/77-2020-1-258 та №77/533-н/77-2020-1-254 про прийняття спадщини звернулись позивачі.

26 березня 2020 року ОСОБА_6 відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї матері та дружини померлого - відповідачки ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріусу Суворовської державної нотаріальної контори Михайлюченко С.О. від 18 січня 2021 року відмовлено позивачам у видачі документів на спадкове майно, у зв`язку із відсутністю у них оригіналів правовстанолюючих документів на нього.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що позовна заява, подана позивачами, від імені яких діяв адвокат Гареєв Є.Ш., підлягала поверненню без розгляду, оскільки останній діяв на підставі укладеного з позивачами договору про надання правової допомоги №25/07/21 від 25 липня 2021 року, зобов`язання за яким не підлягають виконанню, з огляду на встановлений постановою КМУ №187 від 03 березня 2022 року мораторій.

Оцінюючи наведені доводи апеляційного скарги, апеляційний суд звертає увагу на зміст конституційного принципу незворотності дії закону у часі .

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Дійсно, Постановою КМУ Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації від 03 березня 2022 року № 187 установлено мораторій (заборону) на, зокрема, виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є рф або, зокрема, громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах.

Згідно ст. 52 ЗУ Про КМУ постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Відповідно до інформації на сайті ВРУ постанову КМУ 03 березня 2022 року № 187 опубліковано в Урядовому кур`єрі № 47 04 березня 2022 року.

Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що договір про надання правової допомоги між позивачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та адвокатом укладений 25 липня 2021 року, а позовну заяву подано 02 серпня 2021 року, тобто до набрання чинності постановою КМУ на яку посилається скаржниця, а отже її зміст не поширювався на правовідносини, що виникли між позивачами та їх представником.

Щодо доводів ОСОБА_1 стосовно не з`ясування судом першої інстанції наявності спору між сторонами, апеляційній суд зауважує, що підставою звернення позивачів до суду стала відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва на право на спадщину, у зв`язку із відсутністю у нотаріальній конторі правовстановлюючих документів на спадкове майно та їх ненадання позивачами, а не відмова відповідачки надати такі документи позивачам. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що обізнана про подання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позовної заяви ОСОБА_1 позов не визнала, а навпаки заперечувала проти його задоволення та звернулась із апеляційної скаргою на рішення суду яким задоволено вказаний вище позов, що свідчить про існування спору між сторонами.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги стосовно відмови суду першої інстанції у залученні до участі у цій справі Держави України в особі КМУ, яку скаржниця вважає неправомірною, апеляційний суд погоджується із висновком суду та його правовим обґрунтуванням про те, що рішення по цій справі безпосередньо не впливає на права та обов`язки держави Україна, а отже підстав для залучення в якості третьої особи немає.

Щодо висновків суду першої інстанції по суті спору, апеляційним судом ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Тож, висновки суду про задоволення вказаного вище позову з викладених у оскаржуваному рішенні мотивів і підстав, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими.

Доказів які б спростували висновки суду першої інстанції скаржником не надано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду.

Водночас апеляційний суд вважає слушними доводи скаржниці про відсутність у матеріалах справи направленої представником відповідачки електронною поштою заяви, втім це не є тією підставою, що передбачена ч.3 ст. 376 ЦПК України, із якою Закон пов`язує обов`язок апеляційного суду скасувати оскаржуване судове рішення, а отже його скасування з цієї підстави є надмірним формалізмом у трактуванні процесуального законодавства, не відповідатиме загальним засадам права та буде неправомірним обмеженням права особи на справедливий суд, яке передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки таке порушення не впливає на правильність висновків суду про наявність для задоволення позовної заяви.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вказаних вище вимог, підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі не має.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови буде складено 11 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: Н.В. Стахова

М.В.Назарова