ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7181/23 Справа № 188/1690/20 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 188/1690/20

Номер провадження 22-ц/803/7181/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року головуючого судді Курочкіної О.М. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 06 березня 2007 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк».

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачем для ознайомлення в письмовій формі.

Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банк та не скористався можливістю розірвати договір у разі незгоди зі змінами.

Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.

В редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати мінімального платежу останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витраті рахунок кредитного ліміту, зобов`язання клієнта вважаються простроченими.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 11 жовтня 2020 року має заборгованість - 36339,64 грн. з яких: 23912,46 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 23912,46 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 10835,66 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 1591,52 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПриватБанк».

Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг від 06 березня 2007 року у розмірі 36 339, 64 грн станом на 11 жовтня 2020 року та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 суму заборгованості за тілом кредиту в розмірі 3000 грн на користь АТ КБ «ПриватБанк». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмовлених позовних вимог із стягнення частини заборгованості за тілом кредиту та відсотків, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, неналежну оцінку доказів по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та тілом кредиту, оскільки в заяві підписаній відповідачем зазначена базова процентна ставка 3% на місяць, також, в анкеті-заяві зазначено вид та номер кредитної картки, валюта кредиту, пільговий період, початковий кредитний ліміт. Тобто, відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування , зокрема щодо сплати відсотків. Активація відповідачем картки та користування картковим рахунком свідчать що укладення сторонами кредитного договору, відповідач звертався до банку з метою пере випуску карти, отримав пере випущені картки з новими номерами та продовженим строком дії, якими продовжив користуватись. Зазначені обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи заявою відповідача, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідкою банку про видані кредитні картки, про зміну умов кредитування. Судом не прийнято до уваги, що розмір кредитного ліміту збільшився до 23000 грн, що підтверджується відповідною довідкою, яка додана до позовної заяви. Заборгованість відповідача за фактично використаними кредитними коштами підтверджена належними та допустимими доказами по справі, що не були належним чином досліджені судом, зокрема судом не звернуто уваги на те, що заборгованість за тілом кредиту (поточним та простроченим) в повному обсязі не погашена, а тому відповідач зобов`язаний повернути фактично отриману суму кредитних коштів, що узгоджується з правовим висновком викладеним у постанові ВСУ від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Однак, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст. 1054 ЦК України, стягнув лише частину заборгованості та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення решти заборгованості за тілом кредиту. Крім того, судом не звернуто уваги, що умови кредитування щодо сплати процентів належним чином погоджені з відповідачем, тому суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про відмову в задоволенні частини позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає .

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем була підписано анкету заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку № б/н від 06 березня 2007 року. У анкеті-заяві позичальника від 06 березня 2007 року домовленості сторін щодо строку дії кредитного договору відсутні, розмір кредитного ліміту визначено в сумі 3000 грн, вид отриманої кредитної картки не зазначено, що позбавляє можливості встановити вид та умови наданих відповідачу банком послуг. Анкета-заява позичальника від 06 березня 2007 року належним чином посвідчена стороною позивача.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до Анкети-заяви кредитний ліміт встановлений в розмірі 3000 грн., але відповідач, отримавши кошти, належним чином з умовами не ознайомлений, крім того, позивач, у позовній заяві, посилається на Умови та Правила, що почали діяти з 01 березня 2019 року, тобто, на Умови та Правила, які почали діяти через 12 років після укладання договору на підставі заяви, а докази про приєднання до цих умов і правил і ознайомлення з ними суду не надано. Відповідно до заяви, базова процентна ставка за кредитом не зазначена. Судом не прийнято до уваги надані позивачем розрахунок заборгованості станом на 31 травня 2015 року, з 01 червня 2015 року по 30 червня 2019 року, з 01 липня 2019 року станом на 11 жовтня 2020 року, довідки про зміну кредитування, про видачу кредитних карток без ідентифікації кредитного договору та інші, оскільки, суд дійшов висновку, що докази подано без дотриманням вимог відповідно до національного стандарту щодо оформлення документів. Суд першої інстанції, дійшов до висновку, що задоволенню підлягає лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3000 грн, в іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки розмір заборгованості, заявлений позивачем, визначений всупереч вимог закону та умов договору та наявність непогашеної заборгованості за відсотками не доведена.

Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційний суд не погоджується із рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у стягненні з позичальника тіла кредиту у заявленому розмірі та відсотків за користування кредитними коштами виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписано Заяву, згідно з якою останній підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послу, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані для ознайомлення в письмовому виді.

Згідно даної заяви від 06 березня 2007 року, ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в сумі 3 000 грн. Зазначено про бажання оформити кредитну картку «Універсальна», «30 днів льотного періоду». Базова процентна ставка по кредиту 3% в місяць на залишок заборгованості. Зазначено номер картки НОМЕР_1 (а.с. 19).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 : старт карткового рахунку 21 березня 2007 року НОМЕР_1 ; зміна кредитного ліміту 21 березня 2007 року, кредитний ліміт: 3000, примітка: встановлення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 26 грудня 2007 року, кредитний ліміт: 5000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 27 грудня 2007 року, кредитний ліміт: 5000, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 21 жовтня 2009 року, кредитний ліміт: 4670, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 25 грудня 2012 року, кредитний ліміт: 8000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 15 січня 2015 року, кредитний ліміт: 8000, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 13 лютого 2015 року, кредитний ліміт: 10000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 13 липня 2016 року, кредитний ліміт: 14000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 02 березня 2017 року, кредитний ліміт: 13427,23, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 28 березня 2017 року, кредитний ліміт: 12240, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 22 квітня 2017 року, кредитний ліміт: 11610, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 08 грудня 2017 року, кредитний ліміт: 23000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 09 грудня 2017 року, кредитний ліміт: 23000, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 19 грудня 2019 року, кредитний ліміт: 0,00, примітка: зменшення кредитного ліміту (а.с. 17).

Згідно з довідкою про надання кредитних карток, ОСОБА_1 видані наступні картки: номер картки НОМЕР_1 , дата відкриття: 06 березня 2007 року, термін дії: 03/10; номер картки НОМЕР_2 , дата відкриття: 16 вересня 2011 року, термін дії: 10/15;номер картки НОМЕР_3 , дата відкриття: 15 січня 2015 року, термін дії: 08/17; номер картки НОМЕР_4 , дата відкриття: 30 січня 2014 року, термін дії: 12/17; номер картки НОМЕР_5 , дата відкриття: 18 грудня 2017 року, термін дії: 09/21 (а.с. 18).

Надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 20-29).

Також, до позовної заяви надано підписану відповідачем 27 березня 2018 року фотокопію його паспорта (а.с. 30-32).

З виписки за договором № б/н за період з 21 березня 2007 року по 01 березня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 користувався виданим кредитом, поповнював видані йому картки (а.с. 40-52).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 06 березня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 станом на 11 жовтня 2020 року останній має заборгованість: заборгованість за тілом кредиту 23912,46; заборгованість за простроченим тілом кредиту 23912,46; заборгованість за простроченими відсотками 10835,66; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 1591,52; загальна заборгованість за наданим кредитом: 36339,64 (а.с. 5-16).

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив стягнути зазначену заборгованість у повному обсязі.

При ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції безпідставно зменшено суму заборгованості відповідача за тілом кредиту, а тому апеляційний суд, з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, приходить до висновку, що оскільки відповідач фактично отримав кредит та користувався ним, з останнього підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23 912,46 грн.

Також, відмовляючи у стягненні відсотків, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що в заяві від 06 березня 2007 року, підписаною між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг, була узгоджена базова відсоткова ставка 3% на місяць - (тобто 36 % річних) ( а.с. 19), що в силу ст. 628 ЦК України, є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд вважає, що підписана відповідачем заява, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 36 % річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

Тому, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків з тих підстав, є безпідставним.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №334/2492/21 (провадження №61-5427св22).

Суд першої інстанції помилково послався в рішенні на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у вказаній справі інші обставини справи, крім того, у вказаній вище постанові відповідач не визнавав позовні вимоги; у справі, що переглядається ніяких заперечень від відповідача не надходило.

Апеляційний суд вважає, що досліджені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10835, 66 грн.

Щодо вимоги про стягнення відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно приписів ст. 625 ЦК України.

Згідно першого речення частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно достатті 625цього Кодексу.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовній заяві позивач посилався на підпункт 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг, яким передбачено, що Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки Універсальна; 84,0% - для картки Універсальна голд.

До позовної заяви банком надано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який не містить підпункту 2.1.1.2.12 цих Умов та Правил надання банківських послуг.

Дослідивши зміст Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських від 06 березня 2007 року, апеляційним судом не встановлено домовленості сторін по зобов`язанню сплати на користь банку проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін.

Тому, відсутні правові підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі таку істотну умову Договору приєднання як сплата відсотків від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки Універсальна та 84,0% - для картки Універсальна голд.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає, що позовна вимога про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 1591,52 грн є недоведеною та задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України) .

З урахування викладеного, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат та вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (95,62%) за подання позовної заяви у розмірі 2009,93 грн та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3014,90 грн, а всього 5024,83 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, рах.№ НОМЕР_7 , , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 06 березня 2007 року у розмірі 34 748 (тридцять чотири тисячі сімсот сорок вісім) грн 12 коп., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 23912,46 грн та заборгованості за відсотками у розмірі 10835,66 грн, та судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5024 (п`ять тисяч двадцять чотири) грн 83 коп.

В іншій частині вимог відмовити .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: