Справа № 522/2056/22
Провадження № 2/522/885/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді - Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря - Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2022 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат, в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання аліменти в розмірі 1/4 від доходу щомісячно але не меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 вересня 2021 року до досягнення 23 річного віку; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину вартості навчання відповідно до договору про надання освітніх послуг № 022-025-зкд в розмірі 19000,00 грн. та понесені судові витрати на надання правової допомоги в розмірі 3000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.01.2020 по 23.01.2007. Сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на теперішній час навчається у Міжнародному гуманітарному університеті на денній формі навчання. Відповідно до ст. 199 СК України відповідач зобов`язаний утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Відповідач працевлаштований ТОВ «Українська портова агенція» та отримує дохід від 12000,00 грн. до 15000,00 грн., отже має можливість утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання. Також посилаючись на ст. 185 СК України просить стягнути з відповідача додаткові витрати в розмірі 19000,00 грн., які підтверджуються договором про надання освітніх послуг № 022-025-зкд. Крім того, оскільки позивачка не є фахівцем в області права вона вимушена була звернутися до адвоката для надання їй правової допомоги у зв`язку з чим понесла витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року було зупинено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до припинення перебування відповідача у складі Збройних сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року поновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат та призначено судове засідання по справі.

У судових засіданнях 23.08.2023 та 29.08.2023 представники позивачки ОСОБА_4 та адвокат Базилєва Ю.О. позов підтримали та просили його задовольнити.

Відповідач позов визнав частково, а саме в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання. В частині стягнення додаткових витрат, а саме частини вартості навчання в розмірі 19000,00 грн. у задоволенні позову просив відмовити.

В подальшому сторони у судове засідання не з`явилися. Від представника позивачки - адвоката Базилєвої Ю.О. до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу за відсутністю позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги визнає частково, вимоги в частині стягнення додаткових витрат не визнає. Також просить зменшити суму витрат на правову допомогу з 3000,00 грн. до 1000,00 грн. До заяви додав копію посвідчення про відрядження та витяг з наказу начальника Військової Академії за № 292 від 05.09.2023, а також копії постанов про стягнення на заробітну плату.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 15 вересня 2023 року.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 , що видано 26.09.2001 Відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Одеси батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_1 (а.с. 5).

06 серпня 2021 року між Міжнародним гуманітарним університетом (Виконавець), з однієї сторони, та ОСОБА_1 (Замовник), з іншої сторони, третя особи (Студент) ОСОБА_3 , укладено Договір про надання освітніх послуг № 022-025-зкд.

Відповідно до п. 1.2. Договору Виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів Замовника здійснити навчання Студента за: освітньою послугою освітні послуги в системі вищої освіти; форма навчання денна, степенем вищої освіти бакалавр; спеціальністю дизайн.

Строк дії договору з 01.09.2021 по 30.06.2023 (п. 1.3 Договору).

Відповідно до п. 3.2. Договору розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти встановлюється в сумі 38000,00 грн. Навчальний рік 2021/2022 (3 курс) 19000,00 грн., 2022/2023 (4 курс) 19000,00 грн. (а.с. 97 100).

Згідно з довідкою Міжнародного гуманітарного університету № 1622 від 13.09.2021 ОСОБА_3 є студенткою 3 курсу факультету мистецтва та дизайну (спеціальність: 022 «Дизайн», бакалавр, контракт), денної форми навчання. Приблизний термін закінчення навчання липень 2023 року (а.с. 8).

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків.

Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток.

Згідно ст. 28 Конвенції про права дитини, яка набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року дитина має право на освіту.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (тобто потреби - харчування, одягу, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників, тощо).

Враховуючи, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є беззаперечним, а необхідність отримання належної освіти позбавляє її можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання.

Положеннями статті 200 Сімейного кодексу України унормовано, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з ч. 1 ст. 191, 201 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Звернувшись 27.01.2022 з позовом до суду позивачка просить стягувати аліменти на утримання повнолітньої доньки починаючи з 01 вересня 2021 року, при цьому жодним чином вказану вимогу не обгрунтовує.

Згідно з ч.2 ст.191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тобто, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вживав заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подавав позов про стягнення аліментів) з особистих мотивів. Особа, добровільно беручи на себе повністю тягар з утримання дитини, передбачає пов`язані із цим складнощі й готова їх долати самостійно. Тому, якщо особа за власним бажанням не здійснювала право на одержання аліментів, а відповідач не створював до цього перешкод, аліменти за минулий час не можуть бути стягнені.

Окрім того, відповідно до ч.1 ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що позивачка вживала конкретних заходів для одержання аліментів від відповідача починаючи з 01 вересня 2021 року, а відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обов`язку по утриманню, тому в частині вимог щодо часу з якого слід стягувати аліменти слід відмовити за недоведеністю.

Таким чином, з метою дотримання вимог закону про те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення повнолітньої дочки сторін, яка продовжує навчання, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.01.2022 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Щодо вимог в частині стягнення з відповідача додаткових витрат, а саме частину вартості навчання в розмірі 19000,00 грн. суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим ст. 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2018 року у справі № 766/12242/16-ц (провадження № 61-35731св18).

Отже, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на навчання повнолітньої дочки слід відмовити з огляду на те, що обов`язок батьків брати участь у додаткових витратах на повнолітніх дітей, що викликані особливими обставинами, не передбачений нормами Глави 16 СК України.

Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Крім того, ч. 4 ст. 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

На підтвердження судових витрат понесених позивачкою у зв`язку з розглядом в суді справи № 522/2056/23 стороною позивача було надано Договір № 2-03 про надання правової допомоги від 25.01.2022 між адвокатом Грушанським А.В. та Каменковою О.С., відповідно до п. 4.1. якого Гонорар по договору є фіксованим і становить 3000,00 грн.; квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2-03 від 25.01.2022, відповідно до якої прийнято від ОСОБА_1 3000,00 грн. за договором про надання правової допомоги № 2-03 від 25.01.2022.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналіз зазначеної постанови свідчить про те, що вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Враховуючи особливості предмета спору, суб`єктний склад правовідносин, а також характер виконаної адвокатом роботи з врахуванням складності справи, а саме, що справа про стягнення аліментів є незначної складності та критерій розумності її розміру, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 гривень є завищеними, а тому суд дійшов висновку про зменшення розміру зазначених витрат та стягнення у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 гривень.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільняються від сплати судового збору за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст. 182, 185, 191, 199, 200, 201 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 263 - 265, 354, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частки від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 27.01.2022 і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцяти трьох років.

Рішення в частині стягнення суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 15 вересня 2023 року.

Суддя Ю.І.Ковтун