КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4876/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_4 , про стягнення матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду у розмірі 65 318,33 грн та судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_1 укладено договір № 1514 прокату легкового автотранспортного засобу, відповідно якого позивач передала відповідачу у строкове оплатне користування легковий транспортний засіб, а саме автомобіль марки «Skoda Rapid», 2013 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

26 жовтня 2018 року відповідачем повернуто автомобіль позивачу із значними пошкодженнями, які були зафіксовані власноруч відповідачем в додатку № 2 до договору. Цього ж дня відповідачем підписано додаток № 3 до договору, згідно з яким він погодився із тим, що допустив порушення договору та пошкодив автомобіль, а також зобов`язався у строк до 31 грудня 2018 року відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля в сумі, що буде визначена за результатами звіту незалежної експертизи.

Пошкодження транспортного засобу було допущено відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з тим, що він діяв в стані крайньої необхідності.

04 листопада2018 року власником автомобіля було замовлено незалежну експертну оцінку, за результатами якої суб`єктом оціночної діяльності складено звіт № 19/15.11.18 про оцінку вартості матеріального збитку, згідно якого вартість матеріального збитку становить 76 741,75 грн, а вартість послуг експерта - 1 500,00 грн.

06 листопада2018 року на адресу відповідача направлено копію звіту, проте лист позивача ним проігноровано і не здійснено відшкодування матеріальної шкоди, тобто не виконано зобов`язання, взяті на себе відповідачем за договором.

26 листопада2018 року за наслідками визначення матеріального збитку обслуговуючою організацією ТОВ «Інфо Транс Сервіс» виписано замовлення-наряд № та виконано ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля на загальну суму 63 818,33 грн.

Усі витрати, понесені власником автомобіля за ремонтно-відновлювальні роботи та за послуги експерта, були відшкодовані позивачем в повному обсязі.

Згідно умов укладеного між сторонами договору наймач зобов`язаний відшкодувати повну вартість відновлювальних робіт, однак в добровільному порядку матеріальну шкоду позивачу не сплатив.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 28 листопада 2022 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 65 318,33 грн та судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щоумовами договору прокату автомобіля передбачено, що наймач зобов`язаний використовувати автомобіль за цільовим призначенням, не допускати його ушкоджень та несе повну матеріальну відповідальність за будь-який збиток, завданий наймодавцю. Встановивши, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача, суд дійшов висновку, що завдані збитки підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Олексієнка М.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанціїнорм матеріального й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що позивач, укладаючи договір прокату автомобіля, не була його власником, отже не має права на відшкодування шкоди внаслідок його пошкодження.

Власник автомобіля третя особа - ОСОБА_3 зверталась до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак страхова компанія у такій виплаті безпідставно відмовила, а ОСОБА_3 не оскаржила таку відмову.

Крім того, відповідач зазначає, що винним у ДТП судом визнано третю особу - ОСОБА_4 , тому він не має нести цивільну відповідальність за винні дії іншої особи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідача є безпідставними, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, надав належну оцінку доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Посилається на те, що зобов`язання щодо відшкодування майнової шкоди були взяті на себе відповідачем відповідно до умов договору № 1514 прокату легкового автотранспортного засобу від 08 жовтня 2018 року, а в додатку № 3 від 26 жовтня 2018 року до цього договору ОСОБА_1 підтвердив свої зобов`язання щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження транспортного засобу, що перебував у його користуванні. Відтак, саме відповідач зобов`язаний відшкодувати матеріальну шкоду в контексті договірних відносин сторін.

Відзиви третіх осіб на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2018 року між ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем та ОСОБА_1 було укладено договір № 1514 прокату легкового автотранспортного засобу (далі -договір прокату).

Згідно умовами договору прокату ФОП ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняв у строкове платне користування транспортний засіб - автомобіль марки «Skoda Rapid», 2013 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Відповідно до пункт 5.2.7 договору прокату у випадку повернення автомобіля у технічно несправному стані, пошкодженим, з втраченими або пошкодженими комплектуючими, наймодавець має право вимагати від наймача відшкодування шкоди, всіх збитків та понесених витрат внаслідок настання таких обставин, а наймач відшкодовує наймодавцю повну вартість ремонту, вартість комплектуючих елементів автомобіля протягом 5 (п`яти) робочих днів з дати пред`явлення наймодавцем такої вимоги.

Пунктами 7.2 та 7.4 договору прокату передбачено, що сторона, яка своїми діями або бездіяльністю завдала збитків іншій стороні, повинна відшкодувати їх у повному обсязі. Відшкодування збитків не звільняє сторони від виконання обов`язків за цим договором. Наймач несе повну відповідальність за нанесення шкоди життю, здоров`ю, навколишньому природному середовищу або майну третіх осіб, а також будь-яку іншу шкоду, спричинену в процесі користування (експлуатації) автомобіля.

Згідно із пунктом 7.17 договору прокату у випадку невиконання наймачем своїх зобов`язань за цим договором, наймач зобов`язується компенсувати всі збитки, що виникли внаслідок невиконання наймачем умов даного договору, а також несе іншу відповідальність відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 прийнято автомобіль від позивача, що підтверджується актом прийому-передачі легкового транспортного засобу (додаток № 1 до договору), в якому зазначено, що переданий транспортний засіб перебуває в справному технічному стані, а з боку відповідача відсутні претензії до позивача по якості, зовнішньому виду, комплектації та технічному стану переданого транспортного засобу.

Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути автомобіль в тому стані, в якому він був отриманий, та відшкодувати всі витрати, що пов`язані з приведенням автомобіля до належного стану (додаток № 2 до договору).

26 жовтня 2018 року відповідачем повернуто автомобіль позивачу із пошкодженнями, які були зафіксовані власноруч відповідачем в додатку № 2 до договору.

Також 26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписано додаток № 3 до договору прокату, відповідно до якого відповідач погодився з тим, що допустив порушення договору прокату та пошкодив автомобіль, зобов`язався у строк до 31 грудня 2018 року відшкодувати позивачу матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження автомобіля в сумі, що буде визначена за результатами звіту незалежної експертизи.

Встановлено, що пошкодження автомобіля було допущено відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 листопада 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП закрито у зв`язку з тим, що він діяв в стані крайньої необхідності.

26 листопада 2018 року постановою Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_4 визнано винним за ч. 4 ст. 122 КпАП України.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», у зв`язку з чим 14 січня 2019 року власник транспортного засобу «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_2 - ОСОБА_3 подала до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування. Проте згідно наданих представником відповідача відомостей, ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відмовило ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування.

Відповідно до звіту № 19/15.11.18 про оцінку вартості матеріального збитку, складеного ПП «УЦВЗ «Ладен-Авто» 04 листопада 2018 року на замовлення ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його пошкодження, становить 76 741,75 грн.

Вартість послуг суб`єкта оціночної діяльності за складання вказаного звіту становила 1 500,00 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 04 листопада 2018 року.

06 листопада 2018 року на адресу відповідача цінним листом з описом вкладення було направлено копію звіту, проте лист позивача ним проігноровано завдану матеріальну шкоду за пошкодження транспортного засобу відшкодовано не було.

26 листопада 2018 року за наслідками визначення матеріального збитку обслуговуючою організацією ТОВ «Інфо Транс Сервіс» складено замовлення-наряд № , згідно якого виконано ремонтно-відновлювальні роботи автомобіля на загальну суму 63 818,33 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відтак, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет, підстави та відповідачів за пред`явленим позовом наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

Спірні правовідносини, на переконання позивача, виникли у зв`язку з тим, що відповідачем не було виконано обов`язку за договором прокату транспортного засобу, а саме щодо відшкодування збитків, заподіяних в результаті ДТП, яка мала місце за участі останнього під час перебування автомобіля у його користуванні.

Так, главою 58 ЦК України врегульовані правовідносини щодо найму (оренди).

Глава 58 ЦК України «Найм (оренда)» розташована за таким принципом: спочатку визначаються загальні положення, які поширюються на всі види договорів найму, як то передача речі у користування, якість речі, строк договору найму, права та обов`язки сторін, а потім - спеціальні правила, які стосуються лише окремого різновиду договору найму (прокат, оренда транспортних засобів, найм будівлі або іншої капітальної спори, лізинг).

Зазначені окремі договори найму (оренди) регулюються спеціальними нормами глави 58, загальні положення про найм (оренду) застосовуються до них субсидіарно, якщо спеціальними правилами не встановлено інше.

В силу статті 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у користування за плату на певний строк.

Однією із особливих рис договору прокату є те, що об`єктом договору прокату може бути лише рухома річ, крім транспортних засобів, щодо яких ЦК містить окремі положення. Як правило, об`єкт договору прокату використовується для задоволення побутових невиробничих потреб.

Отже, найм (оренда) транспортного засобу виділяється в окремий різновид договору найму, виходячи із особливостей його об`єкта, яким є повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо (частина перша статті 798 ЦК України).

Як вбачається із договору прокату легкового автотранспортного засобу, фізична особа-підприємець ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 у строкове платне користування транспортний засіб.

З врахуванням наведених норм права, колегія суддів вважає, що оскільки предметом договору прокату є транспортний засіб, такий договір не міг бути укладений між сторонами на умовах параграфу 2 ЦК України, який регулює правовідносини прокату. Лише те, що цей договір містить назву «прокат» не дає підстави вважати, що на ці правовідносини поширюються спеціальні положення параграфу 2 глави 58 «Прокат».

Виниклі правовідносини, незалежно від того, як сторони назвали укладений між ними договір, регулюються параграфом 5 ЦК України: найм (оренда) транспортного засобу, а також загальними положеннями про найм (оренду), викладеними у параграфі 1 ЦК України.

Відповідно до статті 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, власником транспортного засобу «Skoda Rapid», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,є ОСОБА_3 (а.с. 80, 81).

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 мала майнові права на вказаний у договорі автомобіль, а отже, що вона мала право передавати його в оренду. При цьому всі дії щодо відшкодування шкоди, в тому числі за рахунок страховика її заподіювача, здійснювала особисто ОСОБА_3

За загальним правилом, передбаченим частиною першою статті 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Якщо стороною у цьому договорі виступає фізична особа, то, згідно з частиною другою статті 799 ЦК України, договір підлягає нотаріальному посвідченню.

Однак, договір оренди автомобіля, укладений між сторонами, нотаріально посвідчений не був.

Відповідно до статті 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частиною першою статті 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається.

Подібні правові висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, Верховним Судом у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 404/4702/18-ц (провадження № 61-8629св19).

Згідно з частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Нікчемний правочин розглядається з точки зору права як такий, що юридично не мав місця, не створив будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з його недійсністю. Нікчемний договір є недійсним разом з усіма його умовами та не створює для сторін зобов`язань, що в ньому закріплені.

З огляду на викладене, укладений між сторонами договір оренди автомобіля є нікчемним в силу закону, тому він не створює для сторін договору прав і обов`язків, тобто не породжує (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків для його сторін, в тому числі й щодо відшкодування збитків на підставі його положень.

Згідно з частиною другою статті 216 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

З матеріалів справи вбачається, що винним у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль, є третя особа ОСОБА_4 .

За таких обставин відповідач не має відшкодовувати шкоду власнику автомобіля за його пошкодження.

Ураховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди на підставі договору найму (оренди) транспортного засобу є помилковим.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у цій справі не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

У частинах першій, тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом у судах апеляційної та касаційної інстанцій, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову, то з позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у межах даної справи, а саме 1 362,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 28 листопада 2022 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 362,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній