Справа №932/3256/23
Провадження №2/932/941/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Овчиннікової О.С.,

за участю секретаря судового засідання Фетіскіної К.Р.,

за участю представника відповідача адвоката Іванченка Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 13 серпня 2018 року, яка склалася станом на 20.12.2022 року, у розмірі 110679 гривень 94 копійок, з яких: 93051 гривень 47 копійок заборгованості за кредитом; 17628 гривень 47 копійок заборгованості по відсоткам за користування кредитом та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 13.08.2018, згідно з якою йому було видано кредитну картку та встановлено кредитний ліміт. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшувався до 100000. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», складає між ним та Банком Договір. Відповідач зобов`язався погашати кредит, сплачувати відсотки за користуванням ним у терміни та на умовах, що передбачені договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу доступ до коштів на його картковому рахунку. Однак, відповідач своїх обов`язків за угодою не виконує, оскільки кредитні кошти витратив та не повертає. Внаслідок цього, станом на 20.12.2022 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 110679 гривень 94 копійок, з яких: 93051 гривень 47 копійок заборгованості за кредитом; 17628 гривень 47 копійок заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач в судове засідання не з`явився, проте представник просив розгляд справи проводити без участі представника позивача, позовні вимоги підтримував в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав письмовий відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог з огляду на відсутність підпису уповноваженої особи на ряді копій документів, долучених до позову представником позивача, лист-вимогу було направлено відповідачу ОСОБА_1 , однак 14.02.2023 року цей лист повернуто відправнику. Тому позивачем порушено порядок направлення повідомлення, тому невиконання банком вимог абз.2 ч.4 Закону України «Про споживче кредитування» не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позовних вимог, послався на підстави, зазначені у відзиві відповідача ОСОБА_1 : відсутність підписів на деяких документах, долучених представником банку до позову, не вручення відповідачу ОСОБА_1 листа-повідомлення про затримку сплати щомісячних платежів. Не заперечував проти факту підписання заяви 13.08.2018 року та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, не заперечував проти розміру кредитної заборгованості та процентів.

Суд, вислухавши позицію представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке:

Судом встановлено, 13.08.2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № б/н шляхом підписання Анкети-заяви позичальника, згідно з яким позичальнику надано кредит, з подальшим збільшенням розміру кредитного ліміту, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг містить посилання на те, що вона (заява), разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між банком та позичальником договір про надання банківських послуг.

Встановлено, що відповідачем належним чином не виконуються умови кредитного договору, відповідно до наданого позивачем до суду розрахунку заборгованості, станом на 20.12.2022 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 110679 гривень 94 копійок, з яких: 93051 гривень 47 копійок заборгованості за кредитом; 17628 гривень 47 копійок заборгованості по відсоткам за користування кредитом

На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано Анкету-заяву про приєднання відповідача до умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», яка підписана сторонами; паспорт споживчого кредиту, який підписаний сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; виписку про рух коштів по рахунку відповідача; довідка про встановлення розміру кредитного ліміту; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; Умови та правила надання банківських послуг.

Проте доказів сплати заборгованості відповідачем ОСОБА_1 суду не надано.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Частиною 1 ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 1,2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно з п. 21 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).

Відповідно до ст.ст. 526-530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як визначено ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Щодо заперечень відповідача ОСОБА_1 проти позовних вимог з огляду на відсутність підпису уповноваженої особи на ряді копій документів, долучених до позову представником позивача, суд визнає їх необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, судом перевірено відповідність поданих документів, підстав для залишення позовної заяви без руху не встановлено, відкрито судове провадження та справу призначено до судового розгляду. Повноваження представника позивача Гребенюка О.С. підтверджені належними документами, довіреністю передбачено право працівника посвідчувати копії документів та підписувати розрахунок заборгованості.

Відносно заперечень відповідача щодо того, що лист-вимогу було направлено відповідачу ОСОБА_1 , однак 14.02.2023 року цей лист повернуто відправнику, чим, на думку відповідача, позивачем порушено порядок направлення повідомлення, тому невиконання банком вимог абз.2 ч.4 Закону України «Про споживче кредитування» не надає банку право звернутися з вимогою про дострокове повернення всієї суми кредиту, суд не приймає до уваги, оскільки до позову представником позивача долучено повідомлення від 05.01.2023 року з вимогою про усунення порушень з затримки сплати щомісячних платежів, направлене за адресою реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , також долучено список згрупованих поштових відправлень від 09.01.2023 року з зазначенням за пунктом 15 даних отримувача відповідача ОСОБА_1 , вкладення Укрпошти з описом про направлення цінного листа-претензії про наявність заборгованості ( ОСОБА_1 ) за вих.SAMDNWFC4 від 05.01.2023 року; а також повідомлення про повернення відправлення за закінченням терміну зберігання. Тобто вимоги законодавства щодо спрямування претензії боржнику банком виконані в повному обсязі.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не виконав умови договору, що підтверджено дослідженими судом доказами, заперечення відповідача визнані судом необґрунтованими, відтак суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 13 серпня 2018 року, яка склалася станом на 20.12.2022 року, у розмірі 110679 гривень 94 копійок, з яких: 93051 гривень 47 копійок заборгованості за кредитом; 17628 гривень 47 копійок заборгованості по відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача, що підтверджується відповідним доказами у справи.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 258, 526, 549, 610-612, 625, 1050, 1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 13 серпня 2018 року, яка склалася станом на 20.12.2022 року, у розмірі 110679 гривень 94 копійок, з яких: 93051 гривень 47 копійок заборгованості за кредитом; 17628 гривень 47 копійок заборгованості по відсоткам за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В повному обсязі рішення складено 13.09.2023 року.

Суддя О.С. Овчиннікова