Справа № 487/2983/23
Провадження № 2/487/1547/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого-судді А.А. Лагоди

секретаря М.М. Ходикіна

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 26.05.2023 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення боргу за договором позики у сумі 1 233 700,00 грн., що еквівалентно 33800,00 доларів США та судових витрат. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що 17.04.2019 між сторонами був укладений договір позики в письмовій формі згідно якого позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 1 134 000,00 грн., що еквівалентно на момент укладення договору по курсу НБУ 42000,00 доларів США із строком повернення до 17.10.2019. Згідно п.4 Договору сторони домовились, що у випадку підвищення на момент повернення позики курсу долара США, встановленого НБУ до рівня вище 27,00 грн. за 1,00 долар США, позичальник зобов`язаний повернути суму позики грошей яка еквівалентна 42000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору відповідачем по справі було видано розписку про отримання коштів від 17.04.2019. У встановлений договором позики строк відповідач обов`язки згідно до договору позики не виконав в повному обсязі. Станом на день звернення до суду відповідач частково погасив заборгованість, однак не повернув суму, що еквівалентна 33800,00 доларів США. У зв`язку з тим, що відповідач по справі не повернув кошти у визначений у договорі строк, добровільно сплатити суму позики відмовляється, позивач змушений звернутися до суду з дійсним позовом.

23.06.2023 представник відповідача надав суду відзив в якому заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав неналежного відповідача, оскільки договір позики від 17.04.2019 підписано засновником і директором ПП «Морське агентство НІКА» ОСОБА_3 . Дійсно розмір боргу, з урахуванням п.4 договору позики від 17.04.2019, еквівалентний 26500,00 доларів США, що складає 969067,90 грн.

09.08.2023 позивач подав суду уточнену позовну заяву, яка залишено ухвалою суду від 11.09.2023 без розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач в призначене судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи за його відсутності та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві.

Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 17.04.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно п. 1 якого позичальник отримав від позикодавця у власність гроші в сумі 1 134 000,00 грн., що еквівалентно на момент укладення договору по курсу НБУ (27грн/1дол.США) 42000,00 доларів США. Передачу грошей було здійснено до підписання договору. (а.с.9-10, 89-90) Підтвердженням отримання позичальником позики є розписка про отримання грошових коштів, що є невід`ємною частиною договору.(а.с.11, 95)

Згідно умов договору остаточний розрахунок та повернення суми позики має бути здійснено до 17.10.2019 (п.3).

Відповідно до п.4 договору позики від 17.04.2019 сторони домовились, що у випадку підвищення на момент повернення позики курсу долара США, встановленого НБУ, до рівня вище 27 гривень за 1долар, позикодавець має право вимагати, а позичальник зобов`язаний повернути суму позики грошей, яка еквівалентна сумі 42000дол.США, за курсом встановленим НБУ на день повернення позики.

Умовами п. 6 договору сторони домовились про те, що договір позики є безпроцентним.

За розпискою від 23.09.2020 ОСОБА_1 підтвердив, що отримав від ОСОБА_4 (матір боржника) кошти в розмірі 6000,00 доларів США, також у розписці зазначено, що залишок суми боргу за договором складає 40000,00 доларів США. (а.с.17, 96)

За розпискою від 24.12.2020 ОСОБА_1 підтвердив, що отримав від ОСОБА_2 кошти в розмірі 4000,00 доларів США, також у розписці зазначено, що залишок суми боргу за договором складає 36000,00 доларів США. (а.с.18, 97)

За розпискою від 24.03.2021 ОСОБА_1 підтвердив, що отримав від ОСОБА_2 відсотки за січень, лютий, березень 2021 в розмірі 900,00 доларів США за договором позики, також у розписці зазначено, що залишок суми боргу за договором складає 36000,00 доларів США. (а.с.19, 98)

За розпискою від 23.12.2021 ОСОБА_1 підтвердив, що 17.11.2021 отримав від ОСОБА_2 кошти в розмірі 4600,00 доларів США, також у розписці зазначено, що залишок суми боргу за договором у розмірі 31400,00 доларів США з урахуванням відсотків з 17.03 по 17.11 за вісім місяців (2400,00 доларів США) остаточно складає 33800,00 доларів США. (а.с.20, 99)

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути борг позикодавцю в установлений строк.

Згідно ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст. 526 ЦК України регламентовано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 №6-50цс16, договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України). Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і залежно від установлених результатів роботи відповідні правові висновки.

Верховний Суд України в постанові від 11.11.2015 по справі №6-1967цс15 визначив, що договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Варто також зазначити, що аналогічні правової висновки у справах про стягнення заборгованості за договором позики були викладені ВССУ в ухвалі від 25.01.2017 у справі №569/11141/15-ц та ухвалі від 23.01.2017 у справі №564/680/15-ц.

Суд вважає доведеним факт отримання відповідачем від позивача коштів згідно договору позики від 17.04.2019, а також той факт, що борг на момент розгляду справи ним не повернено в повному обсязі, договір та розписки до цього часу знаходились у позикодавця та їх оригінали долучено до матеріалів справи.

Суд, вважає не обґрунтованими, посилання сторони відповідача на те, що договір позики від 17.04.2019 підписано засновником і директором ПП «Морське агентство НІКА», тому боржником має виступати саме юридична особа, оскільки з дослідженого договору та розписок встановлено, що саме ОСОБА_2 , як фізична особа, а не як представник ПП «Морське агентство НІКА» отримав від ОСОБА_1 кошти у борг.

Водночас сторони фактично визнають, що кошти за договором у визначеному розмірі отримувались та у визначеному розписками розмірі повертались. Крім розписки від 23.09.2020, по якій сторона позивача в уточненнях зазначає, що ОСОБА_4 (матір боржника) повернула свій борг в розмірі 4000,00 доларів США та частково погасила борг сина в розмірі 2000,00 доларів США тому залишок суми боргу за договором склав 40000,00 доларів США.

Суд зазначає, що позивач просить стягнути борг з відповідача саме за договором позики від 17.04.2019 умовами якого передбачено, що позика є безпроцентною (п.6). Жодних змін, щодо нарахування відсотків сторони у договір не вносили, і протилежного суду не надано, тому суд вважає всі кошти отриманні ОСОБА_1 за розписками від 24.12.2020, від 24.03.2021, від 23.12.2021 (9500,00 доларів США) йшли саме на погашення боргу по договору позики. Нарахування відсотків за розпискою від 23.12.2021 за період 17.03.2021 по 17.11.2021 суд вважає, безпідставними, оскільки вказане не передбачено договором та вказані відсотки не можуть стягнуті на виконання спірного договору. Крім того, суд зазначає, що за розпискою від 23.09.2020 складеної ОСОБА_4 (матір боржника) та ОСОБА_1 зазначено, що залишок суми боргу за договором складає 40000,00 доларів США при початковій сумі боргу в еквіваленті 42000,00 доларів США, тому суд приймає до уваги доводи сторони позивача, про часткову сплату боргу в розмірі 2000,00 доларів США по договору позиви від 17.04.2019, та доказів протилежного стороною відповідача не надано.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сума боргу в гривні, яка еквівалентна 30500,00 доларів США (42000 доларів США 2000,00 доларів США 4000 доларів 900 доларів США 4600 доларів США = 30500 доларів США).

Відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості за договором станом на 11.09.2023 у відповідача з урахуванням офіційного курсу НБУ утворилася заборгованість, що становить 1 115 342,30 грн., що еквівалентно 30500,00 доларів США (100,00 доларів США згідно офіційного курсу НБУ станом на 11.09.2023 складає 36,5686грн./1дол.США(а.с.102).

Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, що складає 90,0 % (30500 : 33800 = 0.902).

Враховуючи, те, що понесені судові витрати по сплаті судового збору складають 12873,80 грн. (а.с.25,37), стягненню з відповідача підлягає 11586,42 грн., що є пропорційно задоволеним позовним вимогам (12873,80 грн. х 0.9 = 11586,42 грн.).

Керуючись ст.10,18,23,76,279,258,259,263-265,282,352,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 17.04.2019 року в сумі 1 115 342 (один мільйон сто п`ятнадцять тисяч триста сорок дві) грн. 30 коп., що еквівалентно 30500,00 доларів США та судові витрати в розмірі 11586 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 42 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя А.А. Лагода