Провадження № 2/761/365/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярової К.В.,

представника позивача Агбонгале Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулася представник ОСОБА_1 - адвокат Агбонгале Л.С. з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача кошти страхового відшкодування в розмірі 19505,37 грн, з яких: 15359,65 грн - невиплачена частина страхового відшкодування,540,72 грн - пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання; 3605,00 грн - витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи, а також, судові витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8000,00 грн та судовий збір у розмірі 908,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 18 грудня 2020 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Ford», модель «Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Академіка Щусєва біля будинку № 18/14 в місті Києві, на регульованому перехресті з вулицею Академіка Грекова, під час повороту праворуч, не дав дорогу транспортному засобу марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. п. 2.3. «б», 16.6. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП України.

Позивач вказує, що 12 лютого 2021 року винним у ДТП визнано ОСОБА_2 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України, цивільно-правова відповідальність якого, на момент ДТП, була застрахована в ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант».

При цьому, не порушуючи строк Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 22 грудня 2020 року він повідомив страхову компанію про дорожньо-транспортну пригоду. Цього ж дня, аварійний комісар ТДВ СК «Альфа-Гарант» провів огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Ford», д.н.з. НОМЕР_2 , та склав протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксував характеристики та кількість пошкоджень, з наведеним у протоколі він погодився та підписав його.

Крім того, 29 грудня 2020 року він звернувся до ТОВ «Віді-Край Моторз» (офіційний дилер автомобілів марки «Ford» в Україні) з метою визначення суми заподіяної шкоди його автомобілю, при цьому, ТОВ «Віді-Край Моторз» здійснювало нарахування, керуючись протоколом огляду транспортного засобу, який було складено аварійним комісаром ТДВ СК «Альфа-Гарант», сума завданої шкоди склала 114220,85 грн, у тому числі ПДВ - 19036,81 грн.

Однак, ТДВ СК «Альфа-Гарант», отримавши вищезазначений рахунок, із оцінкою завданої шкоди не погодилося.

Також, він звернувся до судового експерта з правом проведення автотоварознавчої експертизи та 30 грудня 2020 року було складено Висновок експерта № 30/12-02 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП від 18.12.2020, станом на 30.12.2020, без врахування ПДВ, становила 96595,81 грн, в тому числі і втрата товарної вартості - 14333,57 грн. Проте, відповідач з цими розрахунками, також, не погодився.

Позивач вказує на те, що, він не одноразово звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з письмовими запитами щодо надання йому розрахунків розміру завданої шкоди, проведених саме страховою компанією, та лише у квітні 2021 року відповідач надав, без будь-яких підписів та печаток, Висновок автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року, відповідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Ford КА, д.н.з. НОМЕР_2 , 2019 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає 78629,99 грн, в тому числі 11727,40 грн ПДВ на вартість матеріалів та складових. Тобто, сума, що підлягає виплаті склала 66902,59 грн, що на 15359,65 грн менша за суму, встановлену судовим експертом 30 грудня 2020 року.

У зв`язку з цим, 07 квітня 2021 року він звернувся до відповідача з письмовою претензією, в якій пропонував добровільно сплатити страхове відшкодування, пеню та витрати на проведення експертних досліджень в загальній сумі 86365,32 грн.

В цей же день, відповідач, без попереднього погодження суми страхового відшкодування із ним, перерахував на його особистий рахунок страхове відшкодування в сумі 66902,59 грн, тобто, що є на 15359,65 грнменше, ніж пораховано автотоварознавчим експертом та на 47318,26 грн менше, ніж пораховано на СТО офіційного дилера автомобілів марки «Ford».

Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать вимогам чинного законодавства та грубо порушують його майнові права, оскільки розмір страхової виплати обґрунтовується Висновком експерта № 30/12-02 від 30 грудня 2020 року, що складає 82262,24 грн, та, враховуючи часткову виплату, станом на день подачі позову, борг в частині виплати страхового відшкодування ТДВ СК «Альфа-Гарант» складає 15359, 65 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021 матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 06 липня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.01.2022, засобами поштового зв`язку, від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву,в якому представник просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з необґрунтованістю.

Зокрема зазначив, що відносини що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № 201257675 врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон). Позивачем при визначенні суми позову не враховані положення п. 36.2 ст. 36 Закону, відповідно до якого сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість, а доплата може бути здійснена Страховиком за умови надання потерпілою особою документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.Крім цього, позивач не надав доказів рецензування висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22.03.2021.

Також відповідач зазначив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог до страховика, а саме: позивач не довів, що коштів, сплачених страховиком із врахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, йому, дійсно, не вистачило для ремонту пошкодженого автомобіля.

Таким чином, вважає, що товариство виконало свій обов`язок щодо визначення розміру завданого збитку та виплати страхового відшкодування відповідно до отриманих документів та вимог Закону.

При цьому, відповідачем до відзиву було додано висновок автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року, відповідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Ford КА, д.н.з. НОМЕР_2 , 2019 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає 78629,99 грн, в тому числі 11727,40 грн ПДВ на вартість матеріалів та складових.

В подальшому, у судовому засіданні, яке було призначено на 20 квітня 2023 року, представник позивача позов підтримала, просила задовольнити з підстав, викладених у ньому.

При цьому, звернула увагу на відповідь судового експерта Власова А.Ю. від 13 лютого 2023 року, яку було надано на її адвокатський запит, в якій наведено пояснення щодо наявної різниці у вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля ОСОБА_1 між висновком експерта Власова А.Ю. від 30 грудня 2020 року та висновком оцінювача від 22 березня 2021 року.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 18 грудня 2020 року о 21 год. 00 хв. ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), керуючи транспортним засобом марки «Ford», модель «Fiesta», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вулиці Академіка Щусєва біля будинку № 18/14 в місті Києві, на регульованому перехресті з вулицею Академіка Грекова, під час повороту праворуч, не дав дорогу транспортному засобу марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку прямо, внаслідок чого допустив з ним зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. п. 2.3. «б», 16.6. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМ України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР України), за що передбачена адміністративна відповідальність, згідно зі ст. 124 КпАП України.

Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 12 лютого 2021 року у справі № 761/1993/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КпАП України, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 10200,00 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ТОВ Страхова компанія «Альфа-Гарант».

На підставі ст. 33 Закону, 22 грудня 2020 року позивач надіслав відповідачу повідомлення про ДТП ТДВ СК «Альфа-Гарант» про дорожньо-транспортну пригоду.

Цього ж дня, аварійний комісар ТДВ СК «Альфа-Гарант» провів огляд пошкодженого транспортного засобу марки «Ford», модель «КА», д.н.з. НОМЕР_2 , та склав Протокол огляду транспортного засобу, в якому зафіксував характеристики та кількість пошкоджень, з яким позивач погодився та підписав його.

29 грудня 2020 року позивач, з метою визначення суми заподіяної шкоди його автомобілю, звернувся до офіційного дилеру автомобілів марки «Ford» в Україні ТОВ «Віді-Край Моторз» та надав Протоколом огляду транспортного засобу, який було складено аварійним комісаром ТДВ СК «Альфа-Гарант» від 22 грудня 2020 року.

Відповідно до Рахунку № КМдС-0028182 від 29 грудня 2020 року сума завданої шкоди складає 114220,85 грн, у тому числі ПДВ 19036,81 грн.

Однак, ТДВ СК «Альфа-Гарант», отримавши зазначений рахунок, із оцінкою завданої шкоди не погодилося/

Позивач звернувся до судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз Власова А.Ю. , яким 30 грудня 2020 року було складено Висновок експерта № 30/12-02 за результатами проведення автотоварознавчого дослідження (в якому враховувалися дані Протоколу огляду транспортного засобу), відповідно до якого: «Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Ford», модель «КА», державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження внаслідок ДТП від 18.12.2020, станом на 30.12.2020, без врахування ПДВ, становить: 96595,81 грн, в тому числі і втрата товарної вартості - 14333, 57 грн, з якими ТДВ СК «Альфа-Гарант» не погодилося.

З пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що позивач не одноразово звертався до відповідача з письмовими запитами щодо надання йому розрахунків розміру завданої шкоди, проведених саме відповідачем, про що свідчать матеріли справи.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року, виконаного оцінювачем ОСОБА_4 , вартість матеріального збитку, завданого власнику майна Ford КА, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2019 року випуску, кузов № НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, складає 78629,99 грн, в тому числі 11727,40 грн ПДВ на вартість матеріалів та складових. Тобто, сума, що підлягає виплаті позивачу, склала 66902,59 грн, що на 15359,65 грн менша за суму, встановлену судовим експертом 30 грудня 2020 року.

Після цього, 07 квітня 2021 року, позивач звернувся до відповідача з письмовою претензією, що отримана відповідачем 12.04.2021 за вх. № 078/21, в якій пропонував добровільно сплати страхове відшкодування, пеню та витрати на проведення експертних досліджень в загальній сумі 86365,32 грн.

Проте, цього ж дня, відповідач перерахував на особистий рахунок позивача страхове відшкодування в сумі 66902,59 грн, яка є на 15359,65 грн менше, ніж пораховано автотоварознавчим експертом та на 47318,26 грн менше, ніж пораховано на СТО офіційного дилера автомобілів марки «Ford».

Судом встановлено, що адвокатом позивача було направлено адвокатський запит судовому експерту Власову А.Ю. з приводу надання пояснень щодо наявної різниці у вартості матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля ОСОБА_1 , між Висновком експерта Власова А.Ю. № 30/12-02 від 30 грудня 2020 року та висновком оцінювача № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22 березня 2021 року.

13 лютого 2023 року у відповідь на адвокатський запит судовий експерт Власов А.Ю. надав відповідь, з якої вбачається наступне:

1. «Оцінювач ОСОБА_4 не врахував, що автомобіль буде відновлюватись в м. Києві, про що свідчить наданий від власника Рахунок № КМдС 0028182 від 29.12.2020 ТОВ «ВІДІ-КРАЙ МОТОРЗ». Тому, різниця між вартістю нормо-години оцінювача, який врахував, що автомобіль зареєстрований у Вінницькій області та позначив її як 252,00 грн, при цьому, у позивача вартість нормо години за роботу прийнята, враховуючи вищевказане, по Київський області, тобто, 360,00 грн.

2. Не враховані запчастини, які потребують заміни відповідно до умов заводу виробника, а саме: деталі кріплення та пластикові деталі, які мають тріщини пластику та інші пошкодження (позиції Ремонтної Калькуляції №30/12-02: 0357,0566, 0584, 1000.3.

3. Оцінювач ОСОБА_4 згідно з вищевказаним нормативним актам та методиці експертних досліджень, не повинен був добавляти 20 % ПДВ до калькуляції, адже, це можливо лише у висновку, але спочатку прописується сума без ПДВ, потім окремо ПДВ і загалом».

Тобто, беручи до уваги надані пояснення судового експерта Власова А.Ю., при складанні висновку автотоварознавчого дослідження № ЦВ/20/8811-3135789,19781 від 22березня 2021 року, відповідачем було допущено помилки, а саме: невірно обраний регіон відновлення ТЗ; не враховані позиції деталей, які підлягають заміні повністю або їх складові; не вірно проведено нарахування податку на додану вартість, що вплинуло на визначення розміру матеріальної шкоди.

Щодо вказаних недоліків будь-яких доводів відповідач не навів.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення суб`єктивного права стало підставою для звернення позивача до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

З урахуванням цього, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, при цьому, суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Частина 1 ст. 22 Закону передбачає, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

За змістом ст. 29, п. 32.7 ст. 32 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Отже, обов`язок з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач як страховик відповідальності особи, винної у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і зазначеним відновлювальним ремонтом згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Відповідні роз`яснення містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки».

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як зазначив Верховний Суд від 05.09.2019 в постанові у справі № 234/16272/15-ц, з огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Таким чином. цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, суд не вправі обговорювати вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. У такому разі і призначення відповідної експертизи не вимагається.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц вказано, що згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Таким чином, з огляду на викладене, виходячи із встановлених обставин справи, умов чинного законодавства, суд вважає, що рішення відповідача щодо виплати страхового відшкодування в сумі 66902,59 грн, є необґрунтованим, суперечить страховому законодавству, свідчать про порушення його умов та вимог, відповідачем порушено порядок визначення вартості матеріального відшкодування.

В той же час, доводи відповідача судом не приймаються до уваги та спростовуються встановленими обставинами справи.

Судом встановлено, що відповідач зволікав з проведенням автотоварозновчого дослідження та визначенням розміру матеріального відшкодування.

Відповідно до ст. 36.5. Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня, яка згідно розрахунку позивача у період з 22.03.2021 по 16.04.2021 складає 540,72 грн, який приймається судом.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення страхового відшкодування та пені за несвоєчасне його виконання підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд відповідно до п. 6 ч.1статті 264 ЦПК України вважає за необхідне вирішити питання щодо розподілу між сторонами справи судових витрат.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст. 141 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За умовами ст. 141 ЦПК України судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908,00 грн згідно квитанції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.47.1 від 24.06.2021, які відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 133 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи в сумі 3605,00 грн, з яких: 855,00 грн - сплачені за проведення розрахунків суми завданої шкоди ТОВ «Віді-Край Моторз» 29.12.2020, що підтверджено квитанцією ПАТ «Укргазбанк» № 53505495 від 28.12.2020 та 2750,00 грн - сплачені за проведення автотоварознавчого дослідження судовим експертом Власовим А.Ю. 30.12.2020, що підтверджено квитанцією до прибуткового касового ордера від 04.04.2021.

Крім того, положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно ст. 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою ст. 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Приписами ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім цього, пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до ст. 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Положеннями ч.3 ст.4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатське: бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Статтею 30 цього Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим про що, зокрема, зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України».

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів позивача, представником позивача - адвокатом Агбонгале Л.С. надано копії документів: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №8858/10 від 13.03.2020, ордер серії КС № 793613 від 07.04.2021, Договір (угода) про надання адвокатської допомоги (послуг) від 07.04.2021, укладений між позивачем та адвокатом Агбонгале Л.С., детальний опис робіт (наданих послуг) від 23.06.2021, дублікат квитанції № Р24АР24АС0480 від 13.05.2021 та попереднє визначення суми судових витрат в порядку ст. 134 ЦПК України від 23.06.2021.

Таким чином, виходячи із фактичних обставин справи, досліджених доказів, вимог чинного законодавства, з огляду на умови Договору про надання правової допомоги, оцінки співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу у заявленій сумі є реальними, фактичними та неминучими, а їх розмір обґрунтованим, відповідають складності справи та підтверджені належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, а відтак, підлягають задоволенню.

При цьому суд, також, враховує положення ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за якими у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як зазначив Верховний Суд у постановах від 07.12.2020 у справі № 922/3708/19, а також, від 01.10.2021 у справі № 607/14338/19-ц, проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт, а також суд не вправі зменшувати розмір витрат на професійну допомогу адвоката.

Як вже встановлено судом, з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені та в інтересах позивача, представництво інтересів позивача у суді, суд дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 8000,00 грн є реальними та підтвердженими матеріалами справи.

Між тим, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву, що позовна вимога про стягнення витрат на правову допомогу є необґрунтованою та не підтвердженою належними та допустимими доказами, зокрема, позивачем не надано суду доказів фактичного понесення витрат на правову допомогу (їх оплати) суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються встановленими матеріалами справи.

Керуючись ст. ст. 77-81, 141,259, 263, 264, 265, 268, 278 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» (, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бул. Л. Українки, 26) на користь ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) страхове відшкодування в сумі 15359 (п`ятнадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн 65 коп.; пеню за несвоєчасне виконання страхового зобов`язання в сумі 540 (п`ятсот сорок) грн 72 коп.; витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертизи, в сумі 3605 (три тисячі шістсот п`ять) грн 00 коп.; судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 8000 (вісім тисяч) грн 00 коп., а всього 28413 (двадцять вісім тисяч чотириста тринадцять) грн 37 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Н.В. Сіромашенко