КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Кушнір С.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» до ОСОБА_1 , треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Перший український експертний центр», ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

У листопаді 2019 року позивач АТ СК «Інго» звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В подальшому, 16 лютого 2023 року від представниці відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Коваль В.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами, в якій просила суд стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з АТ СК «Інго» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, позивач АТ СК «Інго» подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення.

У апеляційній скарзі вказує, що суд розглянув вказану заяву по суті заявлених вимог, в той час як заява про ухвалення додаткового рішення підлягала залишенню без розгляду у зв`язку із пропуском строку її подання.

Відзиви на апеляційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є відшкодування шкоди у порядку регресу у розмірі 67 347,20 грн. Оскаржуваним додатковим рішенням вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи у розмірі 6000 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

А відтак, відсутні підстави для виклику сторін у судове засідання та, відповідно, проведення засідань у режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як видно із матеріалів справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу відповідача судом не вирішувалось.

Разом з цим, під час розгляду справи в суді першої інстанції представниця відповідачки заявляла про стягнення з позивача витрат на правову допомогу та надала суду попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до вказаного договору, в якій сторони узгодили розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги під час розгляду цієї цивільної справи.

В подальшому, 16 лютого 2023 року від представниці відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Коваль В.В. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання розподілу судових витрат між сторонами, в якій просила суд стягнути з позивача на користь відповідачки ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9500 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представницею відповідачки надано: договір про надання правової допомоги, укладений 30 квітня 2020 року між адвокатом Коваль В.В. та ОСОБА_1 (справа №760/31665/19); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2540, виданого 27 квітня 2006 року Коваль В.В.; ордер серії КВ №29408, виданий 13 травня 2020 року на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Коваль В.В.; попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат на суму 6000 грн; Додаткову угода до Договору про надання правової допомоги від 11 листопада 2022 року, якою визначено гонорар адвоката у розмірі 9500 грн; виписку з АТ КБ «ПриватБанк» від 12 січня 2021 року про оплату ОСОБА_1 6000 грн адвокату Коваль В.В. за надання адвокатських послуг у справі №760/31665/19; виписку з АТ КБ «ПриватБанк» від 16 лютого 2023 року про оплату 12.11.2022 року ОСОБА_1 3500 адвокату Коваль В.В.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_1 понесла витрати на надану їй правову допомогу під час розгляду цивільної справи за позовом АТ СК «Інго» у загальному розмірі 9500 грн.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Розподіляючи судові витрати, суд першої інстанції урахувавскладність справи, об`єм виконаних адвокатом робіт, час, вказаний як витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову та (або) значення справи для сторони, в тому числі вплив вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи, та дійшов обгрунтованого висновку про відшкодування відповідачці за рахунок позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн, оскільки саме такий розмір правової допомоги єспівмірним заявленим позовним вимогам.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строків на подання доказів оплати послуг з надання правової допомоги не впливають на висновки суду, оскільки представниця відповідачки заявляла про стягнення витрат на правову допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції та надала суду попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, договір про надання правової допомоги та додаткову угоду до вказаного договору, в якій сторони узгодили розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги під час розгляду цієї цивільної справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції мав достатньо доказів для стягнення витрат на правову допомогу під час ухвалення судового рішення.

Суд також звертає увагу, що представник позивача отримав копію заяви про ухвалення додаткового рішення та був належно повідомлений про розгляд заяви у судовому засіданні. При цьому, позивач жодних пояснень та заперечень щодо заяви до суду першої інстанції не подавав.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго» залишити без задоволення.

Додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова