Дата документу 12.09.2023 Справа № 333/1516/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/1516/22 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/807/1518/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру та способу стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2022 року ОСОБА_1 до звернувся до суду з позовом, який протягом розгляду справи уточнив, до ОСОБА_2 про зменшення розміру та способу стягнення аліментів.

Остаточно просив на час воєнного стану, а також на протязі трьох місяців після його завершення змінити розмір та спосіб стягуваних аліментів, встановлених заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2021 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, та стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 щомісяця у твердій грошовій сумі у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В квітні 2023 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подала заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати у виплаті витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Додатковим рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 7 500 грн.

Не погоджуючись із зазначеним додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що на підтвердження понесених витрат були надані копії квитанцій до прибуткового касового ордера, які свідчать про особисту сплату відповідачем коштів, проте відповідач з 2017 року знаходиться за межами України та не могла особисто сплатити кошти, ним заявлялось клопотання про витребування у Державної прикордонної служби України інформації про перетин кордонів України відповідачем, яке суд безпідставно не задовольнив, просив скасувати додаткове рішення та відмовити в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що в апеляційній скарзі не зазначено, в чому полягає незаконність або необґрунтованість додаткового рішення суду, доказів порушення закону при оплаті судових витрат не надано, перевірка місцезнаходження відповідача не є предметом спору.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані, зокрема: договір про надання правничої (правової) допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, тощо); документи, що підтверджують оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням професійної правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження, тощо), а також документи на підтвердження надання адвокатом та отримання клієнтом професійної правничої допомоги (акт приймання-передачі), із детальним описом вчинених ним відповідних дій (не тільки щодо участі в судових засіданнях, а інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі, зокрема, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів тощо) Зазначені витрати позивача мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19) Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витратна професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Водночас частиною третьою статті 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес

Подібні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інші проти України", від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" суд виходив із того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру та способу стягнення аліментів відмовлено.

В квітні 2023 року ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_4 подала заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7500 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що в суді першої інстанції інтереси ОСОБА_2 представляла адвокат Коломоєць І.В. на підставі договору про надання правової допомоги № 2411/2020 від 24 листопада 2020 року та ордеру про надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1092885 від 14 липня 2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_2 права на компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для ухвалення додаткового рішення суду.

Згідно з умовами укладеного договору про надання правової допомоги № 2411/2020 від 24 листопада 2020 року гонорар складається з суми вартості послуг, тарифи яких узгоджені за бажанням сторін (пункт договору 4.2)

Відповідно до наданого розрахунку судових витрат від 12 квітня 2023 року адвокатом Коломоєць І.В. були надані наступні послуги:

- 12 липня 2022 року ознайомлення з матеріалами справи, 0,5 годин, вартість 500 грн.

- 14 липня 2022 року підготовка відзиву на позов, 1 година, вартість 1000 грн.;

- 20 липня 2022 року участь у судовому засіданні, 1 година, вартість 1000 грн.;

- 28 вересня 2022 року прибуття до суду для участі в судовому засіданні, 1 година, вартість 1000 грн.;

- 08 грудня 2022 року прибуття до суду для участі в судовому засіданні, 1 година, вартість 1000 грн.;

- 07 лютого 2023 року участь у судовому засіданні, 1 година, вартість 1000 грн.;

- 12 квітня 2023 року участь у судовому засіданні, 1 година, вартість 1000 грн..

Загальна сума 7500 грн.

Також суду було надано акт прийому-передачі вказаних виконаних робіт / правничих послуг від 12 квітня 2023 року на зазначену суму, квитанції № 12 від 12 квітня 2023 року на суму 5000 грн., № 22 від 13 липня 2022 року на суму 500 грн., № 20 від 14 липня 2022 року на суму 2000 грн.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо недоведності понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

В постанові від 27 липня 2022 року у справі № 127/4254/20 Верховний Суд зазначив наступне:

«Згідно з абзацом другим підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. Закон України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не містить норм, відповідно до яких встановлено форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату послуг адвоката. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів», затверджене Наказом Міністерства фінансів України від 21 січня 2016 року № 13 та Положення «Про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.

Проаналізувавши спеціальне законодавство щодо діяльності адвоката, Верховний Суд дійшов висновку, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Відповідно до статті 137 ЦПК України конкретна форма документа, що надається до суду для підтвердження здійснення оплати витрат на послуги адвоката не встановлена.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19, провадження № К/9901/32645/19, від 20 липня 2020 року у справі № 750/8758/18, провадження № 61-15483св19, від 22 вересня 2021 року у справі № 127/28968/19, провадження № 61-17666св20».

Згідно з статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Позивачем не надано беззаперечних доказів на підтвердження його доводів про неможливість здійснення відповідачем послуг адвоката.

З огляду лише на форми розрахункового документу та перебування відповідача за межами України за відсутності інших доказів висновок про нездійснення відповідачем оплати послуг адвоката буде ґрунтуватись на припущеннях, що є неприпустимим.

В той же час, колегія суддів звертає увагу на таке.

В постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 810/4749/15 підкреслено необхідність детального аналізу та вивчення документів, поданих на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, з метою уникнення випадків її присудження за дублюючі одна одну послуги, які не мали впливу на хід розгляду справи та не потребували спеціальних професійних навиків.

Так, матеріали справи містять докази ознайомлення представника ОСОБА_4 з матеріалами справи, подання відзиву на позов та участь в судових засіданнях 20 липня 2022 року, 07 лютого 2023 року та 12 квітня 2023 року.

В той же час, судові засідання 28 вересня 2022 року та 08 грудня 2022 року не відбулись.

За приписами ст. 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є:

1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

3) захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення;

4) надання правничої допомоги свідку у кримінальному провадженні;

5) представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні;

6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами;

7) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України;

8) надання правничої допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань;

9) захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Таким чином, не може бути віднесене до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1,19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», прибуття до суду та очікування початку судового засідання, оскільки це не передбачає використання адвокатом спеціальних знань або навичок, відтак вказаний час, вартість якого визначена в розмірі 2000 грн., не може бути оплачений як час надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року по справі № 520/9115/19 викладено правову позицію, згідно якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

У постанові Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі № 380/887/20 зазначено, що судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Оцінюючи характер правової допомоги у цій справі щодо змісту виконаних робіт, витраченому адвокатом часу, обсягу наданих послуг та значенню справи, з урахуванням заперечень позивача, колегія суддів дійшла висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають зменшенню до 5500 грн.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України змінити додаткове рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 7 500 гривень до 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Додаткове рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року у цій справі змінити, зменшивши розмір витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , з 7 500 (сім тисяч п`ятсот) гривень до 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 15 вересня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова