Провадження № 2-др/161/106/23
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 вересня 2023 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Ленічевій Н.М.,
позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ,
представника позивача за первісним позовом ОСОБА_2 ,
представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.
Ухвалою суду від 11 серпня 2022 року справу було прийнято до розгляду та відкрито провадження.
Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року було прийнято до розгляду зустрічну заяву ОСОБА_4 з відповідним об`єднанням первісного та зустрічного позовів в одне провадження.
Рішенням суду від 24 серпня 2023 року первісний та зустрічний позови були задоволені частково, а також вирішено питання про стягнення зі сторін суми судового збору.

Питання розподілу витрат на правову допомогу не вирішувалось з урахуванням положень ч. 1 ст. 246, п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України.

04 вересня 2023 року представник відповідача за первісним позовом звернулась до суду із заявою про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 22000 грн.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що в судовому засіданні 18 липня 2023 року представником позивача за первісним позовом адвокатом Хомич О.В. було заявлено вимогу про стягнення зі сторони відповідача 33000 грн. витрат на правову допомогу.

В свою чергу зі сторони відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 надійшла заява про стягнення 7000 грн. витрат на правову допомогу.

24 серпня 2023 року на адресу суду надійшли заперечення адвоката Грибан Ж.В. щодо стягнення судових витрат у зазначених розмірах. Представник відповідача за первісним позовом вказує, що додаткова угода до договору №02/09-11 від 09.11.2022 року можна вважати неукладеною, оскільки сторони не досягли згоди щодо ціни договору, вказана угода була укладена фактично після надання послуг адвокатом. Крім того, ОСОБА_1 не було подано попереднього розрахунку суми судових витрат. Враховуючи складність справи, заявлених розмір витрат є неспівмірним. Відтак, їх необхідно зменшити до 5000 грн. (стосовно ОСОБА_1 ) та до 3000 грн. (стосовно ОСОБА_5 ).

11 вересня 2023 року на адресу суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про зменшення розміру витрат на професійну допомогу сторони відповідача за первісним позовом. В якому остання вказує про не співмірність заявленого розміру витрат зі складністю справи, звертає увагу на затягування строків розгляду справи з боку сторони ОСОБА_4 . Зазначає, що договір №30-08/22 від 30.08.2023 року, вказаний у рахунку на оплату послуг не долучений до матеріалів справи, відтак, рахунок на оплату не підтверджує понесені витрати.

В судовому засіданні з розгляду питання ухвалення додаткового рішення сторони підтримали свої заяви у повному обсязі, навели аргументи заперечень стосовно розміру витрат протилежних сторін аналогічні викладеним у письмових запереченнях.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 в письмовій заяві просила здійснювати розгляд справи без її участі.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення або/чи не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 3 ст. 259 ЦПК України визначено, що суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.

Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В даному випадку сторонами дотримано процесуальний порядок вирішення питання про відшкодування понесених судових витрат.

За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Такі правові висновок сформовано у постановах Верховного Суду від 03.05.2018 року (справа № 372/1010/16-ц) , від 27 липня 2021 року (справа № 671/1957/20).

Заявлений ОСОБА_1 розмір витрат з надання професійної правничої допомоги в 33000 грн. підтверджується договором про надання професійної правничої допомоги № 02/09-11 від 09.11.2022 року, додатковою угодою до договору №1 від 18.07.2023 року, актом прийому-передачі послуг №1 від 18.07.2023 року з відповідним описом наданих юридичних послуг, а також копією квитанції про оплату послуг адвоката від 18.07.2023 року.

Розмір витрат ОСОБА_4 підтверджено договором про надання правової допомоги №30-08/22 від 30.08.2023 року, актом наданих послуг від 28.08.2023 року з переліком наданих послуг, рахунком на оплату послуг №9 від 28.08.2023 року.

Розмір витрат відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5 підтверджується договором про надання правової допомоги №03/22-11 від 22.11.2022 року, додатковою угодою до договору №1 від 14.02.2023 року, актом прийому-передачі виконаних робіт №1 від 28.03.2023 року та копією квитанції №1 від 28.03.2023 року.

Варто зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (ч. 2 ст. 137 ЦПК України). Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад, у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

Право на відмову у відшкодуванні витрат належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин справи (постанови Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020).

У Постанові Верховного Суду від 24 січня 2022 року в справі № 757/36628/16ц (провадження № 61-19062св21) вказано, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної робот, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, суд бере до уваги обставини справи, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, цінами на ринку адвокатських послуг щодо справ розглядуваної категорії, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, тривалість судового розгляду, значення справи для сторін, їх фінансовий стан та можливості.

Зважаючи на зміст заперечень сторін, суд зауважує, що надмірний формалізм щодо оцінки змісту договорів на правову допомогу та порядку укладень додаткових угод може призвести до порушення принципу верховенства права.

Аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (Постанова ВС від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18).

Розглядувана категорія справ не належить до складних, що визнається сторонами.

У контексті вирішення питання про розподіл судових витрат суд також оцінює необхідність таких витрат в межах переліку виконаних адвокатами робіт та наданих послуг.

З огляду на наведене, зважаючи на принцип розумності та справедливості, враховуючи часткове задоволення первісного та зустрічного позовів, поведінку сторін під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зміст заперечень сторін щодо заявлених розмірів витрат на адвокатські послуги, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог сторін та відповідне стягнення витрат на правову допомогу у наступних розмірах: 15000 грн. на користь ОСОБА_1 , 15000 грн. на користь ОСОБА_4 , 3000 грн. на користь ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст.133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень судових витрат з надання професійної правничої допомоги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3000 (три тисячі) гривень судових витрат з надання професійної правничої допомоги.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Позивач за первісним позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач за первісним позовом: ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач за зустрічним позовом: ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст додаткового рішення суду складено 14 вересня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк