Справа № 357/6830/23
Провадження № 2/357/2077/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Мартиненко Є. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Біла Церква в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

08 червня 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника Ляр Дмитра Юрійовича засобами поштового зв`язку звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 грудня 2013 року в розмірі 44 840,18 грн., які складаються з 36 276,50 грн. заборгованості за простроченим тілом кредитом та 8 563,68 грн. заборгованості за простроченими відсотками за користування кредитом, та судові витрати у справі в розмірі 2 684,00 грн.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 з метою отримання кредитних коштів підписала заяву № б/н від 19 грудня 2013 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підписанням даної заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua складає між нею та банком договір про надання банківських послуг (Далі-Договір). Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, однак відповідач зі своєї сторони порушила умови договору внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 20 березня 2023 року становить 44 840,18 грн., з яких: 36 276,50 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту та 8 563,68 грн. заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 червня 2023 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 червня 2023 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд у справі на 07 липня 2023 року.

Представник позивача одночасно з подачею позову звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи без участі їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення.

06 липня 2023 року на адресу суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Усенка Антона Володимировича про відкладення судового розгляду через те, у наданням можливості ознайомитися з матеріалами справи та підготувати відзив на позовну заяву.

Судовий розгляду справі відкладено на 22 серпня 2023 року.

21 серпня 2023 року на адресу суду надійшло додаткове пояснення від представника відповідача адвоката Усенка Антона Володимировича, згідно з яким відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути на користь відповідача ОСОБА_1 судові витрати.

Пояснення обґрунтовано тим, що з анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вбачається, що ОСОБА_1 підписала вищевказану анкету-заяву 19 грудня 2013 року. При цьому, заява не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу останній будь-якої банківської картки. Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних про обрання відповідачем банківських послуг, а лише анкетні дані особи, інформацію про його освіту, сімейний стан, розмір доходів та посилання на те, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами, правилами користування, основними умовами користування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, разом складають договір про надання банківських послуг. Підписаний сторонами паспорт споживчого кредиту, є тією інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартизована форма), викладений у формі відповідно до Додатку № 1 до Закону України «Про споживче кредитування». Зважаючи на наявність підписаного сторонами паспорту споживчого кредиту, сторони мали намір укласти договір споживчого кредитування. У банку відсутні правові підстави вважати, що між сторонами був укладений договір споживчого кредиту, а тому позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитування. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору, та його зміст. До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20. Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 вказала, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із у формулярах або інших стандартних формах, який не може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Кредитну картку № НОМЕР_1 банк видав 19.03.2019. Анкета-заява, що надана позивачем до суду, підписана ОСОБА_1 19.12.2013 року, тобто кредитна картка була надана відповідачу, коли вже минуло практично шість років після підписання анкети-заяви. АТ КБ «ПриватБанк» не надано доказів на підтвердження видачі кредитних коштів відповідачу та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту за заявою № б/н від 19.12.2013 року. Наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору № б/н від 19.12.2013 року. Вказані висновки узгоджуються з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18. За таких обставин в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідач поніс і очікує понести судові витрати на правничу допомогу, а саме за ознайомлення з матеріалами справи в сумі 2 500,00 грн., за підготовку письмових пояснень 3 500,000 грн. та за участь в судових засіданнях 5 000,00 грн. Докази понесених судових витрат будуть надані суду протягом 5 днів з дня ухвалення рішення.

22 серпня 2023 року на адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю участі представника відповідача в режимі відеоконференція.

Судовий розгляду у справі відкладено на 19 вересня 2023 року.

08 вересня 2023 року на адресу суду від представника позивача надійшло заперечення на додаткові пояснення представника позивавав щодо позовних вимог, згідно з якими представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заперечення на додаткові пояснення обґрунтовано тим, що відповдачем було підписано заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. У даній заяві зазначено, що підписавши цю заяву, відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правидлами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, захначнео, що відповдіачу було надано для ознайомлення Умови та Правила в письмовому виглялі, ознайолмення з чим засвідчується власним підписом в Заяві про приєднання.Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином між банком та позичальником укладено кредитний договір у письмовій формі. На підстав поданої зачин, відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 . Ключем до карткового рахунку є пластикова картка, яку відповідач отримав та мобільний телефон, який вказав відповідач у заяві. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 19.12.2013, з якої чітко вбачається інформація щодо персональних даних, адреси проживання та іншої додаткової інформації, необхідної для отримання кредитної картки. До позовної заяви долучено Умови та Правила надання банківських послуг та витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку 30% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу, тощо. Банком надано виписку з рахунку, з якої вбачається, що позивач частково сплачувала заборгованість за договором. Та міститься інформація про рух коштів на балансі карткового рахунку відповідача. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контр розрахунок не наданий, судово-економічна експертиза по справі не призначалася. Виписка по рахунку свідчить видачу відповідачу платіжної картки та відкриття банківського рахунку, на якому встановлено кредитний ліміт, відповідач користувався кредитними коштами, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів. Банківською випискою по картковому рахунку підтверджено також пере випуск банком кредитних карток 28.07.2014, 02.02.2017, 10.05.2017, 19.03.2019. Банківська виписка має статус первинного бухгалтерського документу.

В судове засідання, призначене судом на 19 вересня 2023 року позивач та її представник не з`явилися. Про день, час та місце судового розгляду повідомлені судом своєчасно.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Одночасно, з подачею до суду позовної зави, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи за його відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Фіксування судового засідання технічними засобами фіксації не здійснювалося у зв`язку з розглядом справи без учасників судового розгляду, за наявними матеріалами справи та у відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

19 грудня 2013 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.27).

Зі змісту вказаної заяви вбачається, що ОСОБА_1 погоджується з тим, що вказана заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складає мж ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення і згодна з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг погоджується отримати шляхом роздруківки з офіційного сайту www.pb.ua. Вона зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.pb.ua.

До позову банком додано Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 22.02.2022, в якому визначено процентні ставки за користування кредитом, Згідно даного паспорту не зазначено, що він є доповненням до основного договору чи договором про зміну умов кредитування; Умови та Правила надання банківських послуг; Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять в собі даних щодо ознайомлення з їх змістом позичальником та безпосередньо не містять підпису останнього (а.с.28-32).

Довідкою позивача зазначено, між сторонами було підписано кредитний договір б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: 1) НОМЕР_2 від 19.12.2013 з терміном дії до 05/16, тип картки «Універсальна»; 2) НОМЕР_3 від 28.07.2014 з терміном дії до 04/18, тип картки «Універсальна»; 3) НОМЕР_4 від 10.05.2017 з терміном дії до 05/19, тип картки «Універсальна GOLD»; 4) НОМЕР_5 від 02.02.2017 з терміном дії до 11/20, тип картки «Універсальна GOLD»; 5) НОМЕР_6 від 19.03.2019 з терміном дії до 11/22, тип картки «Універсальна GOLD» (а.с.26).

Згідно довідки позивача, старт карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 відбувся 19.12.2013. Цього ж дня, встановлено кредитний ліміт в сумі 5 000,00 грн. та зменшено до 300,00 грн. 02.02.2017 кредитний ліміт збільшено до 8 000,00 грн. 29.05.2017 кредитний ліміт збільшено до 15 000,00 грн. 03.09.2017 кредитний ліміт збільшено до 17 000,00 грн. 19.10.2017 кредитний ліміт збільшено до 19 000,00 грн. 06.08.2018 кредитний ліміт збільшено до 24 000,00 грн. 12.08.2018 кредитний ліміт збільшено до 27 500,00 грн. 21.11.2019 кредитний ліміт збільшено до 35 000,00 грн. 27.10.2021 кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. (а.с.25).

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк», відповідач, станом на 20.03.2023 має заборгованість перед позивачем на суму 44 840,18 грн., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту на суму 36 276,50 грн. та заборгованість за простроченими відсотками на суму 8 563,68 грн. Заборгованість за поточним тілом кредиту та нарахованими відсотками 0,00 грн. (а.с.9-24).

Відповідно до виписки за договором № б/н за період з 19.12.2013-22.03.2023 на картковий рахунок ОСОБА_1 надійшло грошових коштів на суму 574 914,07 грн.; витрачено останньою грошових коштів на суму 619 754,25 грн.; баланс на кінець період становить 44 840,18 грн. 19.12.2013 встановлювався кредитний баланс в сумі 500,00 грн. та 300,00 грн. Перше витрачання грошових коштів з карткового рахунку відбулося 19.12.2013 на суму 1,52 грн. Останній раз використання позичальником грошових коштів відбулося 19.08.2021 при купівлі товару в сумі 93,00 грн. Останнє зарахування грошових коштів на картку відбулося 19.08.2021 на суму 104,41 грн. Останнє списання відсотків за використання кредитного ліміту відбулося 01.04.2023 при списанні відсотків на суму 1 257,05 грн. Залишок після операції станом на 01.04.2023 становив -44 840,18 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку ч.1 ст. 207 ЦК України.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства ч.2 ст. 207 ЦК України.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами ч.3 ст. 207 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ч.1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним - стаття 1055 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 26 жовтня 2005 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 19 грудня 2013 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 26 жовтня 2005 року. Паспорт споживчого кредиту не містить даних щодо того, що він є додатком до укладеного договору чи договором про зміну договору, укладеного від 13 грудня 2013 року між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

Умови та правила надання банківських послуг не можуть бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (19 грудня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 червня 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Суд вважає, що Умови та правила надання банківських послуг та паспорт споживчого кредиту, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем Умови не містять його підпису, в паспорті споживчого кредиту не вказано на те, що він є частиною кредитного договору чи доповненням до нього, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 16 жовтня 2014 року шляхом підписання анкети-заяви, отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про зазхист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Також суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 19 грудня 2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц, 14-131цс19 від 03 липня 2019 року.

Таким чином, суд дійшов висновку про необхідінсть відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками, у зв`язку з відсутністю у матеріалах справи належних та допустимих доказів про нарахування таких видів стягнення.

Водночас суд вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_1 отримувала кредитні кошти від позивача, що підтверджується анкетою-заявою, підписаною останнім та випискою банку.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19 грудня 2013 року станом на 20 березня 2023 року заборгованість відповідача перед банком за тілом кредиту становить 36 276,50 грн.

Отже, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 36 276,50 грн. та відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками в розмірі 8 563,68 грн.

Суд не бере до уваги наявність у матеріалах справи паспорту споживчого кредиту, на якому міститься електронний підпис ОСОБА_1 22.02.2022 .

Під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Правова позиція у подібних правовідносинах висловлена в постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 23.05.2022 у справі № 393/126/20.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати за сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2171,36 грн., що становить 80,09 % від суми задоволених судом позовних вимог.

Керуючись ст.12,13,76,77,81,265,268,273,354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19 грудня 2013 року в розмірі 36 276,50 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 користь АТ «ПриватБанк» судові витрати у справі за сплату судового збору в розмірі 2 171,36 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: індекс 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_7 .

Суддя М. М. Бебешко