Справа № 462/3081/22 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І.
Провадження № 22-ц/811/2917/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретарка: Назар Х.Б.,

за участі в судовому засіданні сторін, представниці відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова в складі судді Кирилюка А.І. від 30 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 квітня 2018 року Франківським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 177.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 992,40 гривень судового збору.

Вказане рішення оскаржила ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зазначає, що після одруження молоде подружжя почало проживати за адресою АДРЕСА_1 разом з батьками чоловіка. Проте, ОСОБА_1 не знайшла спільної мови зі свекрухою і через це неодноразово виникали непорозуміння та сварки між ними.28.02.2020 року ОСОБА_6 вигнала свою невістку та внучку з квартири АДРЕСА_2 і ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою була змушена повернутися до своїх батьків у м.Кам`янка-Бузька Львівської області де проживає і зараз. ОСОБА_4 раз в два тижні навідує доньку ОСОБА_7 та дружину у м.Кам`янка-Бузька. Про подані до суду документи на розірвання шлюбу жодного разу не повідомляв. 04 листопада 2022 року ОСОБА_1 отримала на свою поштову адресу копію ухвали про відкриття провадження від 18.07.2022 року та примірник позовної заяви з додатками, яку Залізничним районним судом м.Львова було направлено ОСОБА_1 01.11.2022 року, тобто після набрання рішення по справі законної сили, що підтверджується копією конверта та копією трекінгу про відстеження поштового відправляння. 08.11.2022 року ОСОБА_1 отримала на свою поштову адресу рішення суду по вищевказаній справі. Відповідно ОСОБА_1 не мала можливості висловити свою позицію та просити суд про надання терміну на примирення сторін для збереження сім`ї та майбутнього малолітньої доньки подружжя. Всі непорозуміння між подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виникали з вини матері позивача, яка неодноразово вмішувалась в справи подружжя. Морально кривдила ОСОБА_1 , зневажала її та шантажувала. Після отримання рішення суду ОСОБА_1 обдумала свої дії і зрозуміла, що її почуття ще не згасли, всі рішення сторони приймали на емоціях в стані образи, тому ніхто з них не пішов на зустріч один одному. Вже після розірвання шлюбу ОСОБА_1 зрозуміла, що образа на свекруху, не давала їй мислити тверезо, що цінності сім`ї для неї важливіші, вона хоче зберегти свій шлюб, хоче й надалі бути дружиною ОСОБА_4 . Важливою обставиною для збереження шлюбу є те, що в них є спільна неповнолітня дитина: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка тягнеться до свого батька та повинна зростити в повній сім`ї.

В судове засідання у якому було завершено розгляд справи позивач не з`явився, однак суд вважав за можливе завершувати розгляд справи у його відсутності, зважаючи на те, що позивач дав свої пояснення по суті справи, позиція його викладена також у позовній заяві, примирення між сторонами не відбулося, виходячи з його позиції у останньому судовому засіданні та пояснень, які надала відповідачка.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідачки та її представниці на підтримання апеляційної скарги, позивача в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, апеляційної скарги, а також усних пояснень учасників справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст.12, 89, 264-265, 274-275, 279 ЦПК України, 109-113 СК України,задовольняючи позоввиходив з того, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 квітня 2018 року, в якому мають доньку - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично шлюб припинив існувати. Сторони спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, між ними відсутнє взаєморозуміння, шлюбні відносини не підтримуються, примирення між сторонами неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що сім`я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції вцілому відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак суд допустив процесуальні порушення, які свідчать про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

30.06.2022 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:

- розірвати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 квітня 2018 року Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові, про що складено відповідний актовий запис № 177.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що спільне життя з відповідачем не склалося, відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя. За час перебування в шлюбі народилася донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторони подружні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільно не проживають, шлюб фактично припинив існувати, подальше спільне проживання та примирення між ними неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, в зв`язку з наведеним просив позовну заяву задовольнити та розірвати шлюб між ним та відповідачем.

Відповідно до ч.1 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч.1 ст. 24 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 56 ч.3 згаданого Кодексу кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.2 ст. 104 згаданого Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно ч.3 ст. 105 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Ч.1 ст. 110 Кодексу передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Ч.2 статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до змісту п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, шлюб між сторонами зареєстровано 11 квітня 2018 року Франківським районним у м. Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 177 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Під час перебування у шлюбі у сторін народилась донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач вказує на те, що протягом останніх декількох років стосунки з дружиною погіршилися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. Вказує, що фактично сім`я припинила своє існування. Зазначає, що на даний час фактично вони з відповідачкою проживають окремо, сімейне життя не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 травня 2023 року надано сторонам чотиримісячний строк для примирення.

Однак незважаючи на наданий судом строк, а також тривалий час розгляду справи у судах обох інстанцій примирення між сторонами не відбулося.

Сім`я сторін фактично розпалась, сторони спільно не живуть, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть та фактично наміру відновлення подружніх стосунків у сторін немає. Це підтверджено і після надання сторонам чотиримісячного строку на примирення і тривалим перебуванням справи у судах обох інстанцій, протягом якого примирення між сторонами не відбулося, про що йшлося.

Зважаючи на вказане, причинами розпаду сім`ї слід вважати різні погляди подружжя на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи по суті колегія суддів вважає необґрунтованими та, крім цього, вважає, що рішення про розірвання шлюбу між сторонами не суперечитиме інтересам дитини сторін, оскільки розвиток та виховання дитини у сім`ї у якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння, взаємоповаги, батьки тривалий час проживають окремо, не спілкуються, а навпаки конфліктують, є неможливим.

Що ж стосується доводів апелянта про те, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідачки, то з вказаного приводу слід вказати таке.

Згідно з частиною другою статті 211 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про місце, дату і час судового засідання.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

За змістом частини третьої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку.

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зроблено висновок, що: «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. […] У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

Як вбачається з матеріалів справи, у такій відсутні судові повістки про виклик відповідачки ОСОБА_4 в судове засідання, призначене на 30.09.2022 року.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних даних про отримання відповідачкою чи її представником копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви. Як стверджує сама відповідачка такі вона отримала у листопаді 2022 року, тобто після ухвалення судом оскаржуваного рішення як і саме рішення суду. Тобто відповідачка не була повідомлена судом про час та місце розгляду справи належним чином та не змогла взяти повноцінну участь у її розгляді.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Зважаючи на те, що судом першої інстанції порушено вимоги закону щодо належного повідомлення відповідачки про час та місце судового розгляду, відтак наявні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки справу в суді першої інстанції розглянуто за відсутності відповідачки, яка належним чином не повідомлена про дату, час і місце розгляду справи й обґрунтовувала свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вказане, апеляційну скаргу слідзадовольнити частково. Рішення ж Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2022 року слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задоволити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 30 вересня 2022 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11 квітня 2018 року Франківським районним у м.Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 177.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 992,40 гривень судового збору за розгляд справи судом першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра