Справа № 138/1134/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1801/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 рокуСправа № 138/1134/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Стадника І. М., Голоти Л. О.,

за участю секретаря Луцишина О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області про відмову у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, постановлену в цій справі 25 липня 2023 року у м. Могилеві-Подільському суддею цього суду Холодовою Т. Ю.,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року Акціонерне товариства «Сенс Банк» (далі АТ «Сенс банк») звернулось до суду з заявою про заміну стягувача у виконавчих листах, видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, мотивуючи її тим, що 25 травня 2015 року у вказаній справі Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області ухвалив рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490067487 від 06 травня 2008 року з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі ПАТ «Альфа Банк»). Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати у виді судового збору у розмірі 3 654 грн.

25 червня 2015 року Могилів-Подільським міськрайонним судом видано виконавчі листи в даній цивільній справі для примусового виконання рішення суду.

Виконавчі листи, в яких боржником є ОСОБА_1 , перебували на примусовому виконанні в Могилів-Подільському відділі державної виконавчої служби Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

10 вересня 2019 року Загальними зборами акціонерів АТ «Укрсоцбанк» та єдиним акціонером АТ «Укрсоцбанк» затверджено рішення про реорганізацію АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до ПАТ «Альфа-Банк».

05 жовтня 2021 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області повідомило адвоката Стеценка Максима, який діяв в інтересах ПАТ «Альфа-Банк» про те, що 29 листопада 2016 року державним виконавцем було винесено постанови про повернення виконавчих документів, в яких боржником є ОСОБА_1 , стягувачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Надати більш детальну інформацію не вбачається можливим, оскільки виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 , знищені відповідно до вимог п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07 червня 2017 року, згідно якого строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки. Надати копії реєстрів про відправку рекомендованої кореспонденції не вбачається можливим у зв`язку з їх знищенням за закінченням строку зберігання.

12 серпня 2022 року позачерговими зборами акціонерів ПАТ «Альфа-Банк» затверджено статут АТ «Сенс Банк», згідно якого до АТ «Сенс Банк» перейшли всі права та обов`язки первісного стягувача - ПАТ «Альфа Банк».

30 листопада 2022 року відомості про юридичну особу АТ «Сенс Банк» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01 грудня 2022 року ПАТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк».

Пропущення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання трапилось не з вини АТ «Сенс Банк», оскільки виконавчі листи були втрачені, що об`єктивно унеможливило їх пред`явлення до виконання. На даний час у АТ «Сенс банк» відсутні оригінали виконавчих листів по справі, місцезнаходження їх невідомі, рішення суду залишилось невиконаним.

Пославшись на викладене, АТ «Сенс Банк» просило суд замінити стягувача у виконавчих листах, виданих Могилів-Подільським міськрайонним судом 25 червня 2015 року, видати дублікати виконавчих листів, а також поновити пропущений строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання.

25 липня 2023 року ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області відмовлено у задоволенні даної заяви.

Не погодившись із цією ухвалою, АТ «Сенс Банк», посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржувану ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким вказану заяву задовольнити. Зокрема скаржник посилається на те, що станом на день винесення оскаржуваної ухвали кінцевим бенефіціарним власником АТ «Сенс Банк» є держава Україна, що вбачається із постанови КМУ від 21 липня року №739, долученої до апеляційної скарги, а тому можлива заміна стягувача у виконавчих листах. Строк пред`явлення виконавчих документів до виконання пропущений з поважних причин, а саме через те, що процес реорганізації АТ «Укрсоцбанк» в ПАТ «Альфа-Банк» був складний та довготривалий, заявнику було передано значну кількість кредитних справ боржників, що спричинило велике навантаження на працівників ПАТ «Альфа-Банк» та неможливість вчасно контролювати судові процеси по кожній справі.

Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції на день постановлення ухвали керувався діючим законодавством та актуальною інформацією із Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, стягувач не наводить жодних обставин, за яких він був позбавлений можливості звернутись із вказаною заявою раніше.

У судове засідання суду апеляційної інстанції належним чином повідомлені учасники справи не з`явились, причин своєї неявки не повідомили, заяв про відкладення або про поважність причин неприбуття до суду не подали.

Разом із тим, неявка учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи, а відкладення її розгляду призведе до порушення строків розгляду апеляційної скарги (ст. 233 ЦПК України).

Таким чином колегія суддів вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін з таких підстав.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 21 травня 2015 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області ухвалено рішення у даній справі, яким позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №490067487 від 06 травня 2008 року станом на 23 березня 2015 року у розмірі 15 464 доларів США 41 цент. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати у виді судового збору у розмірі 3 654 грн. (а. с. 57-58).

26 червня 2015 року Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області на адресу ПАТ «Альфа-Банк» було направлено два виконавчих листи з виконання рішення у даній справі (а. с. 69).

06 липня 2015 року дані виконавчі листи були вручені представнику ПАТ «Альфа-Банк», про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 68).

05 жовтня 2021 року Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області повідомило адвоката Стеценка Максима, який діяв в інтересах ПАТ «Альфа-Банк» про те, що в Могилів-Подільському відділі державної виконавчої служби Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебували наступні виконавчі провадження:

№ 49559224 щодо примусового виконання виконавчого листа № 138/1134/15-ц виданого цим судом 24 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості по вищевказаному кредитному договору станом на 23 березня 2015 в розмірі 15 464 доларів США 41 цент. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 04 грудня 2015 року;

№ 49558994 щодо примусового виконання виконавчого листа № 138/1134/15-ц виданого цим судом 24 червня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судових витрат у виді судового збору в розмірі 3 654 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження винесена 04 грудня 2015 року.

При здійсненні вказаних виконавчих проваджень державним виконавцем 29 листопад 2016 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанови про повернення виконавчих документів стягувачу. Надати більш детальну інформацію не вбачається можливим, оскільки виконавчі провадження, де боржником є ОСОБА_1 , знищені відповідно до вимог п. 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07 червня 2017 року, згідно якого строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки. Надати копії реєстрів про відправку рекомендованої кореспонденції не вбачається можливим у зв`язку з їх знищенням за закінченням строку зберігання (а. с. 96-97).

12 серпня 2022 року позачерговими зборами акціонерів ПАТ «Альфа-Банк» затверджено статут АТ «Сенс Банк», згідно якого до АТ «Сенс Банк» перейшли всі права та обов`язки первісного стягувача - ПАТ «Альфа Банк» (а. с. 99-101).

30 листопада 2022 року відомості про юридичну особу «Сенс Банк» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 102).

01 грудня 2022 року ПАТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк», що підтверджується Витягом з державного реєстру банків від 02 грудня 2022 року (а. с. 103).

Відповідно до інформації, розміщеної на сторінці офіційного Інтернет-представництва Національного банку, власниками істотної участі в АТ «Сенс Банк» станом на 20 березня 2023 року є: 1) АВН Ukraine Limited (місцезнаходження юридичної особи: Кіпр, м. Нікосія); 2) ОСОБА_3 (громадянин Російської Федерації); 3) ОСОБА_4 (громадянин Ізраїлю та Російської Федерації); 4) ОСОБА_5 ( громадянин Російської Федерації та Латвії) ; 5) АВН Holdings S.A. (місцезнаходження юридичної особи: Люксембург, м. Люксембург). Крім того, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є також остаточними ключовими учасниками в структурі власності Банку станом на 20 березня 2023 року, які мають частку більше 10 % в статутному капіталі банку (а. с. 110-114).

25 липня 2023 року Могилів-Подільським міськрайонним судом було створено витяг із Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, який долучено до матеріалів справи, з якого видно, що ОСОБА_4 має статус кінцевого бенефіціарного власника АТ «Сенс Банк» (а. с. 117-119).

У ст. 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

У разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (ч. 1 ст. 55 ЦПК України).

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому ст. 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (ст. 442 ЦПК України).

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у Законі України «Про виконавче провадження» органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Зазначене відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 та від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом має не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених ч. 1 ст. 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має переслідувати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва.

У постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 666/6309/13-ц зазначено, що у випадку, якщо виконавче провадження по виконавчим листам не відкрите, заміна сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Відповідно, до відкриття виконавчого провадження або після повернення виконавчого документа стягувачу суд може замінити боржника або стягувача у виконавчому документі.

24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який неодноразово продовжувався та триває на даний час.

Відповідно до абз. 1 п. 102 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

Суд першої інстанції, встановивши, що кінцевим бенефіціарним власником АТ «Сенс Банк» є громадянин Російської Федерації, враховуючи діючу на момент розгляду справи імперативну норму абз. 1 п. 102 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» про заборону заміни стягувача у виконавчих діях, стягувачами за якими є юридичні особи, хоча і створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, проте кінцевими бенефіціарними власниками яких є громадяни Російської Федерації, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у заміні стягувача у виконавчих листах.

Посилання скаржника у апеляційній скарзі на те, що станом на день винесення оскаржуваної ухвали кінцевим бенефіціарним власником АТ «Сенс Банк» є держава Україна, що вбачається із постанови КМУ від 21 липня року №739, долученої до апеляційної скарги (а. с. 156), а тому можлива заміна стягувача у виконавчих листах, є безпідставними з огляду на таке.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, оскільки АТ «Сенс Банк» в порушення наведених норм процесуального права не заявило в апеляційній скарзі мотивованого клопотання про дослідження додатково поданого доказу та не надало доказів про неможливість його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, зважаючи на те, що обставини, які підтверджуються таким доказом, існували на момент розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд переглядав вказану справу за наявними в ній доказами, які були подані до суду першої інстанції.

Апеляційний суд також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини вказані стягувачем в заяві не свідчать про наявність виключних непереборних обставин, які не залежали від волі стягувача та заважали йому вчасно звернутись до державного виконавця для примусового виконання рішення суду, а тому відсутні підстави вважати, що строк для пред`явлення виконавчих листів, боржником за якими є ОСОБА_1 , до виконання пропущений з поважних причин, а відтак підстав для поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання немає.

З огляду на зміст ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документа до виконання - це період часу, в межах якого стягувач має право пред`явити виконавчий документ до примусового виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частинами 4 і 5 зазначеної статті передбачено, що у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються, при цьому у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно з ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

У п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України встановлено, що у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку

З урахуванням наведеного, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 жовтня 2018 року у цивільні справі № 2-836/11.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Отже, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у цивільні справі № 2-824/2009.

Разом із тим, необґрунтована відмова у видачі дублікату виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили (рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010).

Доводи апеляційної скарги про те, що строк пред`явлення виконавчих документів до виконання пропущений з поважних причин, а саме через те, що процес реорганізації АТ «Укрсоцбанк» до ПАТ «Альфа-Банк» був складний та довготривалий, заявнику було передано значну кількість кредитних справ боржників, що спричинило велике навантаження на працівників ПАТ «Альфа-Банк» та неможливість вчасно контролювати судові процеси по кожній справі, не можуть бути визнані судом обґрунтованими з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що днем винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчих документів стягувачу є 29 листопада 2016 року. Дана обставина сторонами не оспорюється. Таким чином з огляду на положення ч. ч. 4-5 ст. ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчих листів, боржником в яких є ОСОБА_1 закінчився 29 листопада 2019 року.

Стягувачем не зазначено як саме збільшилось навантаження на працівників, в якій пропорції порівняно із минулими роками, а також чи воно закінчилось або воно триває на даний час. Такі доводи не виправдовують дії, точніше бездіяльність останнього щодо непред`явлення виконавчих документів до виконання протягом визначеного законом строку та не є причиною пропуску такого строку стягувачем, оскільки в стягувача було достатньо часу для примусового виконання рішення суду.

Зважаючи на те, що АТ «Сенс Банк» не навело жодних поважних причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, не надало жодних доказів існування обставин, які виникли незалежно від його волі та перешкоджали йому в реалізації його інтересу, тобто в даному випадку, звернути стягнення боргу на свою користь за рішенням суду в примусовому порядку до 29 листопада 2019 року, із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання звернулось аж у липні 2023 року, а тому підстави для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Отже, у даній справі стягувач на власний розсуд розпорядився своїми процесуальними правами, звернувшись із вищевказаною заявою лише у липні 2023 року, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року в справі «Устименко проти України», заява № 32053/13 ).

Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність поважних причин такого пропуску. Такі причини (обставини) повинні бути об`єктивною перешкодою для особи, на користь якої винесено судове рішення, і яка вчиняє дії для отримання виконавчого документа та його пред`явлення до виконання та саме стягувач має довести поважність причин пропуску встановленого строку пред`явлення до виконання виконавчого листа.

Враховуючи наведене, вірними є також висновки суду першої інстанції про те, що оскільки строк пред`явлення виконавчих документів до виконання сплив, судом поновлений не був, а тому вимога про видачу їх дублікатів також не може бути задоволена, адже вона безпосередньо пов`язується із можливістю пред`явлення їх до виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказану ухвалу суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення, а ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 25 липня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову в частині відмови у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчих листах може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : І. М. Стадник

Л. О. Голота