ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6622/23 Справа № 208/1112/22 Суддя у 1-й інстанції - Івченко Т.П. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді -доповідача: Новікової Г.В.

суддів:Гапонова А.В.,Никифоряка Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року представник АТ КБ «Приватбанк`звернувся до суду із заначеним позовом, в обґрунтування посилався на те, що 02.04.2010 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладено кредитний договір підписанням Заяви № б/н від 02.04.2010 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Заборгованість за тілом кредиту за договором від 02.04.2010 року , що утворилася в позичальника станом на день його смерті, за складає 9702,43 грн.

Просив стягнути з спадкоємців ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 9 702,43 гривні за кредитним договором №б/н від 02 квітня 2010 року, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно вдався до аналізу заборгованості по кредиту. Враховуючи, що фактично отримані кошти боржником не повернуті, то позивач вправі вимагати захисту свого права через суд.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 9702,43 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що представником позивача не надано жодного належного та допустимого доказу укладення договору банківських послуг та факту видачі кредиту, що свідчить про недоведеність порушення спадкодавцем ОСОБА_3 прав позивача як кредитодавця.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 02.04.2010 року між ОСОБА_3 та АТ КБ «Приватбанк» укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_3 було оформлено картка № НОМЕР_1 датою відкриття 21.08.2014 року, термін дії 04/18; та картка № НОМЕР_2 датою відкриття 24.04.2018 року, термін дії 10/21.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджено копією свідоцтва про смерть.

Також матеріали справи містять банківську виписку по рахунку ОСОБА_3 за договором №б/н, з якої вбачається наявність заборгованості станом на 08 липня 2020 року, тобто на день смерті боржника, у сумі 10692,62 грн..

Заборгованість за тілом кредиту за розрахунком банку за договором від 02.04.2010 року складає 9702,43 грн., яку він просив стягнути зі спадкоємців.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 02.04.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. В підтвердження укладання договору позивачем надано копію анкети-заяви від 02.04.2010 року з підписом клієнта, де зазначено його особисті дані; розрахунок заборгованості за договором від 02.04.2010 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_3 , з якого вбачається наявність заборгованості за тілом кредиту станом на станом на 08 липня 2020 року, тобто на день смерті боржника, у сумі 10692,62 грн. та яким підтверджується надання грошових коштів ОСОБА_3 та періодичні погашення за наданим кредитом, виписку за договором №б/н за період з 21.08.2014 року по 12.01.2021року.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 р №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином виписка по картковому рахунку боржника та довідка про отримання кредитних карток, які містяться в матеріалах справи, відносяться до первинних бухгалтерських документів, які підтверджують наявність договірних відносин між банком та боржником.

Із наданих позивачем доказів, зокрема виписки за карткою ОСОБА_3 вбачається, що останній користувався кредитними коштами шляхом отримання готівки у банкоматі та відділенні банку, розраховувався ними за товари та послуги, а також здійснював повернення кредитних коштів позивачу. Всі ці дії свідчать про те, що ОСОБА_3 отримував кредитні кошти та користувався ними з частковим поверненням. Надані позивачем докази в підтвердження укладання кредитного договору між сторонами апеляційний суд вважає належними та допустимими.

Кредитний договір ОСОБА_3 за життя недійсним не визнавався, ОСОБА_3 користувався кредитними коштами протягом тривалого часу, договір ним виконувався, тобто вносилися платежі, хоч і не своєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, що в своїй сукупності вказує на наявність договірних відносин між сторонами та дійсність кредитного договору. На що не звернув уваги суд першої інстанції.

Висновок суду першої інстанції про те, що банк не надав належних доказів, а тому його позов не доведений, є передчасним, оскільки банк надав всі документи, в том числі і виписку із рахунку про рух коштів, які підтверджують отримання ОСОБА_3 кредитних коштів, користування ними. При цьому відповідачами не спростовано надані докази і вимоги про визнання цього договору недійсним, зміни або розірвання його боржником за життя не заявлялись.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, суд першої інстанції, помилково зазначив про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку суми непогашеного тіла кредиту, оскільки укладення кредитного договору між сторонами підтверджується в сукупності іншими належними доказами.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, обов`язок задовольнити вимогу повернути заборгованість, яка на думку банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором згідно зі статтею 1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини. Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду № 465/2135/16.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між кредитором та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.

Згідно із статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Судом встановлено, що за заявою ОСОБА_1 14 грудня 2020 року Першою кам`янською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області заведена спадкова справа № 909/2020 за спадкодавцем ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено копією спадкової справи.

Як вбачається з довідки ТОВ «ЄРЦ КП» від 18 листопада 2020 року № 3/14432, на час своєї смерті спадкодавець ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 був

зареєстрований за адресою квартира АДРЕСА_1 , та проживав із сином ОСОБА_1 і дружиною ОСОБА_2 ..

Встановивши, що ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована на час смерті спадкодавця з ним, вона вважається такою, що прийняла спадщину. Доказів того,що протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, вона заявила про відмову від неї, матеріали справи не містять і у своїх запереченнях на позов вона на цю обставину не посилалася.

Таким чином син ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 є спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Таким чином, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

На претензію кредитора, направлену04 лютого 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» до Першої кам`янської державної нотаріальної контори про включення кредиторської вимоги в спадкову масу 12 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» отримав листа завідуючої Першою кам`янською державною нотаріальною конторою, яким вона повідомила банк про те, що після померлогоОСОБА_3 заведена спадкова справа і його претензія долучена до матеріалів справи.

02 серпня 2021 року банк направив лист-претензію на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою погасити борг, однак її не було виконано.

Статтею 1281 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Відтак, сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права.

Така правова позиція вкладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

04 лютого 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» стало відомо про смерть боржника, що підтверджується претензією кредитора, направленою до Першої кам`янської державної нотаріальної контори про включення кредиторської вимоги в спадкову масу. 12 квітня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» отримав листа завідуючої Першою кам`янською державною нотаріальною конторою, яким вона повідомила банк про те, що після померлогоОСОБА_3 заведена спадкова справа і його претензія долучена до матеріалів справи.

Відповідачами не спростовується та обставина, що АТ КБ «ПриватБанк» дізнався про прийняття спадщини 12 квітня 2021 року.

Кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, тому він відповідно до положень статті 1281 ЦК України мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Про прийняття спадщини позивачеві стало відомо12 квітня 2021 року, з моменту повідомлення по заведення спадкової справи.

02 серпня 2021 року банк направив лист-претензію на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вимогою погасити борг в добровільному порядку.

За таких обставин позивач пред`явив свої вимоги до спадкоємців в строки , визначені статтею 1281 ЦК України.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись із позовом до суду, позивач послався на те , що відповідачі були зареєстровані разом із спадкодавцем за адресою: АДРЕСА_1 , а тому вважаються такими, що прийняли спадщину після його смерті.

Обгрунтовуючи позовні вимоги покладенням на спадкоємців обов`язку сплатити заборгованість, АТ КБ «ПриватБанк» не зазначив та не надав жодного доказу про наявність у спадкодавця на праві власності за життя будь-якого рухомого/нерухомого майна та щодо його вартості.

Позивачем ніяких доказів крім копії паспортів відповідачів не надано іклопотання про витребування доказів судом в порядку статті 84 ЦПК України не заявлялося.

За встановлених обставин позивач не довів, що відповідачі за правилами частини третьої статті 1268 ЦК України прийняли спадщину, проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки з наданих позивачем копій паспортів відповідачів вбачається, що відповідачі були зареєстровані з позичальником за адресою: АДРЕСА_1 . Однак доказів того, що вони проживали разом із спадкодавцем не надано.

Також не надано доказів про наявність чи відсутність взагалі спадкового майна після смерті ОСОБА_3 . Вимоги кредитора можуть бути задоволені в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Належних та допустимих доказів на підтвердження меж та вартості спадкового майна спадкоємців не надано.

Оскільки позивачем не доведено його позовні вимоги, то підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

АТ КБ «ПриватБанк» є юридичною особою, представництво інтересів якого в суді здійснювала особа, яка має юридичну освіту, що передбачає знання нею своїх прав та обов`язків у цивільному процесі, якими вона користується на власний розсуд. Суд, дотримуючись принципу диспозитивності розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, що позбавляє його за власною ініціативою збирати докази. Обов`язок доведення обставин на які особа посилається, як на підставу своїх вимог покладається саме на цю особу.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин при ухваленні судового рішення судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 9702,43 грн, що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 368,369, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк`задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу спадкодавця відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: