ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6591/23 Справа № 185/8896/22 Суддя у 1-й інстанції - Врона А. О. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року у справі № 185/8896/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди (суддя першої інстанції Врона А.О.), -

В С Т А Н О В И В:

20 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Повалій Олена Василівна, звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди.

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що з 27.05.1997 року по 13.12.2017 року він працював гірничим 3-го та 5-го розряду на виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвутілля».

13.12.2017 року позивача звільнено з роботи на підставі п.2 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я.

Під час перебування у трудових відносинах з позивачем стався нещасний випадок, що підтверджується актом форми Н-1 від 14 квітня 2010 року. За час роботи на підприємстві відповідача позивач отримав професійні захворювання, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.04.2018 року. Пункт 14 даного акту вказує на наявність у позивача професійних захворювань: радиколопатія попереково-крижова L5, S1, переважно зліва та шийна СЗ, С4, С5, С6, С7 з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним, рецидивуючий перебіг, з вираженим периферичним нейросудинним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом і періартрозом ліктьових і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів, код М54.1, М17-М 19; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група «В». ЛН першого-другого ступеня, код J44, J43.8. нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху), код Н 90.3. У п. 13 даного акту міститься висновок про наявність шкідливих умов праці позивача: згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 №248, оцінка умов праці гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_1 віднесена по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі»; по мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; за параметрами шуму - до 3 класу 1 ступеня «Шкідливі»; за параметрами вібрації - до 2 класу «Допустимі»; за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступеня «Шкідливі»; за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня «Шкідливі»; загальна оцінка до 3 класу 4 ступеня «Шкідливі».

Ступінь втрати професійної працездатності позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням за час роботи на підприємстві, правонаступником якого є відповідач, становить 60 %.

Позивач вважав виваженим та справедливим розмір відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 245000,00 грн. Відшкодування у такому розмірі відповідатиме глибині тих моральних страждань, які позивач зазнав внаслідок втрати професійної працездатності. У зв`язку з вказаним хронічним професійним захворюванням порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. На даний час його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з отриманим професійним захворюванням суму грошових коштів у розмірі 245000,00 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 120000,00 грн. з урахуванням утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір у розмірі 120000 грн.

Не погодившись з указаним рішенням суду, ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» зазначило, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, так як його ухвалено з порушенням норм матеріального права, без урахування всіх фактичних обставин справи.

Так, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, що у акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у позивача форми П-4 від 23.04.2018 року не зазначено які порушення допущені підприємством відповідача, не вказано про складання протоколу про адмінправопорушення в сфері охорони праці та були застосовані адміністративні стягнення.

На думку апелянта, позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, оскільки така ознака як фізичний біль не є доказом спричинення моральної шкоди.

Також відповідач посилається в апеляційній скарзі на безпідставну відмову у задоволенні ряду процесуальних клопотань.

14 червня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Дніпровського апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2023 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 червня 2023 року поновлено Приватному акціонерному товариству «ДТЕК Павлоградвугілля» строк на апеляційне оскарження рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року, відкрито провадження у даній справі та надано сторонам строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття провадження та повідомлення про призначення справи представник апелянта та представник позивача отримали 30 червня 2023 року на їх електронні адреси та за допомогою оголошення на сайті «Судова влада».

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як передбачено ч. 3 вказаної вище статті, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З позовної заяви вбачається, що ціна позову становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому апеляційну скаргу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що з 27 травня 1997 року позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з 27.05.1997 року займав посаду підземного електрослюсара 3 розряду з повним робочим днем в шахті, з 09.08.1999 року займав посаду гірника очисного забою 5 розряду з повним робочим днем в шахті за переведенням з ВСП «Шахта Павлоградська» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

13.12.2017 року позивач був звільнений з займаної посади за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі через стан здоров`я.

Згідно з п.12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.04.2018 р. загальний стаж роботи ОСОБА_1 за професією гірник з повним робочим днем в шахті 22 роки, за професією 18 років 4 місяці; 20 років 6 місяців в цеху в умовах впливу шкідливих факторів.

Відповідно до п.13 Акту, згідно з Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014р. № 248, оцінка умов праці гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «Шахтоуправління Павлоградське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_1 віднесена:

- по вмісту в повітрі робочої зони хімічних речовин - до 3 класу 4 ступені «Шкідливі»;

- по мікроклімату - до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»;

- за параметрами шуму- до 3 класу 1 ступені «Шкідливі»;

- за параметрами вібрації до 2 класу «Допустимі»;

- за показниками важкості праці - до 3 класу 3 ступені «Шкідливі»;

- за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступені «Шкідливі»;

- загальна оцінка - до 3 класу 4 ступені «Шкідливі».

У п.16 та п.17 Акту зазначено, що хронічне професійне захворювання (отруєння) виникло за обставин тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого, недосконалість технології, механізмів, робочого інструменту. Причина виникнення професійного захворювання. Важкість праці: робоча поза вимушена «на колінах і ліктях», впродовж 97% змінного часу; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становила 40 кг, при нормі до 30 кг, фізичне динамічне навантаження при загальному навантаженні за участю м`язів рук, тулуба, ніг становило 44000 кг/м, при нормі до 44000 кг/м; величина статистичного навантаження за зміну двома руками становило 69000 кг/с, при нормі 70000 кг/с; переходи пішки становили до 8 км за зміну при нормі 8 км. Вміст пилу з вмістом вільного діоксиду кремнію до 10% в повітрі робочої зони в 27 разів перевищує ГДК (110,65 мг/м3 при ГДК 4,0 мг/м3) по ГОСТ 12.1.005-88 «Общие санитарно-гигиенические требования к воздуху рабочей зоны». Рівень відносної вологісті повітря 83 %, при допунормі 75% по ДСП 3.3.1.095-2002. Еквівалентний рівень шуму перевищує нормативний на 4 дБА (84дБА при ГДР 80 дБА) по ДСН 3.3.6.037-99.

На підставі медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 03.04.2018 р. протокол № 492, позивачу було встановлено професійне захворювання: радикулопатія попереково-крижова (L5, S1), переважно зліва та шийна (СЗ, С4, С5, С6, С7) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним, рецидивуючий перебіг, з вираженим периферичним нейросудинним синдромом, двобічним плечолопатковим періартрозом (ПФ другого ступеня), остеоартрозом і періартрозом ліктьових і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії) група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 051870 від 30.05.2018 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість з 10.05.2018 р. до 01.06.2019 р.

Згідно Акту форми Н-1, затвердженого 14.04.2010 року, 22.03.2010 року з позивачем стався нещасний випадок на підприємстві відповідача, нещасний випадок є таким, що пов`язаний з виробництвом.

Відповідно до виписки з акту-огляду МСЕК № 051870 від 30.05.2018 року, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності первинно-повторно, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість, 5% - виробнича травма акт Н-1 №11 від 14.04.2010 року з 10.05.2018 р. по 01.06.2019 р.

Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 066158 від 02.05.2022 року виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності, ступінь втрати професійної працездатності - 60%, з них 40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 5% - приглухуватість, 5% - виробнича травма 2010 р. з 01.06.2022 р. до 01.06.2025 р.

У довідці до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 154488 від 02.05.2022 року, виданої Міжрайонною профпатологічною МСЕК, зазначено, що ОСОБА_1 з 01.06.2022 року встановлена третя група інвалідності внаслідок професійного захворювання до 01.06.2025 року.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про те, що в жодному з доданих позивачем доказів не зазначено про моральні страждання позивача, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої в почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху, поганому сні, стресс та депресію, є безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дніпровський апеляційний суд вважає, що позивачем до позовної заяви надані докази, які підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про те, що докази, які б підтверджували симптоми моральної шкоди, що перелічені в ст. 237 -1 КЗпП не надані, а висновки суду про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням п. 6 ст. 81 ЦПК України, відповідно є невстановлений факт заподіяння моральної шкоди, є безпідставними, виходячи з наступного.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року; № 1 від 27.02.2009 р.) передбачено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пунктом 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, передбачено, що відповідно до статей 23, 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болі, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Доводи апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про те, що позивачем не надані докази про вчинення посадовими особами відповідача адміністративних порушень та притягнення їх до адміністративної чи іншої відповідальності за порушення, вчинені щодо позивача, є безпідставними, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до відповідача про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок професійного захворювання і інших вимог в позовній заяві не заявляв (а.с. 1 6).

Доводи апеляційної скарги відповідача - Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про те, що факт заподіяння моральної шкоди не доведений, є безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно із ч. 1 ст. 153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 статті 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (із змінами і доповненнями) передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець здійснює контроль за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використання засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Як вбачається із частини 1 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 1 частини 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 1 частини 2 вищевказаної статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача щодо не доведення позивачем позовних вимог, оскільки, факт заподіяння моральної шкоди позивачу у зв`язку зі встановленням йому професійних захворювань підтверджується тим, що порушено та порушуються життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, тривалий процес лікування позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. Позивач внаслідок отриманих хронічних захворювань змушений проходити лікування, постійно відчуває психологічний дискомфорт.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що позивач є застрахованою особою та у зв`язку з ушкодженням здоров`я звертався до ФСС НВ, тому виконання деліктного зобов`язання з відшкодування шкоди припинилося належним виконанням, а моральна шкода, у даному випадку, є похідною від цих зобов`язань, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки ч.ч. 1-4 ст.153 КЗпП України передбачено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тому відповідальність за виникнення у позивача професійного захворювання та встановлення йому проценту втрати працездатності покладена саме на відповідача, який має обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди.

Посилання апелянта на те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотань про обов`язкову участь позивача у розгляді справи та витребування доказів не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду, так як не призвели до неправильного вирішення спору по суті.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, в якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Слід зауважити, що право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача, але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства.

Отже, з урахуванням того, що позивачу ОСОБА_1 встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 60% та визнано людиною з інвалідністю третьої групи, що безумовно тягне за собою зміни у буденному житті позивача, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди 120000,00 грн. не є завищеним та відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: О.Д.Канурна

Т.В.Космачевська

О.В. Халаджи