Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 вересня 2023 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Суходольського О.М.

за участю секретаря Культенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом до відповідача ТОВ «Будівельне управління механізації» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що 02.07.2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до ТОВ «Будівельне управління механізації» на посаду монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій. Наказом №27к/тр від 06.04.2023 року позивач був звільнений з займаної посади за власним бажанням. Згідно довідки відповідача від 06.04.2023 року №0S00-000002, заробітна плата позивача складала: за січень 2022 року 7987,5 грн, за лютий 2022 року 10650 грн, за березень 2022 року 5163,64 грн. З 24.03.2022 року згідно наказу відповідача №42 трудовий договір було призупинено. Позивач вказує, що його заробітна плата за грудень 2021 року не могла бути меншою ніж 6500 грн, оскільки Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» з 01.12.2021 року мінімальну заробітну плату встановлено в розмірі 6500 грн. Таким чином, загальний розмір заробітної плати позивача за період з грудня 2021 року по березень 2022 року склав 30301,14 грн, однак відповідачем сплачено лише 7000 грн. Залишок несплаченої заробітної плати складає 23301,14 грн.

Крім того, позивач зазначає, що він відпрацював у відповідача 8 місяців та 22 дні, що дає йому право на 17 днів щорічної оплачуваної відпустки. Позивач відпрацював у відповідача з 02.07.2021 року по 24.03.2022 року, а саме 261 календарний день без урахування святкових та неробочих днів. За цей період заробітна плата позивача склала 112226,01 грн. Тобто середньоденна заробітна плата позивача для розрахунку розміру компенсації невикористаної відпустки складає 429,98 грн. За цих обставин відповідач зобов`язаний був при звільненні позивача сплатити йому грошову компенсацію за всі невикористані ним дні щорічної відпустки в розмірі 5159,76 грн, однак відповідач не виплатив компенсацію.

Також, позивач вказує, що заборгованість із заробітної плати та компенсації відпустки до сьогодні не погашена, тому згідно розрахунку позивача, відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2023 року по 13.06.2023 року в сумі 22938,24 грн. При цьому, позивач зазнав суттєвих моральних втрат в результаті неправомірних дій відповідача, які виразилися в не проведенні розрахунку при звільненні позивача з роботи, а саме: позивач був позбавлений свого основного джерела доходів, що призвело до неможливості достатньо харчуватися, одягатися, лікуватися тощо; погіршення самопочуття позивача; підвищена дратівливість, яка зумовлена великим психологічним навантаженням, звуження кола товаришів, виникнення конфліктів з рідними, друзями; позивач був повністю позбавлений можливості реалізації власних звичок і бажань. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач має відшкодувати моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Таким чином, позивач звернувся з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача на свою користь заробітну плату в розмірі 23301,14 грн, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 5159,76 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2023 року по 13.06.2023 року в сумі 22938,24 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а всього 56399,14 грн, а також покласти судові витрати на відповідача.

Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про прийняття до розгляду та відкриття провадження від 16.06.2023 року відповідачу був наданий строк у 15 днів з дня отримання даної ухвали суду на подачу відзиву на позовну заяву.

19.07.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог, згідно якої позивач повідомляє, що 17.07.2023 року відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в повному обсязі, а тому позивач відмовляється від позовних вимог в частині стягнення з відповідача заробітної плати в розмірі 23301,14 грн та просить задовольнити решту позовних вимог про стягнення компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

25.07.2023 року на адресу суду від представника відповідача директора ТОВ «Будівельне управління механізації» Годованюка Д.І. надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, аргументуючи тим, що на сьогоднішній день ТОВ «Будівельне управління механізації» сплатило існуючу заборгованість в розмірі 21786,65 грн перед ОСОБА_1 , що підтверджується наданими до суду платіжними інструкціями. Після цього трудові відносини не підтримувалися, вся заборгованість сплачена в повному обсязі, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки викладені в позові обставини не відповідають дійсності та не підтверджені доказами.

01.09.2023 року на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про збільшення позовних вимог, згідно якої позивач вважає, що оскільки заробітна плата була виплачена в повному обсязі лише 17.07.2023 року, а компенсація невикористаної відпустки не погашена до сьогодні, а тому відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2023 року по 12.09.2023 року в сумі 54000,44 грн. Також, оскільки позивач отримав від позивача уточнену інформацію про розмір його заробітної плати, то за новим розрахунком позивача, середньоденна заробітна плата позивача для розрахунку розміру компенсації невикористаної відпустки складає 443,44 грн, а тому відповідач повинен був при звільненні позивача виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 7981,92 грн (443,44 * 18), однак компенсація виплачена не була. Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки в розмірі 7981,92 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2023 року по 12.09.2023 року в сумі 54000,44 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а всього 66982,36 грн, а також судові витрати покласти на відповідача.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідив надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлено, що 02.07.2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ТОВ «Будівельне управління механізації» на посаду монтажника будівельної дільниці №3, згідно наказу ТОВ «Будівельне управління механізації» про прийняття на роботу №65-к/тр від 01.07.2021 року.

Відповідно до наказу ТОВ «Будівельне управління механізації» про звільнення з посади №27-к/тр від 06.04.2023 року, ОСОБА_1 був звільнений з посади монтажника за власним бажанням, відповідно до ст.38 КЗпП України.

Згідно довідки №0S00-000002 від 06.04.2023 року, виданої ТОВ «Будівельне управління механізації», дохід ОСОБА_1 на посаді монтажника в ТОВ «Будівельне управління механізації» за період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року склав 23801,14 грн.

На підставі наданих відповідачем до суду копій платіжних інструкцій за період з грудня 2021 року по березень 2022 року, судом встановлено, що ТОВ «Будівельне управління механізації» станом на 17.07.2023 року сплатило ОСОБА_1 заборгованість існуючу заборгованість по заробітній платі в сумі 21786,65 грн. Також вказаний факт підтверджується довідкою №17/07 від 17.07.2023 року, виданою ТОВ «Будівельне управління механізації», згідно якої заборгована зарплата за період роботи в ТОВ «Будівельне управління механізації» з грудня 2021 року по березень 2022 року виплачена в повному обсязі, станом на 17.07.2023 року заборгованість по заробітній платі ТОВ «Будівельне управління механізації» перед ОСОБА_1 відсутня.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст.117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що відповідач ТОВ «Будівельне управління механізації» не провів з позивачем ОСОБА_1 розрахунок по заробітній платі у день його звільнення 06.04.2023 року, у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, а існуючу заборгованість відповідач сплатив на користь ОСОБА_1 лише 17.07.2023 року.

Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2023 по 12.09.2023 року, тобто день постановлення рішення суду в даній справі. Однак, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, вирішує стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07.04.2023 по 17.07.2023 року, тобто по день виплати відповідачем всієї заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

Оскільки, 24.03.2022 року дію трудового договору між сторонами було призупинено, а 06.04.2023 року позивача було звільнено з роботи, то останні два місяці, що передують події, є січень та лютий 2022 року.

Відповідно до довідки №0S00-000002 від 06.04.2023 року, виданої ТОВ «Будівельне управління механізації», розмір заробітної плати за січень 2022 року становить 7987,5 грн та за лютий 2022 року 10650 грн, загальна сума 18637,5 грн. Кількість відпрацьованих позивачем днів становить 39, а саме 19 днів у січні 2022 року та 20 днів у лютому 2022 року.

Середньоденна заробітна плата становить 477,88 грн (18637,5 / 39).

Середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за виплату індексації , який підлягає стягненню з відповідача на за період 07.04.2023 по 17.07.2023 включно відповідно до норм ст.117 КЗпП України становить 34407,36 грн (477,88 грн * 72 робочих днів), де: 72 кількість робочих днів за період з 07.04.2023 по 17.07.2023 року включно.

Отже, оскільки позивач не отримав у день його звільнення всі належні виплати, а кошти йому було перераховано із значною затримкою, а саме 17.07.2023 року, суд дійшов висновку, що позивач має право на присудження йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно зі ст.75 КЗпП України, ст.6 ЗУ «Про відпустку», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Стаття 83 КЗпП України, ст.24 ЗУ «Про відпустки» передбачають, що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів та не доведено факт несплати відповідачем компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. При цьому, суд бере до уваги, надані відповідачем платіжні інструкції по сплаті заборгованості та довідку №17/07 від 17.07.2023 року про виплату відповідачем в повному обсязі заборгованої зарплати ОСОБА_1 за період з грудня 2021 року по березень 2022 року, що підтверджує відсутність заборгованості перед ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, у зв`язку з недоведеністю даної вимоги.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає : 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до положень ст.1167 ЦК України, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

На підставі ст.237-1 КЗпП України, позивач має право на відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При вирішенні спорів, пов`язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов`язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності).

На підставі викладеного, суд вважає, що діями відповідача було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях внаслідок незаконних дій щодо позивача зі сторони відповідача, а саме не виплати йому належних сум при звільненні, втраті через це нормальних життєвих зв`язків, а тому суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Відповідно до ч.1 та ч.5, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.1-3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі вищевказаного, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34407,36 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Суд вирішує судові витрати в порядку ст.141 ЦПК України. Вимоги позивача про стягнення з відповідача судового збору в розмірі 1073,60 грн та витрат на правову допомогу в розмірі 7000 грн суд вважає законними, обґрунтованими та підтверджені належними доказами, а тому підлягають до задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» (юридична адреса: м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 2, офіс 113, код ЄДРПОУ 38055234) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 )середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 34407 (тридцять чотири тисячі чотириста сім) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» (юридична адреса: м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 2, офіс 113, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_1 ) моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в сумі 1073(одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельне управління механізації» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень.

Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за вебадресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: О. М. Суходольський