Єдиний унікальний номер судової справи: 471/936/23
Провадження номер 22-ц/812/1011/23
Доповідач суду апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Ухвала

Іменем України

11 вересня 2023 року м. Миколаїв справа № 471/936/23

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Калашник А.О.

з участю представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Васильченко Наталею Григорівною, на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Гукової І.Б. за матеріалами зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне підприємство «Велес», про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

встановив:

В провадженні Братського районного суду Миколаївської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне підприємство «Велес», про поділ майна подружжя.

31 липня 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Васильченко Н.Г., подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 , третя особа Приватне підприємство «Велес», про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Ухвалою Братського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в позові ОСОБА_1 заявлено вимоги: про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання за позивачем в порядку поділу майна подружжя право власності на нерухоме та рухоме майно; визнання за відповідачем в порядку поділу майна подружжя право власності на нерухоме та рухоме майно. Тобто, позивачем заявлено три вимоги, дві з яких є вимогами майнового характеру.

Ціна позову вказана як 12 895 997,00 грн. Позивачем сплачено судовий збір в розмірі 8052 грн. Суд зазначив, що розрахунку судового збору ОСОБА_1 не наведено, клопотань про зменшення розміру судового збору також не подано.

Посилаючись на положення статті 185 ЦПК України, суд встановивши, що позовну заяву подано без сплати судового збору, залишив зустрічну позовну заяву без руху.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник - адвокат Васильченко В.Г., посилаючись на необґрунтованість судового рішення, просив скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Скаргу обґрунтував тим, що судом не визначена сума недоплаченого судового збору, яку необхідно йому сплатити, а тому неможливо виконати оскаржувану ухвалу. Крім того, вказував, що ним при подачі зустрічного позову сплачено судовий збір в повному розмірі в сумі 8052 грн., що відповідає положенням Закону України «Про судовий збір».

Відзиву на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача за зустрічним позовом, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року підлягає закриттю, з наступних підстав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97» проти України», § 47).

До того ж ЄСПЛ указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, у межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль у ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», § 53, 55).

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України). Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11 рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Частиною другою статті 352 ЦПК України встановлено, що ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 353 ЦПК України визначено перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат (пункт 13 частини першої статті 353 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Велика Палата Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 607/23244/21 відступила від висновку Верховного Суду стосовно можливості оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху в частині розгляду питання щодо судових витрат у справі.

Зроблено правовий висновок про те, що, застосовуючи пункт 10 частини першої статті 294 КАС України, який за змістом є тотожним пункту 13 частини першої статті 353 ЦПК України щодо можливості апеляційного оскарження ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви (заяви) без руху в частині визначення розміру судових витрат окремо від рішення суду, Велика Палата Верховного Суду наголошує, що апеляційному оскарженню лише разом з рішенням суду підлягає ухвала суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху, якщо суд першої інстанції у цій ухвалі встановлює розмір судового збору, який позивач (заявник) має сплатити при зверненні до суду, або порядок його обчислення, однак особа не погоджується або з таким розміром, або з порядком його обчислення. Такі ухвали суду першої інстанції не підлягають апеляційному оскарженню окремо від рішення суду.

Отже, заявник може реалізувати своє право на апеляційне оскарження такого судового рішення шляхом включення заперечень на нього до апеляційної скарги на рішення суду відповідно до частини другої статті 353 ЦПК України чи у разі визнання позову неподаним, шляхом оскарження ухвали суду про визнання позову неподаним та повернення його позивачу.

Згідно пункту 1 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо апеляційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає апеляційному оскарженню.

Таким чином, суд апеляційної інстанції не повинен був відкривати провадження по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , поданій його представником адвокатом Васильченко Н.Г., на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року, постановлену за матеріалами зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне підприєство «Велес», про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Васильченко Н.Г., на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року, постановлену за матеріалами зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - ПП «Велес», про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Керуючись ст. ст. 358, 381 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником адвокатом Васильченко Наталею Григорівною, на ухвалу Братського районного суду Миколаївської області від 08 серпня 2023 року, постановлену за матеріалами зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне підприємство «Велес», про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 11 вересня 2023 року.