Номер провадження: 22-ц/813/6183/23
Справа № 523/3285/23
Головуючий у першій інстанції Малиновський О.М.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Пересипка Д.О.,

учасники справи: позивач- Акціонерне товариство Комерційний Банк «Приватбанк», відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного Товариства комерційного банку «Приватбанк»

на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року, ухваленого Суворовським районним судом Одеської області у складі: судді Малиновського О.М. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, який мотивувало тим, що відповідач звернулася до АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 02 лютого 2011 року.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову, а відповідачці надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 38 000,00 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язалася здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. Позивач зазначає, що в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року, згідно до п. 2.1.1.2.12 Сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язаний сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд».

Проте, відповідачка протягом тривалого часу ухиляється від виконання умов зазначеного кредитного договору і не погашає заборгованість, у зв`язку з чим, станом на 29.01.2023 року перед Банком виникла заборгованість у розмірі 44370,22 грн, з яких 37950,67 грн заборгованість за тілом кредиту, 6419,55грн заборгованість за простроченими відсотками, яка до теперішнього часу не погашена та яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь та судові витрати у розмірі 2684 грн.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси позов Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 37950,67 гривень та судовий збір у розмірі 2295,67 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги є те, що судом не враховано підписання відповідачкою разом із заявою від 02.02.2011 Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», де погоджено сторонами базову процентну ставку за користування кредитом 3,0 % на місяць (36% річних) на залишок заборгованості, а також першої інстанції неправильно застосовано правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року №342/180/17, оскільки відповідачка до суду не з`являлася, заперечень на позов не подавала, частково погашала заборгованість, тобто погоджувалася із умовами договору, в т.ч. і нарахованими відсотками; відповідачці було відкрито картковий рахунок 02.02.2011 та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт з подальшим збільшенням в розмірі 38 000 грн; відповідачкою було підписано Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачкою не надано, тобто сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, а тому висновок суду про відсутність погоджених умов кредитування є безпідставним та помилковим.

У підтвердження обізнаності позичальником з умовами кредитування посилається на практику Верховного Суду у постановах від 01.09.2020 по справі № 293/599/19-ц, від 04.12.2019 по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 по справі № 572/1169/17.

Банк зазначає, що суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду , викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Приймаючи до уваги, що зареєстроване місця проживання (перебування) відповідачки знаходиться на тимчасово окупованій території, її виклик у судове засідання проведений у відповідність до статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Предметом апеляційного перегляду справи є рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені, комісії і штрафів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи лише заборгованість за тілом кредиту, суд дійшов висновку про недоведеність пред`явлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача нарахованої суми процентів за користування кредитом, оскільки між сторонами у належній формі не погоджені істотні умови кредитного договору, і відсутні докази погодження відповідачем Умов та правил надання банківських послуг, а підписання паспорту споживчого кредитування не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми.

Проте, такі висновки суду не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 02 лютого 2011 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який згодом збільшено до 38000 грн.

В заяві № б/н від 02 лютого 2011 року відповідачка ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг, "Правилами користування платіжною карткою", "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ними договір. Договором та зазначеними правилами передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов`язання за кредитним договором, позивач надав до суду розрахунок, згідно якого станом на 29 січня 2023 року у неї мається заборгованість у сумі 44370,22 грн, з яких:

- 37950,67 грн - заборгованість за тілом кредиту;

- 6419,55 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно банківської виписки, яка міститься в матеріалах справи, останнє погашення за кредитом відповідачем було виплачено 26 грудня 2021 року у сумі 1852,07 грн.

Позивач, обґрунтовуючи право своєї вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 29 січня 2023 року, посилався на заяву-анкету від 02 лютого 2011 року та довідку про умови кредитування, Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи за банківськими картками.

Відповідно до витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, указані Умови та Правила містять пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також додаткові положення та інші умови.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та Правила розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету від 02 лютого 2011 року, а тому доводи апеляційної скарги про врахування наданих до матеріалів справи Умов та правил надання банківських послуг як складових кредитного договору, укладеного між сторонами, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19), про що вірно зазначив суд.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (02 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (лютий 2023 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

Натомість судом помилково не враховано, і доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними, те, що Банк на підтвердження своїх вимог, крім Умов та Правил надання батьківських послуг в Приватбанку та Тарифів, до позовної заяви долучив довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 02 лютого 2011 року, яка підписана відповідачкою та змістом якої визначено істотні умови договору, зокрема, розмір процентів за користування кредитом та штрафів (фіксована та відсоткова складові) (а.с. 43).

У вказаній довідці містяться тарифи банку, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів у році) складає 3 %, погоджено 30 днів пільгового періоду, щомісячно до 25 числа сплачувати 7 % від заборгованості (але не менше 50,00 грн та не більше залишку заборгованості), пеня, штрафи фіксована складова 250 грн плюс 5 % від суми позову, комісія (а.с. 43).

Такий самий розмір відсотків за користування кредитними коштами погоджений сторонами у підписаній відповідачем заяві на видачу кредиту (а.с. 40).

Вказані заяву та Довідку про умови кредитування, які підписані відповідачкою 02 лютого 2011 року, є складовими кредитного договору, укладеного між сторонами.

Проте, вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції та належного врахування під час ухвалення судового рішення не знайшло, в той час як вказані обставини мають істотне значення для справи.

Відповідно до матеріалів, відповідачкою не спростовано факт ознайомлення її позивачем з умовами кредитування у день укладення кредитного договору 02 лютого 2011 року, оформленими у вигляді довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Отже, договірні правовідносини сторін зафіксовані в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які є складовими укладеного сторонами договору і врегульовують спірні правовідносини, та неврахування їх судом призвело до ухвалення по справі рішення з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до заяви позичальника та довідки про умови кредитування сторони погодили плату за користування кредитними коштами у розмірі 3% на місяць, тобто 36 % річних, що позичальник підтвердив власним підписом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що прострочена заборгованість за тілом кредиту у відповідачки утворилася з 01 лютого 2022 року і що позивачем розраховані відсотки на прострочену заборгованість за період з 01 лютого 2022 року до 23 січня 2023 року у розмірі 6419,55 грн та таке нарахування ґрунтується на погоджених в належній формі між сторонами умовах кредитного договору.

Відповідачкою вказаний розрахунок не спростований та не оспорюється.

Крім того, позивачем надані докази, що за вказаним кредитним договором відповідачці було видано кредитні картки: у кількості 5 штук строком дії з 02.02.2011-12/14, 15.05.2015-02/18 (Картки Універсальна), 07.08.2017-05/21, 26.11.2018-10/22, 05.11.2020-08/24 (картки Універсальні Голд) (а.с. 39).

Враховуючи відсутності заперечень з боку відповідачки в суді першої інстанції щодо строку дії кредитного договору, колегія суддів погоджується з нарахованим банком розміром заборгованості в межах позовних вимог за нарахованими відсотками за період з 01 лютого 2022 року до 23 січня 2023 року у сумі 6419,55 грн.

Вказана невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального у оскаржуваній частині у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом за доводами апеляційної скарги та ухваленню нового рішення про задоволення позову у наведеній частині.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог Банку та стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом в сумі 6419,55 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «Приватбанк» підлягає стягненню сплачений позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2684 грн та 4026 грн відповідно, а загалом 6710 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2023 року в оскаржуваній частині про відмову в стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованості по простроченим відсоткам та в частині судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1-Д, ) заборгованість по простроченим відсоткам у сумі 6419,55 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вулиця Грушевського, буд. 1-Д, ) судові витрати у розмірі 6710 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови 12 вересня 2023 року.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: Ю.П. Лозко

Н.В. Стахова