СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/8193/23

пр. № 2/759/3139/23

18 липня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - П`ятничук І.В.,

за участю секретаря - Марус А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача Вєдєрнікова О.С. яка діє в інтересах ОСОБА_1 05.05.2023 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення заборгованості по заробітній платі, яким просить визнати припиненими трудових відносин ОСОБА_1 з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» з 01 серпня 2022 року на підставі ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 416550,00 грн. та вихідну допомогу у розмірі 3-х середнього заробітку в сумі 83310,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 01.07.2022 року було прийнято на роботу до ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп» на посаду помічника директора. В період з липня 2019 року по грудень 2021 року відповідач своєчасно і в повному обсязі виплачував позивачу заробітну плату, проте з січня 2022 року припинив виплачувати заробітну плату і по теперішній час.

Зазначила, що 01.08.2022 року позивачем було прийнято рішення про припинення трудових відносин з відповідачем про що було написано заяву, яку 02.08.2022 року через відділення ДП «Укрпошта» було направлено на адресу відповідача: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 78.

Однак поштове відправлення було повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання.

В подальшому ОСОБА_1 повторно зверталась до ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп» із заяви про виплату заборгованості по заробітній платі 01.02.2023 року та заявою про звільнення з посади помічника директора ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп» з 12 лютого 2023 року в зв`язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю на підставі ст. 38 КЗпП України.

З огляду на те, що позивачем втрачені зв`язки з роботодавцем, вона не виконує будь-яку трудову діяльність на його користь, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір інакше ніж за рішенням суду.

Крім того, зазначила, що в період з січня 2022 року по березень 2023 року відповідач має заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем у розмірі 416555,00 грн. та заборгованість по виплаті вихідної допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку у розмірі 83310,00 грн.

На підставі викладеного просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не подав.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.

Згідно з частиною першою статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Європейський суд з прав людини вказує, що приватне життя «включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру». Стаття 8 Конвенції «захищає право на особистий розвиток та право встановлювати та розвивати стосунки з іншими людьми та оточуючим світом». Поняття «приватне життя» в принципі не виключає відносини професійного або ділового характеру. Врешті-решт, саме у рамках трудової діяльності більшість людей мають значну можливість розвивати стосунки з оточуючим світом. Отже, обмеження, накладені на доступ до професії, були визнані такими, що впливають на «приватне життя» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України» (Oleksandr Volkov v. Ukraine, № 21722/11, § 165)).

З урахуванням положень частини першої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача як про керівника товариства відноситься до професійної діяльності останнього та охоплюється поняттям «приватне життя».

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з липня 2019 року було прийнято на роботу до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп».

З матеріалів справи вбачається, що позивачем 02.08.2022 року на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» (Київська область, м. Обухів, вулиця Київська, 78) було направлено заяву ОСОБА_1 про звільнення останньої з посади помічника директора ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп» з 01.08.2022 року за власним бажанням.

Вказану заяву позивачем було відправлено за допомогою ДП «Укрпошта», яку відповідачем не було отримано та повернуто позивачу за закінченням терміну зберігання, про що свідчить рекомендоване повідомлення (а.с. 21-24).

08.02.2023 року позивачем на адресу відповідача було направлено заяву з приводу виплати позивачу заборгованості по заробітній платі, яка виникла у ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп» за період з 01.03.2022 року по 31.01.2023 року (а.с. 25-28).

08.02.2023 року ОСОБА_1 на адресу відповідача було направлено заяву про звільнення ОСОБА_1 з посади помічника директора ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп» з 12.02.2023 року в зв`язку з невиконанням відповідачем законодавства про працю, а саме не виплатою заробітної плати (а.с. 30-33).

З матеріалів справи вбачається, що 31.01.2023 року на адресу позивача було надіслано повідомлення за № 10/01 від 31.01.2023 року та копію наказу № 2/01/23 від 30.01.2023 року відповідно до якого позивача було повідомлено про відновлення роботи за місцезнаходженням ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп» за звичайним графіком, припинення з 15.02.2023 року дію наказу про встановлення простою у зв`язку із введенням військового стану №5/05/22 від 01.05.2022 року (а.с. 45-49).

У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно з частиною першою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.

За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.

Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав у обраний ним спосіб.

Згідно з частиною першою статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом принципу верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справах «C.G. та інші проти Болгарії» («C. G. and Others v. Bulgaria», заява № 1365/07, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)).

Частиною другою статті 5 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просила визнати припиненими трудові відносини між працівником ОСОБА_1 та ТОВ «Транспортна компанія «Автогрупп», з 01 серпня 2022 року відповідно до ч. 1 статті 38 КЗпП України за власним бажанням.

Крім того, відповідно до пункту 13 частини другої статті 9 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

У частині першій статті 25 цього Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації та судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.

В вказаній нормі закону визначено, що таким судовим рішенням може бути рішення про зобов`язання вчинення реєстраційних дій.

У зв`язку з чим, відповідач проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього трудових обов`язків.

З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача, були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана, тому, враховуючи ті обставини, що трудові обов`язки позивач припинив з відповідачем 12.02.2023 року, що підтверджується поданою позивачем заявою від 06.02.2023 року, однак відповідачем не прийнято рішення відповідно до вимог діючого трудового законодавства у встановленні строки, а тому з вказаних підстав позовні вимоги позивача про припинення трудових відносин підлягають частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні в частині припинення трудових відносин підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з січня 2022 року по березень 2023 року включно, то судом встановлено наступне.

Основним Законом України статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з частиною першою ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини першої ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованість по заробітній платі наданого ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по березень 2023 року включно, загальний розмір заборгованості становить 416555,00 грн.

Однак, як вбачається з довідки Форми ОК-5 Пенсійного фонду України загальний розмір заборгованості відповідача перед ОСОБА_1 за період з січня 2022 року по березень 2023 року становить 142120 грн. 00 коп. (а.с. 14-19).

За таких умов, з огляду на викладені норми чинного законодавства України та наявність в матеріалах справи документального підтвердження заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі в розмірі 142120 грн. 00 коп., отже позовні вимоги в цій частині позову підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення вихідної допомоги в сумі 83310,00 грн., то судом встановлено наступне.

Так, відповідно до ст.117 Кодексу законів про працю в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даному випадку має місце спір про право на належні звільненому працівнику суми, а саме право звільненого позивача на отримання вихідної допомоги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині наразі є передчасними, фактично спрямовані на урегулювання тих відносин, які відбудуться в майбутньому, тобто на даний момент право позивача на отримання вихідної допомоги не є порушеним, а тому не підлягають задоволенню.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що після остаточного розрахунку з позивачем та в разі невиплати йому належних сум вихідної допомоги при звільненні, він набуде право звернутись до суду із відповідним позовом про виплату йому належної суми вихідної допомоги.

На підставі викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129, 129-1 Конституції України, ст. ст. 22, 36, 38 Кодексу Законів про працю України, ст. ст. 5, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» про визнання припиненими трудових відносин та стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити частково.

Визнати трудові відносини між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» ( , юридична адреса: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 78) припиненими на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю з 12 лютого 2023 року.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» ( , юридична адреса: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 78) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) невиплачену заробітну плату за період з січня 2022 року по березень 2023 року включно у розмірі 142120 (сто сорок дві тисячі сто двадцять ) грн. 00 коп.

Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «Транспортна компанія «Автогрупп» ( , юридична адреса: Київська область, м. Обухів, вул. Київська, 78) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя І.В. П`ятничук