Справа № 127/7888/23
Провадження № 22-ц/801/1668/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 рокуСправа № 127/7888/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., особи, яка подала апеляційну ска-ргу, позивача ОСОБА_1 , представниці відповідачки ОСОБА_2 адво-катки ОСОБА_3 , розглянувши за правилами, установленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засі-данні у м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позо-вом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 -

ни, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета

спору на стороні відповідачки, ОСОБА_4 про визнання не-

дійсним договору дарування частки садиби,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Він-ницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2023 року, ухвалене у при-міщенні суду у м. Вінниці за головування судді Венгрин О. О., повний текст якого складений 23 червня 2023 року,

У С Т А Н О В И В:

21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним дого-вору дарування частки житлового будинку та земельної ділянки, посилаючись на нас-тупні обставини. 23 листопада 2022 року Вінницьким міським судом Вінницької об-ласті ухвалене рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суми боргу за договорами позики від 19 жовтня 2021 року, від 20 грудня 2021 року у роз-мірі 6088,00 доларів США. У забезпечення вказаних позовних вимог ОСОБА_1 ухвалою цього ж суду від 13 вересня 2022 року був накладений арешт на 2/3 частки будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , у межах розміру позовних вимог у сумі 237706,00 гривень, що еквівалентно на той час 6500,00 доларам США. На виконання зазначеної ухвали суду від 13 вересня 2022 року мало бути зареєстроване обтяження на частку вказаного нерухомого майна, але з невідомих позивачу причин ухвала суду не була виконана. 15 жовтня 2022 року з метою ухилитися від виконання грошового зобов`язання, від примусової реалізації нерухомого майна у рахунок погашення боргу ОСОБА_2 обманним шляхом подарувала належні їй 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 доньці ОСОБА_4 . Оскільки укладений договір дарування не спрямований на реальне настання правових наслідків, то він є фіктивним. ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати недійсним оспорюваний ним правочин, скасувати у Держав-ному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності від 15 жовтня 2022 року за № 48148789 за ОСОБА_4 на 2/3 частки житлового будин-ку з прибудовами, господарськими будівлями спорудами АДРЕСА_1 . Крім цього позивач просив суд тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду з України до погашення нею заборгованості.

Протокольною ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 травня 2023 року до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє само-стійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки, за ініціативою суду за-лучена власниця унаслідок укладення договору дарування спірної частки нерухомого майна ОСОБА_4 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої осо-би, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим 14 червня 2023 року рішенням суду першої інс-танції, ОСОБА_1 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рі-шення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його позову. ОСОБА_1 звертає увагу суду на чотири моменти, які вважає такими, що доводять його ви-моги: постанови Пленумів Верховного Суду України носять рекомендаційний харак-тер, а справа має вирішуватися судом на підставі законів України; неправильність на-писання прізвища відповідачки використана її представницями з метою ввести суд в оману, оскільки півтора року така помилка стороною відповідачки не виправлялася; суд не розглядав по суті вимогу про визнання недійсним договору дарування, а лише розглядав питання захисту ОСОБА_2 ; позивач не заперечував залучення до участі у справі у якості третьої особи доньки відповідачки ОСОБА_4 , яка виїхала за межі України в Ізраїль, однак суд не перевірив належним чином таку інформацію. У скарзі на судове рішення ОСОБА_1 підкреслив, що є інвалідом другої групи, тому він звільнений від сплати судового збору.

Визначеним цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 20 липня 2022 року, подати відзив на апеляційну скаргу від-повідачка, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на сто-роні відповідачки, не скористалися, такі відзиви до суду апеляційної інстанції не над-ходили. Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання вдруге не з`явилася з невідомих причин, будь-яких заяв від неї суду не надходило. Про місце, день та час розгляду справи вказана учасниця справи завчасно повідомлялася судом в установленому по-рядку, однак, направлені їй рекомендованими повідомленнями про вручення пошто-вого відправлення судові повістки повернуті суду без вручення адресатці з відміткою, що свідчить про її відсутність за вказаною адресою. Ураховуючи думку учасників справи, котрі з`явилися у судове засідання, про можливість розглянути справу у від-сутності ОСОБА_4 , у відповідності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу у відсутності третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки ОСОБА_5 - ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу відповідно позивача ОСОБА_1 , представниці відповідачки адвокатки Мишковської Т. М., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності на-явні у ній докази, ретельно перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дій-шов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм проце-суального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запе-речень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Фактичні обставини справи, які учасниками справи не оспорюються, є наступни-ми. Відповідно до встановлених рішенням Вінницького міського суду Вінницької об-ласті від 23 листопада 2022 року у справі № 127/20584/22 обставин, між ОСОБА_6 і ОСОБА_2 19 жовтня 2021 року був укладений договір позики, за умовами якого позивач позичив відповідачці 3000,00 доларів США під 5% щомі-сячних нарахувань за користування коштами. 20 грудня 2021 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким позивач позичив їй 2000,00 доларів США. 13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованої позики. Ухвалою суду від 13 вересня 2022 року у вищезазначеній цивільній справі накладений арешт на 2/3 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , власником яких тоді була ОСОБА_2 , у межах ціни позову у сумі 237705,00 гривень, що еквівалентно 6500,00 доларам США. Рішенням суду від 23 листопада 2022 року у справі № 127/20584/22 з ОСОБА_2 на ко-ристь ОСОБА_1 стягнута сума боргу за договорами позики від 19 жовтня та від 20 грудня 2021 року у розмірі 6088,00 доларів США. Цим же рішенням суду уста-новлено, що ОСОБА_1 визнав факт отримання від ОСОБА_2 487,00 доларів США, які він одержав шляхом здійснення безготівкового переказу на його картковий рахунок. Тобто борг ОСОБА_2 частково погашався ще до рішен-ня суду у справі № 127/20584/22.

15 жовтня 2022 року ОСОБА_2 уклала посвідчений у нотаріальному по-рядку та зареєстрований у реєстрі за № 2-794 договір дарування із ОСОБА_4 , згідно із яким ОСОБА_2 подарувала доньці 2/3 частки житлового будинку з прибу-довами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_2 , та 2/3 частки земельної ділянки площею 0,0822 га, з кадас-тровим номером :02:0016:0155 за цією ж адресою. На момент нотаріаль-ного посвідчення вказаного правочину у Державному реєстрі речових прав обтяження на предмет дарування не існувало, не було зареєстроване, тому у нотаріуса не було підстав для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Обдарована ОСОБА_4 15 жовтня 2022 року на підставі договору дарування зареєструвала за собою право власності на 2/3 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спору-дами загальною площею 206,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Судом установлено, що згідно із постановою старшого державного виконавця Першого відділу ДВС у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Мініс-терства юстиції ( м. Київ ) на підставі виконавчого листа № 127/20584/22, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 06 січня 2023 року, 13 січня 2023 року відкрите виконавче провадження № 70748614 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 6088,00 доларів США. З боржниці підлягає стягненню виконавчий збір у сумі 608,80 доларів США. 25 травня 2023 року ОСОБА_7 сплатила стягувачу у виконавчому провадженні № 70748614 частину боргу у розмірі 113000,00 гривень, про що свідчить квитанція від 29 травня 2023 року № 165809415.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , керуючись нормами ста-тей 202, 203, 215, 717 - 719, 722, 234 ЦК України, роз`ясненнями абзацу першого пункту двадцять четвертого постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 лис-топада 2009 року № 9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання право-чинів недійсними», правовими висновками Верховного Суду в аналогічних правовід-носинах, які відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України є обов`язковими для судів першої та апеляційної інстанцій, суд першої інстанції в оскаржуваному ОСОБА_8 рішенні зазначив, що фіктивним є правочин, який вчинений без намі-ру створення юридичних наслідків, обумовлених цим правочином. Для визнання пра-вочину фіктивним необхідно установити наявність умислу вчинення його лише для вигляду у всіх сторін правочину.

Суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність ОСОБА_1 обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, а саме щодо недійсності нотаріально посвідченого договору дарування від 15 жовтня 2022 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , суду не надано доказів того, що вони вчинили зазначений правочин без наміру створення правових наслідків, за наявності інших цілей ніж ті, що передбачалися правочином. Суд знайшов недове-деним свідомий намір ОСОБА_2 не виконувати рішення суду з повернення позичених коштів і що саме з цією метою вона уклала договір відчуження належної їй частки нерухомого майна.

Суд першої інстанції з власної ініціативи залучив до участі у справі у якості тре-тьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відпові-дачки, власницю частки садиби АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , оскільки рішення суду у цій справі безпосередньо стосується її майнового інте-ресу як обдарованої. Тут же належить зауважити, що, стверджуючи в апеляційній скарзі про те, що він наполягав на залученні до участі у справі ОСОБА_4 , скаржник разом з тим не подав суду відповідну заяву, як це передбачено нормами статей 182, 183 ЦПК України, така заява у матеріалах справи відсутня, за якою суд міг би залу-чити вказану особу до участі у цій справі у належній якості співвідповідачки, оскіль-ки саме у такому статусі ОСОБА_4 мала б приймати участь у цій справі. Через таку обставину суд був позбавлений можливості ужити заходів стосовно забезпечення ре-альної участі у справі ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції, вказавши у рішенні на виключне право позивача визначати коло відповідачів за заявленими ним вимогами, на виконання припису пункту тре-тього частини п`ятої статті 12 ЦПК України роз`яснив ОСОБА_1 наслідки вчинення або невчинення ним як позивачем певних процесуальних дій, наслідки неза-лучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті.

Ураховуючи ту обставину, що ухвала суду від 13 вересня 2022 року про накла-дення арешту на частку нерухомого майна боржниці, постановлена судом у справі № 127/20584/22, до виконання не пред`являлася, на час укладення 15 жовтня 2022 року договору дарування 2/3 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_2 та відповідної частки земельної ділянки, на якій будівлі розташовані, ця нерухомість під забороною не перебувала, з огляду на відсутність доказів у цій справі фіктивності вказаного договору дарування від 15 жовтня 2022 року, а також, беручи до уваги те, що самостійною підставою для відмови у задоволенні позову є невизна-ченість позивачем кола належних відповідачів ( сторін оспорюваного правочину ), а позивач категорично заперечував щодо залучення до участі у справі в якості співвід-повідачки ОСОБА_4 , яка є стороною оскаржуваного договору дарування, через що її залучено до участі у справі за ініціативою суду у якості третьої особи, підстав для визнання недійсним договору дарування від 15 жовтня 2022 року, суд не віднайшов. Відповідно суд зазначив про відсутність підстав для скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 15 жовтня 2022 року про проведення державної реєстрації права власності за № 48148789 на підставі договору дарування, зареєстрованого у реєстрі за № 2-794, на 2/3 частки житлового будинку з прибудова-ми, господарськими будівлями, спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інс-танції, викладеними в оскаржуваному ОСОБА_1 рішенні від 14 червня 2023 року, визнає їх правильними, обєктивними, такими, що відповідають фактичним обставинам справи та наявним у ній доказам.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 загострює увагу на значному викладенні судом у рішенні норм матеріального права, які регу-люють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, на помилковості за-значення прізвища відповідачки ОСОБА_9 замість правильного ОСОБА_10 та ско-ристання цією ситуацією її адвокатками, на безпідставності розгляду судом лише усіх питань захисту відповідачки крім вимог про визнання договору дарування недійсним. ОСОБА_1 у скарзі вказує, що наполягав у суді першої інстанції та наполягає зараз на залученні до участі у справі ОСОБА_4 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки неявка її до суду в якості співвід-повідачки затягнула б розгляд справи та дала можливість виїзду за кордон самої боржниці.

Із доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, суперечать нормам статей 263 - 265 ЦПК України щодо належного обгрунтування судового рішення.

Слід зауважити, що скаржник як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції не навів допустимих, достовірних та достатніх доказів на доведення власної вимоги про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, укладеного 15 жовтня 2022 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 . Такий договір посвідчений державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, зареєстро-ваний у реєстрі за № 2-794. У своїх поясненнях ОСОБА_1 посилається на фік-тивність укладеного боржницею із донькою договору дарування частки садиби у вигляді частини будинку з прибудовами, господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_3 . Проте для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу усіх його сторін.

Фіктивний правочин вчиняється його учасниками без наміру виникнення, зміни або припинення цивільних прав і обов`язків, тобто, «про людське око», знаючи за-здалегідь, що він не буде виконаний. При вчиненні фіктивного правочину його учас-ники мають інші цілі, ніж ті, що ним передбачені. Причому справжні їх цілі можуть бути як протизаконними, так і цілком законними. Водночас фіктивний правочин може узагалі не мати правової мети. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, незалежно від того, у якій формі він вчинений.

Сам по собі факт невиконання учасниками правочину його умов не робить його фіктивним. Позивач, який звертається із вимогою про визнання правочину фіктивним, має довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні на-слідки на момент вчинення правочину. Для визнання правочину фіктивним ознака вчинення його лише для виду повинна бути властива усім сторонам правочину. Якщо одна сторона діяла «про людське око», а інша мала на меті досягти правового резуль-тату, такий правочин не можна визнати недійсним. Якщо на виконання правочину було передане майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Відповідне роз`яснення викладене у пункті двадцять четвертому поста-нови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Статтею 182 ЦК України установлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підля-гають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєс-трацію та зареєстровані права у встановленому законом порядку. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови у ній встановлюються законом.

Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинений без наміру створення правових наслідків, що обумовлювалися цим правочином. Фіктив-ний правочин визнається судом недійсним.

На підставі частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно із нормами статей 717 - 719 ЦК України за договором дарування одна сто-рона ( дарувальник ) передає або зобов`язується передати у майбутньому другій сто-роні ( обдаровуваному ) безоплатно майно ( дарунок ) у власність. Д арунком можуть бути рухомі речі, у тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Д оговір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

ОСОБА_1 у своїх вимогах до суду, а також суд першої інстанції уста-новив та учасниками справи не оспорюється та обставина, що на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 15 жовтня 2022 року ОСОБА_2 як дарувальниця безоплатно передала у власність ( подарувала ) обдаровуваній ОСОБА_4 2/3 частки садиби АДРЕСА_3 у вигляді частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами та відповідної частки земельної ділянки площею 0,0822 га із цільовим призначенням для будівницва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :02:016:0155.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна про право власності, а саме на 2/3 частки садиби по АДРЕСА_3 , то державним реєстратором в особі державного нотаріуса Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М. В. 15 жовтня 2022 року на підставі договору дарування від 15 жовтня 2022 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на зазначену частку вказаної садиби. Тобто заперечити реальне укла-дення договору дарування між відповідачкою та третьої особою на її стороні, виник-нення у покупця ОСОБА_4 права власності на набуту нерухомість, зареєстрованого в установленому порядку, через фіктивність укладеного правочину немає законних під-став. Відповідний висновок суду першої інстанції є правильним. Як наслідок суд від-мовив у задоволенні похідної позовної вимоги ОСОБА_1 щодо скасування державної реєстрації права власності обдарованої на частку набутого нею нерухомого майна.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеля-ційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесу-ального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду не знаходить підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріаль-ного і процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного ви-рішення справи. Оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, тому апеляційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 367, 368, 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволен-ня.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачки, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування частки садиби - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

В. П. Рибчинський