Номер провадження: 22-ц/813/1412/23
Справа № 522/58/21
Головуючий у першій інстанції Павлик І. А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Стахової Н.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року

у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

30 грудня 2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з вказаним вище позовом в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 101370 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 жовтня 2017 року о 03.00 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керуючи транспортним засобом «Хюндай» державний номерний знак « НОМЕР_1 » у м. Одесі порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем «Мерседес», державний номерний знак « НОМЕР_2 ». Внаслідок цієї ДТП транспортним засобам завдано механічні пошкодження. Згідно постанови Приморського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року у справі №520/14161/17 відповідача визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, а тому МТСБ сплатив на користь потерпілого регламенту виплату у межах ліміту страхового відшкодування, що становив 100 000 грн., а також вартість проведеної експертизи для встановлення розміру матеріального збитку у розмірі 1370 грн.

Посилаючись на вказані обставини та з огляду на наявність вини відповідача у скоєнні ДТП, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 у порядку регресу суму грошових коштів, що в загальному розмірі становить 101370 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Моторне (транспортне) страхове бюро України в інтересах якого діє уповноважений представник за довіреністю Бутенко М.О. звернулося з апеляційною скаргою у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду про відмову в задоволенні вказаного вище позову з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення, зокрема, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вини відповідача у скоєнні ДТП є помилковими.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги, скаржник посилається на усталену практику Верховного Суду, викладену у постановах від 10 квітня 2019 року у справі №335/8507/16-ц, від 16 квітня 2019 року у справі №927/623/18, від 19 серпня 2019 року у справі №335/8507/16-ц.

Посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц, скаржник зазначає, що законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог ст.1166 ЦК України покладено на відповідача.

Водночас скаржник звертає увагу, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року у справі №520/14161/17 в діях відповідача ОСОБА_1 судом встановлено порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1,13.1 ПДР України, що стоїть в причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди.

На думку скаржника, застосування п.7 ст. 247 КУпАП можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі п.1 ст. 247 КУпАП, а саме у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП не є реабілітую, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності в діях особи вини в скоєнні ДТП.

Окрім того, скаржник вважає, що не притягнення водія до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами.

Правом на відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

Від представника Моторного (транспортного) страхового бюро України Бутенка М.О. до апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі скаржника.

Відповідач ОСОБА_1 будучи повідомленим належним чином про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, із заявою (клопотанням) про відкладення розгляду справи не звертався.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що 14 жовтня 2017 о 03 год. 00 хв. у м. Одесі по вул. Академіка Корольова біля будинку № 120 сталась дорожньо-транспортна пригода за участю ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля «MERCEDES-BENZ» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок чого транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_1 про вчинення 14 жовтня 2017 року адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП закрито з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови.

Як убачається з мотивувальної частини постанови Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року, судом встановлено, що: «14 жовтня 2017 року о 03:00 год., в м. Одеса по вул. Академіка Корольова, біля будинку N 120, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки "HYUNDAI", д/з НОМЕР_1 , не був уважним, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної швидкості для руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки "MERCEDES-BENZ", д/з НОМЕР_2 та автомобілем марки "RENUALT", д/з НОМЕР_3 , а також здійснив наїзд на перешкоду, а саме: металевий паркан та конструкцію перекриття автомобільної стоянки "Зоря-1", що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова, 120/1. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а також пошкоджено майно зазначеної вище автомобільної стоянки, а особа, що притягається до адміністративної відповідальності порушила п. п. 2.3 (б),12.1,13.1 "Правил дорожнього руху" України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.» (а.с. 5-6).

Разом з цим, як убачається із тексту вказаної постанови, суд взявши до уваги, що строк встановлений ст. 38 КУпАП на час розгляду справи закінчився, дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки «Merceredes-Benz» моделі Vito Cdi д.р.н. НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ОСОБА_2 (а.с. 25).

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колістного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику після аварійного пошкодженння КТЗ «Merceredes-Benz» Vito Cdi д.р.н. НОМЕР_4 станом на 14 жовтня 2017 року дорівнює без урахування ВТВ 213286,23 грн. (а.с.12-18).

Відповідно до висновку про вартість пошкодженого колісного транспортного засобу №1518 ринкова вартість аварійного (несправного) КТЗ «Merceredes-Benz» Vito Cdi реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент оцінки може складати 56245,50 грн. (а.с. 36-37).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застахована, у зв`язку із чим потерпілий внаслідок ДТП ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування шкоди, спричиненої зіткненням транспортних засобів (а.с. 39).

Згідно довідки МТСБУ №1 від 13 лютого 2018 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, сума до сплати яку мало сплатити МТСБУ у справі №45338 на користь потерпілого ОСОБА_2 становить 100 000 грн. (а.с.42).

Відповідно до платіжного доручення №902589 МТСБУ по справі №45338 сплатило на користь ОСОБА_2 100 000 грн. (а.с. 50).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог МТСБУ про стягнення з відповідача шкоди у порядку регресу, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено наявність винних дій з боку відповідача, які призвели до пошкодження транспортного засобу, при цьому вина відповідача відповідно до вимог ст. 124 КУпАП не встановлена, оскільки постановою Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року провадження у справі №520/14161/17 закрито у зв`язку з закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, і будь-яких інших доказів на підтвердження наявності вини в діях відповідача, які призвели до пошкодження транспортного засобу, матеріали справи не містять.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду виходячи з такого.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі №465/674/19 зазначено, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 07 лютого 2018 року у справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18, від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що "не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо".

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність вини відповідача у скоєнні ДТП, оскільки відносно останнього закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП, тому що закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Більше того, згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 25 січня 2018 року, суд першої інстанції вирішуючи питання про наявність підстав для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, встановив наявність у діях ОСОБА_1 порушення вимог п.п. 2.3 (б), 12.1, 13.1 ПДР за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП за участю транспортних відповідача та потерпілого ОСОБА_2 встановлена судом у межах розгляду справи про адміністративне правопорушення, та це судове рішення, в частині встановлення вини ОСОБА_1 має преюдиційний характер, а тому, з огляду на приписи

ч.4 ст. 82 ЦПК України, має враховуватися під час вирішення цього спору, що виник між сторонами.

Вказаним обставинам суд першої інстанції не надав належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови позивачу у задоволенні позову.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною другою статті 22 ЦК України визначено, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно із ст. 38.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже встановивши факт доведеності вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, і відсутність на цей час у останнього полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а також відшкодування потерпілому шкоди за рахунок МТСБУ, та як наслідок виникнення у позивача права регресу до відповідача, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог МТСБУ.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи убачається, що за подання позовної заяви Моторне (транспортне) страхове бюро України сплатило судовий збір у розмірі 2102 грн., що підтверджується платіжним доручення №9799840 від 15 вересня 2020 року.

З огляду на вказані вище висновки апеляційного суду про наявність підстав для задоволення позову МТСБУ, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн., а також з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання МТСБУ апеляційної скарги в розмірі 3153 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () суму сплаченого відшкодування в розмірі 100 000 грн. Та витрати на встановлення розміру збитку в сумі 1 370 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України () суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 102 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в апеляційній інстанції в розмірі 3 153 грн.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: Н.В. Стахова

М.В. Назарова