У Х В А Л А

Іменем України

14 вересня 2023 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Сенюта В.О., перевіривши виконання вимог ст.ст. 174-177 ЦПК України за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамік - Київ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості щодо сплати податків, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Деснянського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ТОВ «Динамік-Київ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості щодо сплати податків, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до прохальної частини позовної заяви, позивач просить:

?Стягнути з ТОВ «Динамік -Київ» на користь позивача не виплачену мені заробітну плату за період з 01.03.2022 р. по 09.06 2023 р. в сумі 98166,85грн.;

?Стягнути з ТОВ «Динамік -Київ» на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку. На день пред`явлення позову до суду сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача складає 16180,50 грн.

?Зобов`язати ТОВ «Динамік -Київ» сплатити податки по ЄСВ за вказаний період в сумі 21596,72 грн.

?За порушення громадянських прав, за вимушені поневіряння під час військових дій в країні, залишення без засобів до існування позивач просить стягнути з ТОВ «Динамік - Київ» на свою користь компенсацію за моральну шкоду в сумі 30000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивач звертаючись до суду із вказаним позовом вказує, що звільнений від сплати судового збору посилаючись на п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Проте, у постанові Великої палати Верховного Суду від 30.01.2019 року (провадження № 12-301гс18) вказано, що стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.

З огляду на викладене пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 року, провадження № 14-47цс21 щодо правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого статтею 117 КЗпП України, викладений у цій постанові, узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Згідно із Законом України «Про судовий збір», із позовних заяв майнового характеру, що подаються до суду фізичною особою судовий збір справляється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вимога про відшкодування моральної шкоди, визначена у грошовому вимірі, є майновою вимогою, а отже, судовий збір підлягає стягненню як за вимогу майнового характеру.

Станом на 01.01.2023 року, на підставі ЗУ «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2684,00 грн.

Враховуючи позовні вимоги позивача та викладене вище обґрунтування, суд приходить до висновку, про необхідність позивачу сплатити та надати квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

За змістом частин 2, 5статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Всупереч вказаному до позовної заяви долучені документи, які не завірені належним чином.

Крім того, всупереч п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Залишення позову без руху з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та є необхідним для справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду та вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб та строк їх усунення.

Вище викладене дає підстави для висновку, що заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на їх усунення.

На підстав викладеного, керуючись ст. 185 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Динамік - Київ» про стягнення заборгованості із заробітної плати, заборгованості щодо сплати податків, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали. У разі невиконання ухвали суду у зазначений строк позовну заяву вважати неподаною та повернути позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: В.О. Сенюта