Справа №442/5110/23
Провадження №2/442/1076/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

11 вересня 2023 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді - Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Лужецької С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

встановив :

24.07.2023 позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказує на те, що їй на праві особистої власності належить квартира АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу. В даній квартирі зареєстрований, але не проживає з 2021 року ОСОБА_2 , участі в утриманні житла не приймає, його особистих речей у квартирі немає, комунальні платежі не сплачує. Оскільки відповідач зареєстрований у квартирі вона змушена сплачувати комунальні платежі у більшому розмірі та не може розпоряджатись своїм майном.

Позивачка подала заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про розгляд справи шляхом опублікування оголошення про виклик на веб-сайті Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, а відтак відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно правил ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд ухвалив завершити розгляд справи у відсутності сторін, за наявними у матеріалах справи доказами.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири НВ 0802141 від 22.01.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Спариняк Л.В., ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_2 .

Згідно Акту №127 про відсутність (не проживання) особи за місцем реєстрації від 19.07.2023 року, ОСОБА_2 зареєстрований у кв. АДРЕСА_2 , але ніякої участі в утриманні житла не приймає, особистих речей та речей повсякденного використання, які б йому належали не має.

Згідно свідоцтва про зміну імені серія НОМЕР_1 від 23.05.2006 року, ОСОБА_3 змінила ім`я на ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 22.01.2016 року, після державної реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_5 присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».

Згідно свідоцтва про переміну прізвища, імені, по батькові серія НОМЕР_3 від 12.11.2022 року, ОСОБА_4 перемінила прізвище на « ОСОБА_6 ».

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї (в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Беручи до уваги наведене те, що відповідач в квартирі не проживає з 2021 року, особистих його речей там не має, участі у спільному побуті не бере, та витрат по утриманню будинку чи сплаті комунальних послуг не несе, суд дійшов висновку про те, що такі його дії свідчать про втрату інтересу до вказаного житла. Окрім цього, будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування житловим будинком між позивачем та відповідачем не здобуто, а з наданих доказів вбачається, що він самостійно залишив житлове приміщення і протягом тривалого часу не намагався вселитись у таке, тому його слід визнати таким, що втратив право користування вказаною квартирою.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, 280 ЦПК України, суд,

ухвалив :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складання повного тексту рішення суду через суд.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя А.П. Хомик