ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5454/23 Справа № 178/2206/21 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 вересня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про визнання дій незаконними та стягнення коштів

за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк

на заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року,-

В С Т А Н О В И В:

24 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до АТ КБ ПриватБанк про визнання дій незаконними та стягнення коштів. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що в листопаді 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до Криничанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з неї заборгованості за споживчим кредитом в розмірі 21513,10 грн. Рішеннями Криничанського районного суду від 23 березня 2015 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області № 22-ц/774/6101/15 від 05 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог банку відмовлено за пропуском строку позовної давності. В подальшому 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» після підписання відповідної заяви про надання банківських послуг було відкрито на її їм`я картковий рахунок та видано електронний платіжний засіб пластикову картку «MASTERCARD» (номер карти НОМЕР_1 ).

28 грудня 2018 року в касі Приватбанку позивач, ОСОБА_1 поклала на свій рахунок «MASTERCARD» № НОМЕР_1 , 86 350 грн. 04 коп. Після чого, з картки ОСОБА_1 , «MASTERCARD» № НОМЕР_1 , АТ КБ «ПриватБанк» проводилось списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості. За період з 28 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року були списані грошові кошти в розмірі 86350,04 грн., а саме:

-28 грудня 2018 року о 13 год. 57 хв з карти списано 81191,62 грн.;

-28 грудня 2018 року о 13 год. 57 хв. з карти списано 5144,74 грн.;

-01 січня 2019 року о 12 год. 05 хв. з карти списано 13,68 грн.

Позивачка вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки рішенням Криничанського районного суду від 23 березня 2015 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області №22-ц/774/6101/15 від 05 серпня 2015 року банку відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитом, у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Тому позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить визнати незаконними дії АТ КБ «Приват Банк» зі списання коштів з карткового рахунку «MASTERCARD» для виплат № НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 в період з 28 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року в загальній сумі 86350,04 грн., стягнути з АТ КБ «Приват Банк» помилково переказані кошти в сумі 86350,04 грн., інфляційні втрати в сумі 16 815,09 (інфляційне збільшення),7 743,11 (штрафні санкціі), всього 110 908,20 грн. Крім того позивачка просить стягнути з АТ КБ «Приват Банк» на свою користь судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2017,09 грн., на правову допомогу в розмірі 5 000 грн., всього 7017,09 коп.(а.с.2-8).

Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання дій незаконними та стягнення коштів задоволено. Визнано незаконними дії АТ КБ «Приват Банк» зі списання коштів з карткового рахунку «MASTERCARD» для виплат № НОМЕР_1 , належного ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 в період з 28 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року в загальній сумі 86350,04 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 помилково переказані кошти в сумі 86350,04 грн., інфляційні втрати в сумі 16 815,09 (інфляційне збільшення), 7743,11 (штрафні санкціі), всього 110 908,20 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2017,09 грн., на правову допомогу в розмірі 5000 грн., всього 7017,09 коп. (а.с.73-78).

Ухвалою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2023 року заяву представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», адвоката Істамової Ірини Володимирівни про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення та скасування заочного рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року залишено без задоволення (а.с.163-164).

Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ ПриватБанк звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив, скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог (а.с.166-170).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом 1 інстанції встановлено, що в листопаді 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Криничанського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за споживчим кредитом в розмірі 21513,10 грн.

Рішеннями Криничанського районного суду від 23 березня 2015 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області № 22-ц/774/6101/15 від 05 серпня 2015 року в задоволенні позовних вимог банку відмовлено за пропуском строку позовної давності.

В подальшому 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк» після підписання відповідної заяви про надання банківських послуг було відкрито на її їм`я картковий рахунок та видано електронний платіжний засіб пластикову картку «MASTERCARD» (номер карти НОМЕР_1 ).

28 грудня 2018 року в касі Приватбанку позивач, ОСОБА_1 поклала на свій рахунок «MASTERCARD» № НОМЕР_1 , 86 350 грн. 04 коп. Після чого, з картки ОСОБА_1 , «MASTERCARD» № НОМЕР_1 , АТ КБ «ПриватБанк» проводилось списання грошових коштів для погашення простроченої заборгованості. За період з 28 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року були списані грошові кошти в розмірі 86350,04 грн., а саме:

-28 грудня 2018 року о 13 год. 57 хв з карти списано 81191,62 грн.;

-28 грудня 2018 року о 13 год. 57 хв. з карти списано 5144,74 грн.;

-01 січня 2019 року о 12 год. 05 хв. з карти списано 13,68 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із того, що дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання в період з 28 грудня 2018 року по 01 січня 2019 року з рахунку коштів ОСОБА_1 суперечать положення статей 1068, 1071, 1072, 1073 ЦК України, статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пункту 9 розділу ІV Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, а тому позов підлягає задоволенню. Окрім того, оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем є грошовими, то на них поширюються вимоги ст. 625 ЦК України в частині покладення на Відповідача обов`язку повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що за період з 28 грудня 2018 року по 23 грудня 2021 року, складає 16 815,09 грн. та 3 % річних у розмірі 7 743,11 грн, згідно розрахунків позивача.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» до нечесної підприємницької практики, яка в Україні забороняється, включаються дії, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції, а, також, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Закон називає агресивною таку підприємницьку практику, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Однією з ознак агресивної підприємницької практики згідно з п. 4 ч. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором.

Забороняється вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання (п. 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

На підставі ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно із ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків, обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

За змістом п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно пункту 1.14 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» електронний платіжний засіб платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ.

У відповідності до п. 14.15 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач, відповідно до умов договору, зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем.

Аналіз наведених норм Закону дає можливість дійти до висновку про те, що банк зобов`язується забезпечувати збереження коштів клієнта на його рахунку, приймати до зарахування на рахунок клієнта готівкові та безготівкові грошові кошти та забезпечувати списання коштів по рахунку клієнта.

Відповідно до підпунктів 1, 6 п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа; ініціювання переказу здійснюється шляхом подання отримувачем платіжної вимоги при договірному списанні.

Статтею 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Умови договору на договірне списання повинні передбачати обсяг інформації, достатній для належного виконання такого списання банком, що обслуговує платника (обставини, за яких банк має здійснити (здійснювати) договірне списання; найменування отримувача та банку отримувача; реквізити рахунка, з якого має здійснюватися договірне списання; реквізити договору між платником та отримувачем (за наявності договору), що передбачає право отримувача на договірне списання; перелік документів, що мають бути представлені отримувачем в обслуговуючий платника банк (якщо платник та отримувач домовились про надання цих документів до банку платника) тощо). Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

За змістом пункту 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті від 21 січня 2004 року №22, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року (далі Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно з пунктом 6.5 Інструкції, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника. Банк, що обслуговує платника, здійснюючи на підставі договору банківського рахунку або іншого договору про надання банківських послуг договірне списання коштів з рахунку платника, оформляє меморіальний ордер, у реквізиті «призначення платежу» якого зазначає номер, дату договору, яким передбачено можливість застосування договірного списання.

Пунктом 46 Розділу ІІІ Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України передбачено, що меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку.

Відповідно до пункту 47 розділу ІІІ цього Положення внутрішньобанківські операції оформляються меморіальними ордерами та іншими документами, що складаються банками відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку і внутрішніх процедур банку.

Статтею 25 Закону України «Про оплату праці» визначено, що забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Заперечуючи проти позову банк посилався на те, що кошти були списані з рахунку ОСОБА_1 на виконання умов договору №б/н від 23.05.2007 в рахунок погашення існуючої кредитної заборгованості, на підставі підписаних ним заяв, а також Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Згідно із частинами першою-другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Матеріали справи не містять Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку підписаних ОСОБА_1 .

Відповідач посилався також на те, що витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку розміщений на сайті: https://privatbank.ua.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов розуміла ОСОБА_1 та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи відповідну заяву, а також те, що вказані документи на момент укладення між сторонами правочинів містили умови, зокрема й щодо права банку здійснювати договірне списання грошових коштів з усіх рахунків позивачки у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Окрім того, згідно положень витягу з Умов, на який посилається відповідач, списання передбачене у разі настання термінів платежів. Відповідач же ні у відзиві на позовну заяву, ні в апеляційній скарзі не зазначив, за якими ж саме платежами у позивача настав термін їх сплати.

Матеріали справи не містять доказів що ОСОБА_1 доручала банку проводити договірне списання з усіх своїх відкритих в банку рахунків, або конкретних рахунків на погашення кредитної заборгованості із зазначенням відповідних реквізитів.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що Цивільний кодекс України не визнає окремою підставою для припинення зобов`язання сплив позовної давності та що виконання зобов`язання боржником після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу колегія суддів відхиляє, оскільки ч. 1 ст. 267 ЦК України передбачає добровільне виконання зобов`язання боржником після спливу позовної давності, тоді як у даному випадку ОСОБА_1 добровільно будь-яких коштів на користь банку не сплачувала. Кошти були примусово, за відсутності належних правових підстав, списані банком з її рахунку, відкритого для зарахування на нього отримуваної позивачем заробітної плати.

Встановлено, що будь-яких розрахунків наявної у позивача перед банком заборгованості відповідач не надав, як і погоджених у письмовому вигляді умов договору про договірне списання коштів з усіх рахунків, відкритих на ім`я позивача.

Таким чином, враховуючи викладені обставини справи та норми закону, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведення позивачем безпідставного списання банком коштів з її карткового рахунку в загальному розмірі 86350,03 грн. та невідповідності дій відповідача в цій частині вимогам закону та умовам укладеного договору, що в силу положень ст. 1073 ЦК України покладає на АТ КБ «Приватбанк» обов`язок негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

При цьому, відповідачем не доведено у встановленому законом порядку факту його правомірної поведінки, не спростовано аргументи позивача.

Вірним є висновок суду першої інстанції, що оскільки зобов`язання відповідача перед позивачем є грошовими, то на них поширюються вимоги ст. 625 ЦК України в частині покладення на Відповідача обов`язку повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, що за період з 28 грудня 2018 року по 23 грудня 2021 року. складає 16 815,09 грн. та 3 % річних у розмірі 7 743,11 грн, згідно розрахунків позивача.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на те, що суд помилково стягнув витрати на правову допомогу, оскільки не доведено, що такі витрати не були фактичними і неминучими, а їх розмір є необґрунтованим, колегія суддів відхиляє, враховуючи наступне.

За змістом ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надано на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу: копію договору про надання правової допомоги від 23.12.2021 в якому визначено суму гонорару в розмірі 5000 грн.

Враховуючи фактичний обсяг наданих ОСОБА_1 юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений її адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також відсутність клопотання сторони відповідача щодо зменшення судових витрат з обґрунтуванням неспівмірності заявлених вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції зробив вірний висновок про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Отже, на підставі викладеного, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи. Інші доводи апеляційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, а також зводяться до власного тлумачення відповідачем норм чинного законодавства.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні суду.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк - залишити без задоволення.

Заочне рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: