печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Новака Р.В.,

при секретарі судового засідання - Бурячок А.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: акціонерне товариство КБ «ПриватБанк»

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі Печерського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивачка з позовними вимогами до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог було зазначено, що 15.10.2012 в публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «ПриватБанк правонаступником якого є Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ «КБ «ПриватБанк») ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку (договір про надання послуг), з метою відкриття карткового рахунку для зарахування заробітної плати. А саме, заяву про відкриття поточного рахунку для використання електронного платіжного засобу МІС фізичної особи, з метою забезпечення механізму безготівкового перерахування заробітної плати та прирівняних до не виплат. До заяви в межах зарплатного проекту було видано картку для зарахування заробітної плати та кредитну картку без встановленого ліміту кредитної лінії. 14.12.2020 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 753/19800/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.04.2021, яким позов АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 54519,39 грн, судові витрати - 2102,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовив. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками судами встановлено, що у заяві позичальника процентна ставка не вказана. Суди зазначили, що у заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Також представником позивача було зазначено, що зі змісту рішення суду першої інстанції та апеляційного суду убачається, що без наданих банком підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та Правила, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про встановлений кредитний ліміт, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та комісії такі умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно .не підтверджують вказаних обставин. Згідно виписки за договором №б/н від 15.10.2012 станом на 15.10.2020 по рахунку ОСОБА_1 , яка надавалась АТ «КБ «ПриватБанк» у справі 753/19800/20 грошові кошти, які сплачені позивачкою на погашення кредиту, з й рахунку без достатньої правової підстави списано банком в розмірі 120534,01 грн. (119614,01 грн. +920,00 грн.) за використання кредитного ліміту, з яких 118614,01 грн. - списання відсотків, 1000,00 грн. пеня, та 920,00 грн. комісія за обслуговування (членський внесок). Згідно розрахунку заборгованості за договором ОСОБА_2 № б/н від 15.10.2012 станом на 15.10.2020, який надавався АТ «КБ «ПриватБанк» у справі 753/19800/20 загальна сума внесених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості становить 110885,50 грн. (графа «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»). Сторонами дана сума не заперечується, тому позивач вважає за необхідне взяти за основу суму у розмірі 110885,50 грн., як кошти які сплачені на погашення заборгованості, без урахування погашення тіла кредиту. Ця сума коштів списувалася банком на погашення відсотків, пені та комісії, а не на тіло кредиту, що в порушення умов договору, не визначено. Факт отримання відсотків, пені та комісії, які не встановлено договором та списано банком не заперечується, визнано та підтверджено наданими банком виписками та розрахунками, а тому отримання та списання коштів є належним доказом безпідставного набуття коштів, які належать ОСОБА_1 . При цьому рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення відсотків за користування кредитними коштами банком не оскаржувалось. На підставі вищевикладеного позивач вважає, що наявні всі умови безпідставного набуття майна, а саме АТ КБ «ПриватБанк» привласнив кошти в сумі 110885,50 грн. за рахунок ОСОБА_1 за відсутності правової підстави для набуття такого майна. Представник позивача зазначив, що за період з 15.10.2012 по 12.10.2020 позивачкою сплачено за кредитом загальну суму в розмірі 110885,50 грн. Відповідачем списано відсотків, пені, комісії, які не легітимізовані між сторонами за кредитом на загальну суму в розмірі 120534,01 грн. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції Закону від 01.11.2011) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Тому, відсутність положень правочину щодо сплати відсотків, пені та комісії (пряма вказівка на нікчемність цих пунктів анкети - заяви) з моменту укладення анкети-заяви, має наслідком здійснення перерахунку усіх складових заборгованості, які стягує банк. А отже, представник позивача вважає, що належить зобов`язати відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення договору платежів та зарахувати сплачену позивачкою суму в рахунок погашення тіла кредиту в розмірі 54519,39 грн, що призведе до відновлення ї порушених прав та виконання рішення суду на користь відповідача, а залишок коштів в розмірі 56366,11 грн., які спрямовано банком на виконання умов, яких не існувало, не підписано та не укладено, повернути позивачці, оскільки такі умови є нікчемними в силу закону. Також в позовних вимогах позивачка просить визнати зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» припиненими та вирішити питання судових витрат шляхом стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою суду від 28.03.2023 у справі за вказаним позовом відкрито провадження за правилами (спрощеного) позовного провадження, з викликом сторін.

07.06.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшов по справі відзив. В якому представник відповідача позов вважав безпідставним, просив відмовити, виходячи з наступного. Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 56366,11 грн. та визнання зобов`язання припиненими, зазначив, що Дарницьким районним судом м. Києва розглядалась цивільна справа №753/19800/20 за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Предметом розгляду даної справи було стягнення заборгованості, яка утворилась на підставі Договору про надання банківських послуг від 15.10.2012, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та гр. ОСОБА_1 у розмірі 70979,29 грн. з яких: 54519,39 - тіло кредиту. 14.12.2020 Дарницький районний суд м. Києва виніс по справі №753/19800/20 рішення, яким позовні вимоги було задоволено частково, стягнувши з ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту у розмірі 54519,39 грн. Не погоджуючись з рішенням суду 15.02.2021 представником ОСОБА_1 адвокатом Кругликом В.В. було подано апеляційну скаргу. В постанові Київського апеляційного суду від 28.12.2021 було зазначено «Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення 54519,39 грн. є правильним.» Та « В матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про погашення ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту». Представник відповідача вважає, що позивач своїми вимогами просить Печерський районний суд м. Києва переглянути та скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2020, яке вже набрало законної сили.

20.06.2023 через канцелярію суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої було зазначено наступне. Представник позивача повідомив, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками судами встановлено, що у заяві позичальника процентна ставка не вказана. Суди зазначили, що у заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Судами також критично оцінено Умови та Правила надання банківських послуг та «Тарифи Банку», які розміщені на сайті https//privatbank.ua, як невід`ємна частина договору, оскільки, банком не доведено, що саме ці умови та правила розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву - анкету від 15.10.2012 та, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та щодо сплати неустойки (пені штрафів), а саме у встановлених в цих документах розмірах і порядку нарахування. Крім того, представник позивача зазначив, що зі змісту рішення суду першої інстанції та апеляційного суду убачається, що без наданих банком підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_3 . Умови та Правила, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про встановлений кредитний ліміт, сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та комісії такі Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Так як відсутні підписані Умови та Правила щодо процентів, пені, комісії, то такі умови є нікчемними в силу положень закону. Також повідомив суд, що згідно з розрахунку заборгованості за договором ОСОБА_1 №б/н від 15.10.2012 станом на 15.10.2020, який надавався АТ «КБ Приватбанк» у справі №753/19800/20 загальна сума внесених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості становить 110885,50 грн. (графа сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості). Представник позивача вказував на те, що сторонами дана сума не заперечувалась, тому позивач вважає за необхідне взяти за основу суму у розмірі 110885,50 грн., як кошти, які сплачені на погашення заборгованості, без урахування погашення тіла кредиту. Ця сума списувалася банком на погашення відсотків, пені та комісії, а не на тіло кредиту, що в порушення умов договору не визначено.

20.06.2023 через канцелярію суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких було зазначено наступне. Представник відповідача зазначив, що доводи представника позивача про наявну переплату, є абсолютно ідентичними доказам, подані ОСОБА_1 в інших справах, Київський апеляційний суд в своїй постанові від 28.12.2021 постановив: «апеляційну скаргу адвоката Круглика В.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.12.2020 залишити без змін, а саме: Стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту у розмірі 54519,39 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечувала, просила відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судовим розглядом встановлено, що 15.10.2012 15.10.2012 в публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «ПриватБанк правонаступником якого є акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ «КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (договір про надання послуг) (далі - анкета-заява) (для індивідуальних клієнтів, приватних підприємців і керівників корпоративних клієнтів), з метою відкриття карткового рахунку для зарахування заробітної плати. А саме - заяву про відкриття поточного рахунку для використання електронного платіжного засобу МПС фізичної особи, з метою забезпечення механізму безготівкового перерахування заробітної плати та прирівняних до неї виплат.

До заяви в межах зарплатного проекту було видано картку для зарахування заробітної плати та кредитну картку без встановленого ліміту кредитної лінії.

14.12.2020 Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення у справі №753/19800/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.04.2021, яким позов АТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 54519,39 грн., судові витрати 2102,00 грн. В іншій частині позовних вимог - відмовив. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками судами встановлено, що у заяві позичальника процентна ставка не вказана.

Судами було зазначено, що у заяві позичальника відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів), комісії за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Суд, дослідивши виписку за договором № б/н від 15.10.2012 станом на 15.10.2020 по рахунку ОСОБА_1 яка надавалась АТ КБ «Приватбанк» у справі №753/19800/20 встановив, що грошові кошти сплачені позивачкою на погашення кредиту, з її рахунку, було списано банком в розмірі 120 534 грн. 01. Коп. - списання відсотків, 1 000 грн. - пеня, та 920,00 грн. комісія за обслуговування (членський внесок).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором ОСОБА_1 № б/н від15.10.2012 станом на 15.10.2020, який надавався АТ КБ «Приватбанк» у справі №753/19800/20 загальна сума внесених ОСОБА_1 коштів на погашення заборгованості становить 110885,50 грн. (графа «сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості»).

Судом встановлено, що ця сума коштів списувалася банком на погашення відсотків, пені та комісії, а не на тіло кредиту, що в порушення умов договору, не визначено.

Факт отримання відсотків, пені та комісії, які не встановлено договором та списано банком не заперечується, визнано та підтверджено наданими банком виписками та розрахунками, а тому отримання та списання коштів є належним доказом безпідставно набуття банком коштів.

При цьому, слід зазначити, що рішення суду першої інстанції в частині відмови про стягнення відсотків за користування кредитними коштами банком навіть не оскаржувалось.

Як наслідок, АТ КБ «ПриватБанк» отримав кошти ОСОБА_1 поза підставою, встановленою законом, іншими правовими актами чи правочином, оскільки між ними були відсутні зобов`язання щодо сплати відсотків, пені та комісії, що підтверджується анкетою-заявою та рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.12.2020 залишеним без змін Постановою Київського апеляційного суду від 28.04.2021.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах.

Отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявноспі ознаки безпідставності такого виконання. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 759/1206/17. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 31.01.2020 у справі 161/17945/18.

Таку ж правову позицію також висловлено Верховним Судом у постановах: від 10.09.2018 у справі №638/11807/15- (касаційне провадження №61-1215св17), від 12.09.2018 у справі №154/948/16 (касаційне провадження №61-4497ск18), від 12.12.2018 у справі №205/3330/14-ц (касаційне провадження № 61-1133в18).

Вказані висновки Верховного суду узгоджуються з висновками викладеними в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Списання коштів АТ «КБ «ПриватБанк» з рахунку ОСОБА_1 в розмірі 110885,50 грн. не легітимізовано, зокрема, Правилами та Умовами, доданими до анкети-заяви, додатковими угодами, іншими її складовими. Тому відсотки, пеня і комісія не являють собою складову договору, оскільки такі умови не підписано позивачкою і не визначено анкетою- заявою.

Анкета-заява від 15.10.2012, яка підписана ОСОБА_1 містить лише анкетні дані позивачки, її контактну інформацію.

Як було зазначено вище та встановлено судовим розглядом, за період з 15.10.2012 по 12.10.2020 позивачкою сплачено за кредитом загальну суму в розмірі 110885,50 грн.

Відповідачем списано відсотки, пеню, комісію, які не легімтимізовані між сторонами за кредитом на загальну суму в розмірі 120534,01 грн.

В період з 2016 по 2020 роки з картки ОСОБА_1 списувалися відсотки за ставкою 3,5% та 3,6 % за користування кредитними коштами, призначенням платежу яких зазначалось «списання відсотків за використання кредитного ліміту», пеня та комісія.

Загальна сума неправомірно набутих коштів становить 110 885 грн. 50 коп.

Суд звертає увагу, що правова підстава щодо отримання банком коштів (відсотки, пеня, комісія) між сторонами не виникла, що встановлено судовими рішеннями, в анкеті - заяві чи будь якому іншому правочині із складовими до нього щодо сплати, списання, утримання відсотків, пені та комісії не передбачено і такі умови не зазначено, а тому оспорювана сума вважається отриманою відповідачем безпідставно у розумінні ст. 1212 та є такою, що має бути поверненою банком, а саме, враховуючи рішення Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/19800/20, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 28.04.2021, яким було вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 54519,39 грн, судові витрати 2102,00 грн. залишок суми - 56366,11 грн. підлягає поверненню ОСОБА_1 .

Задоволення вимоги боржника зобов`язати кредитора перерахувати заборгованість за договором може бути способом захисту права боржника на мирне володіння майном.

Якщо він не має наміру сплачувати борг, бо не згоден із визначеним кредитором розміром, а кредитор на вимогу боржника суму заборгованості не перераховує та не звертається до суду за її стягненням, то боржник надалі одержуватиме від кредитора вимоги про сплату боргу у розмірі, визначеному кредитором, із яким боржник не погоджується.

Це може провокувати останнього помилково, всупереч волі сплатити суму боргу.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 щодо ефективного захисту прав споживача, а саме пред`явлення вимоги про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість (справа №363/1834/17).

Щодо вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок платежів здійснених ОСОБА_1 за анкетою заявою №б/н від 15.10.2012 з часу її укладення, зарахувавши вже сплачені кошти в розмірі 54519,39 грн. на погашення тіла кредиту, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення відсотків, пені, комісії, а надлишок сплачених коштів повернути ОСОБА_1 , слід зазначити наступне.

Як вже було зазначено вище, 14.12.2020 Дарницький районний суд м. Києва виніс по справі №753/19800/20 рішення, яким позовні вимоги було задоволено частково, стягнувши з гр. ОСОБА_1 заборгованість по тілу кредиту у розмірі 54519,39 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду 15.02.2021 представником ОСОБА_1 адвокатом Кругликом В.В. було подано апеляційну скаргу.

В постанові Київського апеляційного суду від 28.12.2021 було зазначено «Колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення 54519,39 грн. є правильним.» та «Відповідачкою ж жодних доказів на спростування факту отримання нею кредитних коштів у розмірі 54519,39 грн., користування ними ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції надано не було. Також в матеріалах справи відсутні будь які докази, які б свідчили про погашення ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд також акцентує увагу на тому, що позивачкою не надано до суду жодних доказів факту отримання нею кредитних коштів у розмірі 54519,39 грн, як і користування ними.

Разом з тим, також відсутні докази, які б свідчили про погашення ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту, тому така вимога не може бути задоволена.

Суд також відмовляє у задоволенні вимоги позивачки про визнання зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» за анкетою-заявою №б/н від 15.10.2012 припиненими, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Виходячи з вищевикладеного судом, а саме того, що зобов`язання не були виконані належним чином; позивач не підтвердила належними доказами виконання зобов`язань за кредитним договором належним чином; та її представник не спростував факт несвоєчасного виконання грошового зобов`язання, що дає підставу для відмови у даній вимозі.

Верховний Суд зазначає, що виконання зобов`язання виступає підставою припинення лише тоді, коли проведене належним чином, тобто не тільки відповідає встановленим вимогам (статті 526-545 ЦК України), а й прийняте кредитором. Неналежне виконання договору не призводить до припинення зобов`язання.

Належне виконання зобов`язання має підтверджуватися належними і достовірними доказами.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України ,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Для учасників зобов`язальних правовідносин важливим є реалізація основної мети зобов`язання. Досягнення цієї мети пов`язується не тільки з виконанням певних дій, а й з необхідністю відповідати іншим якісним показникам, які загалом можна об`єднати поняттям належного виконання.

Позивач просила визнати зобов`язання перед банком припиненими, проте не надала суду належних та допустимих доказів про належне виконання такого зобов`язання.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Звертаючись до суду з позовом представник позивача просив покласти судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50000,00 грн на відповідача. До позовної заяви представник позивача додав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер про надання правової допомоги, договір про надання правничої допомоги від 06.03.2023, квитанція до прибуткового касового ордера № 50 від 21.03.2023 на суму 30000,00 грн.

20.20.2023 представником позивача - адвокатом Кругликом В.В. була додана до матеріалів справи квитанція до прибуткового касового ордера № 55 від 09.06.2023 на суму 20000,00 грн.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Метою впровадження цього принципу пропорційності є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер про надання правової допомоги, договір про надання правничої допомоги від 06.03.2023, квитанція до прибуткового касового ордера № 50 від 21.03.2023 на суму 30000,00 грн., квитанція до прибуткового касового ордера № 55 від 09.06.2023 на суму 20000,00 грн.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009, справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014, за змістом якої заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд, ураховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку позовна заява підлягає часткову задоволенню.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, що становить 50 % від заявлених вимог позивача, судові витрати, які підлягають стягненню, пропорційно до задоволених вимог у вигляді судового збору у становлять 2147,20 грн., а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача стягується сума судового збору в дохід держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-23, 76-81, 82, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживача та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 надмірно сплачені грошові кошти у розмірі 56366,11 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2147,20 грн. в дохід держави.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

відповідач: акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1д,

Суддя Р.В. Новак