Справа №751/8447/21
Провадження №2/751/462/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Овсієнко Ю. К.

секретаря судового засідання Бобровник Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків,

Встановив:

Представник позивача адвокат Черненок Г.І. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків (а.с.2-4) в кому просить, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.202), стягнути з відповідача на користь позивача 1042805 грн. (один мільйон сорок дві тисячі вісімсот п`ять) гривень за завдані збитки у зв`язку з відсудженням будинку АДРЕСА_1 , а також, стягнути з відповідача на користь позивача всі документально підтвердженні судові витрати

Заявлені вимоги мотивує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.12.2000 року позивач придбав у відповідача, яка діяла від імені ОСОБА_3 , на підставі нотаріально посвідченого доручення від 15.10.1998 року, житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.11.2020 року вказаний договір купівлі-продажу будинку було визнано недійсним. Рішення суду набрало законної сили.

Відповідач при продажу будинку не повідомила позивачу, що її батько ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, а йому з цього приводу нічого не було відомо.

Кошти за продаж будинку отримала саме відповідач і враховуючи той факт, що на чає продажу будинку власник будинку вже помер, то і кошти віддавати вже було нікому.

Спірний будинок вибув з власності позивача на користь третіх осіб на підставах, що виникли до продажу позивачу будинку, унаслідок чого саме відповідач ОСОБА_2 , як продавець цього нерухомого майна, має відшкодувати позивачу, як покупцеві, завдані битки, оскільки придбаний будинок вибув з володіння позивача не з його вини.

Позивач стверджує, що з часу придбання і до набрання рішенням суду законної сили він весь час мешкав в цьому будинку, підтримував його у належному стані. Зараз відповідач сама стала мешкати у цьому будинку, змінили замки і його не впускає.

Враховуючи наведене, позивач вважає, що він має право на тримання належної компенсації за вказане майно відповідно до його реальної вартості.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (а.с.48).

За клопотанням представника відповідача Новозаводський районний суд ухвалив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача через канцелярію суду надіслала відзив на позовну заяву (а.с. 82-84), в якому вказує, що позивач у своєму позові безпідставно стверджує, що відповідач при продажу будинку 11.12.2000 року не повідомила його про смерть свого батька, який дав їй доручення від 15.10.1998 року діяти від свого імені. Крім того, вказує, що кошти від продажу отримала саме відповідач, оскільки продавець на той момент вже помер. Звертає увагу, що п. 5 договору купівлі-продажу від 11 грудня 2000 року передбачено, що «Представник Продавця свідчить, що житловий будинок до цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не заставлений, в спорі та під забороною не перебуває, права у третіх осіб щодо відчужуваного житлового будинку відсутні. Крім того, договором купівлі-продажу від 11 грудня 2000 року вказано, що «Договір підписано сторонами в моїй присутності. Особу громадян, які підписали договір, встановлено, їх дієздатність, повноваження представника, а також належність ОСОБА_3 житлового будинку, що відсуджується перевірено». 3 вказаного, зазначають, що відповідачем було виконано вимоги щодо надання достовірних відомостей в момент накладання договору купівлі-продажу. Посилання позивача на факт приховування відповідачем інформації щодо факту смерті продавця на момент вчинення правочину не заслуговує на увагу, оскільки в жодному із рішень судів по справі, на які посилається позивач в тексті свого позову, не встановлено обставин протиправної поведінки, а також вини відповідача, яка призвела на думку позивача до його майнових втрат. Позивач безпідставно посилається в тексті своєї позовної заяви на факт вибуття з його володіння житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , яке відбулося з вини відповідача. В позовній заяві позивач посилається, що весь час мешкав в будинку, який придбав та підтримував його в належному стані, проте жодних належних та допустимих доказів даному факту не надає. Більше того, відповідач жодним чином не підтверджує факту перешкоджання, з його слів, проживання в спірному будинку, а також заміни замків в будинку. Дані факти не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а тому не заслуговують на увагу. Позивач в позові визначив ціну позову в розмірі 954600 грн., посилаючись на висновок експерта, проте відповідач вважає їх необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу. Відповідачем зроблено адвокатський запит до Чернігівського МБТІ від 07 грудня 2021 року щодо балансової вартості житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 та замовлення щодо експертної оцінки майна ТОВ «Експертно-правовий центр «Правекс». Результати дослідження будуть надані в процесі розгляду судової справи. Позивач в позовній заяві посилається на норми Цивільного кодексу України щодо порядку відшкодування матеріальної шкоди. При цьому позивачем не доведено сукупність умов передбачених статтею 22 ЦК України щодо умов відшкодування на його думку збитків. Так, позивачем не доведено протиправність поведінки боржника, наявності шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, виною боржника.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлений належним чином. У позовній заяві міститься клопотання представника про проведення розгляду справи без його участі.

Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилась, про час та місце його проведення повідомлені належним чином. До суду надіслали заяву, в якій просять розгляд справи провести без їх участі.

Оскільки всі особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який 28.05.1991 року був розірваний (а.с.6).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.12.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за №5771, ОСОБА_2 , яка діяла від імені ОСОБА_3 на підставі доручення, продала житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (а.с.7).

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 09.11.2020 року по справі №751/7216/19, залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 24.02.2021 року та Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.09.2021 року договір купівлі-продажу від 11.12.2000 року, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Борисовою Т.А., зареєстрований в реєстрі за №5771, визнано недійсним (а.с.8-10, 11-15, 16-21).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи №13-22 від 29.05.2023 року, ринкова вартість житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на час складання висновку становить 1042805 грн. Балансова вартість - це вартість активів підприємства, яка обліковується на балансі підприємства та використовується у бухгалтерському обліку. Згідно до п. 33 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав»: оцінка майна з метою відображення її результатів у бухгалтерському обліку в порядку, встановленому законодавством про бухгалтерський облік, проводиться з урахуванням того, що: справедлива вартість активу дорівнює його ринковій вартості (а.с. 170-198).

Відповідно до пункту 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - у разі якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до статті 611 ЦК звернутись до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилучення нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4)відшкодування збитків моральної шкоди.

Аналогічна норма була закріплена статтями 203, 239 ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, які передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За приписами частини 1 статті 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитки результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Під збитками розуміються 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ особи, що обмежує його інтереси, як учасника певних відносин і проявляється у витратах, зроблених особою, втраті або пошкодженні майна, а також неодержаних особою доходів, які б вона одержала при умові правомірної поведінки особи.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобов`язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме протиправної поведінки боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою вини боржника.

За відсутності хоча б однієї із названих умов цивільно-правова відповідальність у вигляді відшкодування майнової шкоди не настає.

В силу приписів пунктів 2, 6 частини і ст. 3 Цивільного кодексу України до загальних засад цивільного законодавства віднесено зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до цих принципів норми цивільного права забезпечують власникам можливість стабільного (сталого) здійснення власницьких повноважень і правовий захист від дій щодо безпідставного позбавлення особи свого майна, що мають розглядатись як правові засоби утвердження поваги і непорушності права власності.

Загальна засада справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства передбачає правило, за яким кожен учасник цивільних правовідносин здійсненні своїх суб`єктивних прав не повинен порушувати інтереси інших осіб суспільних інтересів (зловживати правом).

Саме меті встановлення справедливого і розумного правопорядку повинна слугувати демократична держава.

Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства передбачає встановлення його нормами рівних умов для участі усіх осіб у цивільних відносинах, закріплення можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з урахуванням прав та інтересів інших , моралі суспільства тощо.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Вилучення у покупця придбаного майна із-за дій недобросовісного продавця (відповідача), порушує положення Конвенції. про захист прав людини і основоположних свобод та статтю 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка відповідно до статті 5 цього ж Протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Кожна фізична або юридична особа має право мирно одіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами народного права (стаття 1 Першого Протоколу).

Предметом безпосереднього регулювання ст. 1 Першого протоколу є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, втручання в право власності добросовісного набувача не може бути правомірним, якщо не буде дотримано принципу пропорційності (балансу суспільних та приватних інтересів). Простіше кажучи, витребування майна в добросовісного набувача можливе лише з одночасним з забезпеченням належної компенсації.

Таким чином, враховуючи основоположні принципи цивільного та Європейського законодавства добросовісний покупець, у якого вилучено майно, має право на отримання належної компенсації..

Враховуючи положення ст. 22 ЦК України, якою закріплено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, при цьому збитками є грошовий еквівалент вартості вилученого майна, а також аналізуючи зміст ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що розмір збитків, що підлягають шкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості зазначеного майна на момент розгляду справи, що відповідає основним засадам справедливості.

Відповідно до правової позиції ВС викладеної у Постанові від 30.10.2019 року справа № 640/14719/15-ц, провадження № 61-18323в18, що разом з тим вирішуючи питання про грошове стягнення у справах за позовами про захист прав приватної власності на майно, суд має виходити з того, що вартість спірного майна визначається погодженням сторін, а за його відсутності дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості. Задовольняючи частково позов ОСОБА_ 1 , суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли вірного висновку про те, що покупець ОСОБА_1 на час укладення договору купівлі-продажу указаної квартири не знав і не міг знати про наявність підстав, що виникли до її продажу, для вилучення у нього в подальшому придбаної квартири за рішенням суду на користь третіх осіб. За таких обставин, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано стягнув з продавця ОСОБА_2 на користь покупця OCOБА_1 дійсну вартість квартири, вилученої у позивача за рішенням суду на користь третіх осіб, з підстав, що виникли до її продажу.

В цій же Постанові, ВС зазначив, що Постанова апеляційного суду мотивована тим, що покупець ОСОБА_1 на час укладення договору купівлі-продажу указаної квартири не знав і не міг знати про наявність підстав, що виникли до її продажу з вилучення у нього в подальшому придбаної квартири за рішенням суду на користь третіх осіб. В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на звіт про вартість майна - квартири АДРЕСА_2 , відповідно до якого станом на 18 серпня 2015 року ринкова вартість указаної квартири становить 772 440 грн, вказаний звіт складений товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична комі «Калина» (далі - ТОВ «ЮК «Калина»), доказів на спростування зазначеного висновку відповідач суду не надав. За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з продавця ОСОБА 2 на користь покупця ОСОБА 1 дійсну вартість квартири, вилученої у позивача за рішенням суду на користь третіх осіб , з підстав, які виникли до її продажу.

Застосування положень ч.1 ст. 661 ЦК України до спірних відносин обумовлено тими обставинами, що право на пред`явлення позову про відшкодування збитків виникло у Позивача як у покупця з моменту прийняття постанови Верховного Суду від 01.09.2021 року по справі №751/7216/19. Тобто право на судовий захист шляхом пред`явлення відповідного позову реалізоване Позивачем вже після набрання чинності ЦК України, застосування положень якого до спірних відносин цивільних відносин випливає з вимог п.4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу України.

Адже, згідно цього пункту щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку, що позивачем доведено обставини, на які він посилався як на підставу позовних вимог, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1042805 грн. гривень за завдані збитки у зв`язку з відсудженням будинку АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що 03 листопада 2021 року між позивачами та адвокатом Черненком Г.І., укладено договір про надання правничої допомоги №Б/Н (а.с. 41).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано акт про приймання-передачу наданої правничої допомоги відповідно до договору щодо надання правничої допомоги від 09 листопада 2021 року (а.с. 42) та квитанцію № 0003789 (а.с.43), відповідно до якої адвокатом Черненком Г.І. на підставі договорів від 03.11.2021 року за надані послуги прийнято 14 000 грн.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Суд, визначаючи розмір витрат на оплату послуг адвоката, керуючись вимогами ст.137 ЦПК України, враховує складність справи та виконані адвокатом послуги, а також значення справи для сторони, та усталену судову практику, з огляду на принцип обґрунтованості та пропорційності, наявність клопотання позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, понесених відповідача, вважає за доцільне стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені (а.с. 1, 201) судові витрати 10428 грн. 05 коп. судового збору.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст..ст. 22, 661, 1192 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 1042805 грн. (один мільйон сорок дві тисячі вісімсот п`ять) гривень за завдані збитки у зв`язку з відсудженням будинку АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за правничу допомогу у розмірі 14000 грн.(чотирнадцять тисяч).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 10428 грн. (десять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 05 коп.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Головуючий - суддя Ю. К. Овсієнко