Справа № 758/565/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Губенко О. М.,

позивача - ОСОБА_1 , відповідача - ОСОБА_2 , представника позивача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Кузьмич Василь Миколайович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Кузьмич Василь Миколайович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування.

Позовна заява мотивована тим, що з 14 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 та громадянин ОСОБА_6 проживали разом однією сім`єю в цивільному шлюбі без реєстрації та вели спільне господарство за адресою АДРЕСА_1 .

В січні 2021 року ОСОБА_6 тяжко захворів: в нього виявили онкологічне захворювання через що він потребував невідкладної складної операції та постійного щоденного післяопераційного догляду. Після проходження чергового курсу хіміотерапії, внаслідок погіршення його стану, в результаті нещасного випадку в серпні 2021 року він травмував голову. У лютому 2022 року громадянину ОСОБА_6 була призначено консультацію в Українському Інституті Раку з метою проведення наступної онкологічної операції, але у зв`язку з початком військових дій по вторгненню рф на територію України вона не відбулась.

ІНФОРМАЦІЯ_1 громадянин ОСОБА_6 помер, після сметі якого залишилося спадкове - приватизована квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

Вважаючи ОСОБА_6 своїм чоловіком, позивач 05.04.2022 звернулась до нотаріуса ОСОБА_8 по місцю реєстрації померлого з заявою про прийняття спадщини.

02.12.2022 ознайомившись з матеріалами спадкової справи, позивачу стало відомо про існування ще двох претендентів на спадок: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 . Позивачем в позовній заяві зазначається, що їй не вдалось знайти цих осіб в соціальних мережах, чи за адресою проживання, як наслідок - в неї була відсутня можливість укласти договір про зміну черговості одержання права на спадкування, а строк на прийняття спадщини збігав 25 січня 2022 року.

У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з даним позовом, оскільки вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю в без реєстрації шлюбу в період з 14 лютого 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_1 , а відтак просила суд встановити факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Разом з цим, оскільки в період з січня 2021 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 хворів на онкологічне захворювання, внаслідок чого втратив можливість самостійно забезпечувати власне існування, просила на підставі 1259 ЦК України за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування.

Ухвалою суду від 23.01.23 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

21.03.2023 від ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила в задоволенні позову відмовити, аргументуючи це тим, що вона двоюрідна сестрою спадкодавця. Про наявність цивільної дружини спадкодавець ніколи не повідомляв. Також у відзиві не визнавала факту наявності в спадкодавця тяжкої хвороби.

25.05.23 позивач подав відповідь на відзив, в якому серед іншого, зазначив, що в матеріалах спадкової справи відсутні докази, які б доводили спорідненість спадкодавця з відповідачами. У зв`язку з тим, що відповідачі заперечують у відзиві сам факт наявності тяжкої хвороби в спадкодавця, нею долучено до матеріалів справи медичну документацію, яка містить історію хвороби спадкодавця.

Ухвалою суду від 04.07.2023 підготовче провадження у справі закрито та призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали усні пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 , який також представляє інтереси відповідача ОСОБА_5 , у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, надали усні заперечення, аналогічні викладеним у відзиві на позов, просили у задоволенні позову відмовити.

Третя особа приватний нотаріус Кузьмич В.М. направив до суду заяву, в якій просив здійснювати розгляд справи без його участі та прийняти рішення згідно діючого законодавства України.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на законності і повному та всебічному дослідженні обставин справи, заслухавши учасників справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Цивільний процесуальний кодекс України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених кодексом.

Судом встановлено, що позивач постійно проживала в період з лютого 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі ОСОБА_6 і вела з ним спільний побут, що підтверджено документально, а саме платіжними документами про оплату комунальних послуг наданих за адресою: АДРЕСА_1 , показами свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , з якими спадкодавець перебував у тривалих дружніх стосунках та сусідом ОСОБА_12 , який надав суду свідчення про те, що позивач приймала активну участь в утриманні та ремонті будинку, поясненнями Позивача.

ОСОБА_6 хворів на тяжке захворювання - рак прямої кишки ІІІ ступеня із метастазами у печінку, що доведено медичною документацією долученою до матеріалів справи, а саме: медичною карткою амбулаторного хворого 2240/2д ОСОБА_6 , а також вісьмома виписними епікризами «Онкоценту» (Київський міський клінічний онкологічний центр), де поміж іншого, зазначається діагнози спадкодавця: «Са прямої кишки, ст.ІІІ pT3N1M0, продовження хвороби в печінку, кл. гр.ІІ», а також медичною амбулаторною карткою хворого №5920/22 в якій міститься виписки із медичної карти стаціонарного хворого та направлення на паталогогістологічне дослідження від 22 березня 2021 року яким підтверджено наявність онкологічного новоутворення, виписка з історії хвороби в якій зазначається, що позивач ОСОБА_1 постійно супроводжувала спадкодавця на протязі усього його лікування починаючи з 22 березня 2021 року.

Про наявність безпорадного стану спадкодавця тобто, такого стану, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний тяжкою хворобою, свідчили свідки заявлені позивачем: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також свідком заявленими відповідачем, а саме: ОСОБА_13 , які пояснили, що після початку захворювання та під час лікування від онкологічного захворювання, спадкодавець фактично не працював, потребував сторонньої допомоги, був не здатен самостійно пересуватись, готувати собі їжу, потребував сторонньої допомоги при купанні, тощо а також медичною документацією.

Факт здійснення опіки над спадкоємцем Позивачем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо), про що свідчили свідки заявлені позивачем: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , а також свідком заявленими Відповідачем, а саме: ОСОБА_13 які пояснили, що Позивач проводила зі спадкодавцем усі свята, допомагала йому в роботі, дбала та опікувалась, сприяла лікуванню, провідувала в лікарні спадкодавця.

Факт матеріального забезпечення спадкодавця Позивачем, що доведено матеріалами справи, а саме рахунками про оплату медичних послуг та купівлю ліків, оплату комунальних послуг, свідченнями свідків про те, що Позивач утримувала спадкодавця (купувала їжу, оплачувала транспортування, тощо).

Отже, встановлено достатньо ознак, встановлених між позивачем та спадкодавцем відносин, притаманних подружжю: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Спадкування за законом здійснюється у наступній черговості (при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків зміни черговості одержання права на спадкування, встановлених статтею 1259 ЦК України):

перша черга: діти спадкодавця (у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті), той з подружжя, який його пережив, та батьки;

друга черга: рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері;

третя черга: рідні дядько та тітка спадкодавця;

четверта черга: особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

п`ята черга: інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення, та утриманці спадкодавця (неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування).

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» стосується другої - п`ятої черг і пов`язується із такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.

На «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом» в межах певної черги впливають так юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої - п`ятої черги.

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. За п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що "…при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання щодо належних та допустимих доказів проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю, зокрема у постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц.

Так у справах про зміну черговості є напрацьована практика Верховного Суду з досить конкретними правовими висновками щодо застосування норми ч.2 ст.1259 ЦК України. Так, підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку:

1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо);

2) матеріальне забезпечення спадкодавця;

3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири;

4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3;

5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Також, Верховний Суд вказав, що безпорадній стан має бути підтверджений медичними документами, і не може бути встановлений судом лише на підставі показань свідків. (Постанови ВС від 30.05.2019 року у справі №346/1178/17; від 11.12.2020 року у справі №373/1144/17; від 26.09.2019 року у справі №521/6358/17; від 27.05.2020 року у справі №755/8930/18; від 18.06.2020 року у справі №565/1046/16-ц; від 17.10.2018 року у справі №200/21452/15-ц).

Дослідивши матеріали справи, а також вислухавши пояснення сторін, та покази свідків, суд вважає, що ОСОБА_1 доведено факт її проживання зі спадкодавцем як чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу, адже в матеріалах справи наявні докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, придбання подарунків, спільні фотографії під час сімейних свят у спільному помешканні, спільних візитах та прийомі гостей, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Правила частини другої статті 3 СК України говорять про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Позивач не лише спільно проживала зі спадкодавцем починаючи з 2015 року в одному помешканні, але й дбала і турбувалась про нього як про рідного члена сім`ї виконуючи обов`язки члена сім`ї.

Суд критично оцінює доводи відповідачів про те, що позивач була квартиранткою спадкодавця, адже ними не було надано жодних доказів, які б свідчили про те, що між позивачем були наявні відносини, що притаманні правовідносинам що виникають з договору оренди (найму житла).

Окрім цього, суд звертає увагу на пояснення Відповідача-1, яка у вступному слові заявила, що не навідувалась до спадкодавця після смерті двоюрідної сестри (матері спадкодавця), також відповідачами не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що відповідачі взагалі спілкувались зі спадкодавцем.

Свідчення надані свідками залученими відповідачем ОСОБА_2 , зокрема свідком ОСОБА_14 , який приходиться двоюрідним племінником спадкодавця заявлялось, що спадкодавець жив з жінкою, особи якої він не знає. Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 дали покази, що в період з 2015 року до спадкодавця додому за адресою: АДРЕСА_1 не навідувались. Спадкодавця бачили тільки, коли той навідувався до свого будинку у місті Богуслав. Стосовно особистого життя спадкодавця та стану його здоров`я та сімейних зав`язків свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_14 також надали суперечливі свідчення.

Будь-яких інших документальних, чи речових доказів відповідачами суду надано не було. Відтак, суд доходить висновку, що ані Відповідачі, ані заявлені відповідачем свідки не володіють об`ємом інформації, що дозволило б їм робити обґрунтовані висновки про ймовірність проживання позивача з померлим однією сім`єю як чоловіка і жінки без укладення шлюбу.

При цьому покази свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , в сукупності з наданими позивачем документальними доказами, дозволяють суду дійти висновку про те, що ОСОБА_1 дійсно проживала зі спадкодавцем однією сім`єю в період з лютого 2015 року по березень 2022 року. А в період з 2021 по 2022 рік мало місце здійснення опіки позивачем над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо). Позивач тривалий час (з 14 лютого 2015 року і аж до самого моменту смерті спадкодавця) проживала разом із спадкодавцем як дружина з чоловіком в одному помешканні. Позивач зі спадкодавцем святкували разом усі свята. На дні народження, на Новий рік, Різдво та пасху позивач зі спадкодавцем запрошували спільних друзів в гості на спільне святкування, або обидва приходили в гості до спільних друзів їх сім`ї, чи сусідів, про що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 надали свої покази, і що також зафіксована на спільних фотографіях, які були долучені в якості доказів разом із позовною заявою.

Мало місце матеріальне забезпечення спадкодавця позивачем. Позивач разом із позовною заявою надала виписки про оплату комунальних послуг, які надавались у їх помешканні, про покупку ліків які були призначені спадкодавцю лікарями, разом з тим, як вбачається із медичної документації, які позивач долучила до відповіді на відзив, спадкодавець перебував на стаціонарному лікуванні онкологічного захворювання із проведенням восьми хіміотерапій, увесь цей час спадкодавець не працював. Єдиним годувальником спадкодавця на цей період була ОСОБА_1 , яка утримувала їх сім`ю власним коштом.

Мало місце надання іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири.

Позивач довела надання допомоги спадкодавцеві, окрім всього іншого Випискою з історії хвороби лікаря ОСОБА_17 , де зазначено, що вона постійно супроводжувала спадкодавця на протязі усього його лікування починаючи з 22 березня 2021 року, а також підписом Позивача на замовлені на наданні медичної допомоги медичної клініки «Медіком» від 12 лютого 2021 року, що за своєю правовою природою є платіжним документом, що підтверджує сплату нею 3750,00 грн. за виклик реанімаційної бригади спадкодавцю.

Поряд з тим, свідченнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 доведено, що позивач готувала їжу та прала одяг спадкодавця.

Суд дійшов висновку, що вчинення таких дій в період, коли спадкодавець перебував у тяжкому стані, і потребував особливих зусиль зі сторони позивача є тривалим часом.

Суд вважає доведеним наявність безпорадного стану спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Поняття безпорадного стану не є медичним, натомість він є юридичним. Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

КЦС ВС вказав, що безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, які позивач долучила до матеріалів справи і які були досліджені судом за участю сторін.

Позивач довела наявність безпорадного стану обумовленого тяжкою хворобою спадкодавця одночасно і медичною документацією, яка долучена нею до відповіді на відзив та свідченнями свідків, які надали свої пояснення стосовно того, що на період лікування спадкодавець не міг дати собі ради самотужки: адже він не міг самостійно заробляти на життя в періоди госпіталізації, не міг самостійно приготувати їжі, тощо.

Відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу на спростування вказаних обставин.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Виходячи з викладеного, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки позивач довела факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, що дозволяє їй претендувати на спадкування у четвертій черзі та наявність усіх п`яти елементів необхідних для задоволення позовної вимоги про зміну черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , щоб допустити її до спадкування з особами у черзі, яка закликається до спадкування.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 206, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Кузьмич Василь Миколайович, про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості спадкування - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без реєстрації шлюбу у період з 14 лютого 2015 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 та надати ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , у третій черзі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач - ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ;

третя особа - приватний нотаріус Кузьмич Василь Миколайович, адреса: АДРЕСА_5 ;

Повний текст рішення суду виготовлено 13 вересня 2023 року.

Суддя М. М. Головчак