ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 953/824/22

провадження № 22-ц/818/1036/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.

за участю секретаря Носової К.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Харківський національний університет міського господарства імені О.М. Бекетова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, стягнення грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року, ухвалене суддею Шаренко С.Л., -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова, в якому просив суд поновити його на роботі в ХНУМГ з дати звільнення з посади професора кафедри систем електропостачання міст, стягнути з ХНУМГ на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня видання наказу про його поновлення на роботі, стягнути компенсацію за невикористану відпустку, а також грошову компенсацію за вчинення йому моральної шкоди.

Обгрнутовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що 10.07.2003 року він був призначений на посаду кафедри електропостачання міст ХНУМГ імені О.М. Бекетова. 31.08.2021 року наказом № 602-02 від 25.08.2021 його звільнено з посади на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з закінченням строку контракту. Позивач вважає його звільнення безпідставним, незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства з наступних підстав.

31.08.2021 закінчувався термін дії його трирічного контракту на посаді професора кафедри систем електропостачання та електроспоживання міст ХНУМГ імені О.М. Бекетова. Питання працевлаштування викладачів ХНУМГ імені О.М. Бекетова врегульовано «Положенням щодо конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників ХНУМГ», введеного в дію наказом ректора від 09.06.2020 № 161-01. Згідно «Положення», не пізніше ніж за 2 місяці до завершення строку дії контракту повинно бути проведено засідання кафедри, на якому приймається рішення щодо рекомендацій кафедри на подальшу роботу науково-педагогічних працівників, у яких закінчується строк дії контракту. Таке засідання в плановому порядку було проведено 24.06.2021. На цьому засіданні позивача, та ще п`ятьох інших викладачів, було рекомендовано для подальшої роботи в ХНУМГ імені О.М. Бекетова. Позивач зазначає, що свої зобов`язання він перевиконав, про що свідчить його звіт. На цьому ж засіданні завідувач кафедри Калюжний попередив, що 25 червня 2021 року відбудеться засідання Конкурсної комісії. 25 червня 2021 р. відбулось засідання Конкурсної комісії, на якому позивач був розглянутий та рекомендований для можливого укладання з ним контракту.

Також позивач зазначив, що після його відпустки в період з 09.07.2021 по 24.08.2021, у перший робочий день 25 серпня 2021 новий завідувач ОСОБА_2 сказав йому, що для нього навантаження вже немає. З цього приводу, на адресу ректора ОСОБА_3 позивач спрямував низку звернень, однак відповіді на звернення він так і не отримав. 25 серпня 2021 було підписано наказ про його звільнення, однак підстави видання такого наказу йому досі невідомі, хоча позивач неодноразово вимагав дати йому такі пояснення. На зустрічі з ректором перший проректор йому пояснив, що ХНУМГ імені О.М. Бекетова не має можливості сплачувати йому повну ставку, однак при цьому співробітникам з нижчою кваліфікацією та меншою продуктивністю контракти були продовжені та їм призначена повна ставка. Крім цього, позивач вказує, що перший проректор ОСОБА_4 взагалі не повинен бути причетним до розподілу ставок між викладачами кафедри, оскільки це є прерогативою завідувача кафедри.

Крім того вказував, що мало місце порушення конкурсної процедури на обрання професора, оскільки до 31.05.2021 на його посаду професора повинен був оголошений конкурс, в такому разі він би написав заяву на участь у конкурсі, збирав би необхідні документи та передав би їх секретарю вченої ради ХНУМГ, яка б вирішувала його подальшу працю шляхом таємного голосування бюлетенями. Окрім того, навіть в разі його звільнення 31.08.2021 на його вивільнену посаду протягом двох місяців повинен бути оголошений конкурс, в якому він також мав би право приймати участь, однак оскільки такий конкурс не був оголошений, це позбавило його права на працевлаштування.

Крім того, позивач зазначає, що «Положення» чітко регламентує умови припинення трудових правовідносин у зв`язку із закінченням строку дії контракту, а саме: у разі не обрання на новий строк за конкурсом науково-педагогічного працівника трудові відносини з ним припиняються у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору ( контракту); особи, які не виявили бажання брати участь у конкурсі на новий строк, звільняються у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору (контракту). Однак він не міг бути обраним на новий строк за конкурсом та брати участь у конкурсі, оскільки такий конкурс відповідач не оголошував. В обґрунтування порушення відповідачем трудового законодавства про припинення трудових відносин позивач також вказав, що він не був попереджений за два місяці про його звільнення, про те що він звільнений він дізнався лише в середині грудня 2021. Таким чином, в день його звільнення 31.08.2021 його не ознайомили з наказом про звільнення, не видали на руки трудову книжку, не дали розписатися про отримання трудової книжки в «Книзі обліку руху трудових книжок».

Також позивач зазначає, що були порушені строки розрахунку при звільненні працівника, так відповідно до наказу про звільнення, його звільнено 31.08.2021 року, однак розрахунок з ним проведено 03.09.2021, що підтверджується смс-повідомленням оператору банку. Крім того, позивач вважає, що оскільки він не був повідомлений про його звільнення, не ознайомлений з наказом про звільнення, не отримав трудової книжки та розрахунку при звільненні, то його строковий трудовий договір з 01.09.2021 набув статусу безстрокового, що укладений на невизначений строк.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківського національного університета міського господарства імені О.М. Бекетова про поновлення його на роботі в Харківському національному університету міського господарства імені О.М. Бекетова з дати звільнення з посади професора кафедри систем електропостачання та електроспоживання міст, стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку із розрахунку кількості днів вимушеного прогулу, а також стягнення грошової компенсації за вчинення моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що не розглянуто і навіть не згадується в рішенні суду той факт, що при звільненні відповідач не виконав вимоги статті 47 КЗпП і по сьогодні не надав позивачу копію наказу про звільнення і тим самим порушив закон у вигляді імперативної норми матеріального права. Вказує, що не розглянуто і відсутнє в рішенні посилання на ст.235 КЗпП, яка безпосередньо вказує на необхідність виплати середньої зарплати у випадку затримки видачі при звільненні копії наказу за весь період вимушеного прогулу. Наголошує, що додані до відзиву письмові докази неправдиві і суперечливі, між тим суд в рішенні приймає ці матеріали до уваги і посилається на них, не перевіривши їх правдивість і об`єктивність. Вказує, що «лист-попередження від 20 травня 2021» - саме так він означений у списку додатків (п.4), не містить ніякого попередження. Це по факту лист-нагадування про дату закінчення строку дії контракту. Цей лист не має належних реквізитів реєстрації. Подібний лист-нагадування взагалі не регламентований ні КЗпП, ні «Положенням щодо конкурсного відбору ХНУМГ». Вказує, що до відділу кадрів його для підписання ніхто не викликав, 20 травня 2021 він взагалі не приходив до університету, оскільки внаслідок ковіду-19 за наказом адміністрації проводив лекції виключно дистанційно, і не з`являвся в університеті аж до 20 червня, коли виникла потреба особисто заповнити в деканаті паперові відомості успішності і провести екзамен. Зазначає, що акт від 31 серпня 2021, складений робітницями відділу кадрів, містить неправдиві відомості, нібито з позивачем в цей день відбулась телефонна розмова із запрошенням «отримати трудову книжку і ознайомитися з наказом про звільнення», наголошує, що такої розмови з ним не було. Цей акт неналежно оформлений, не має реквізитів і реєстрації, не має навіть дати складання внизу під текстом. Наголошує, що повідомлення про звільнення у вигляді копії виписки з наказу (а не копії наказу) вперше отримав лише 16 грудня 2021 рекомендованим повідомленням. Тому висновок суду про те, що позивача було своєчасно і належним чином повідомлено про звільнення - є безпідставним. Зазначає, що суд в рішенні відмовляє у задоволенні вимоги ст. 39-1 КЗпП про продовження строку дії контракту на невизначений строк на основі неправдивих показів відповідача про нібито своєчасну виплату грошей при звільненні. Це спростовується інформацією Банку про зарахування грошей на виплатну картку позивача. Вказує, що з боку відповідача не було пропозицій і наполягань а) отримати копію наказ про звільнення згідно зі ст. 47 КЗпП, б) ознайомитися з наказом про звільнення під розпис, в) підписати додаткову угоду на продовження роботи навіть на частину ставки, а також відмови позивача у підписанні вказаних пропозицій. Вважає, що судом неповно встановлені обставини, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, а також неправильного їх дослідження та оцінки, неподання відповідачем доказів, що витребувані в позовній заяві, внаслідок штучно створених судом причин, судом не було звернуто увагу на надані докази, при цьому вони відповідачем не спростовуються; рішення ґрунтується на аргументах відповідача, а аргументи позивача не оцінені судом і про них нічого не вказано в рішенні суду, були неправильно встановлені обставини справи, були розглянуті не всі вимоги позивача, неправильно застосовані норми матеріального права та порушені процесуальні норми.

Представником відповідача до суду надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що при укладанні контракту, строк його дії будо встановлено за погодженням сторін і визначено конкретним терміном з 30.06.2018 по 31 серпня 2021р. Контракт підписаний особисто ОСОБА_1 , про що свідчить його підпис. Згідно пункту 2 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку. Порядок, зміни та умови розірвання контракту, який укладено між Університетом та Позивачем врегульовані розділом VI контракту. У пункті 6.1 контракту визначено, що контракт може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством України та умовами самого контракту. У пункті 6.2 контракту передбачені підстави для його розірвання, зокрема, і закінчення терміну його дії. Отже, при укладанні контракту, строк його дії було встановлено за погодженням сторін і визначено конкретним терміном - 31 серпня 2021 року. Про закінчення 31.08.2021р. терміну дії контракту ( строк роботи на посаді ) Позивач був попереджений листом від 25.05.2021р. під особистий підпис. Відповідно до пункту 5.9 розділу V контракту, він може бути укладений на наступний строк за згодою сторін. У пункті 6.4 розділу VI зазначено, що зміни та доповнення до контракту вносяться шляхом підписання додаткових угод. ОСОБА_1 був проінформований про те, що трудові відносини можуть бути продовжені шляхом укладання додаткової угоди, умови якої мають бути визначені домовленістю сторін. У зв`язку із зменшенням кількості студентів, а відповідно і зменшення навчального навантаження дія науково-педагогічних працівників кафедри продовження трудових відносин на умовах, визначених попереднім контрактом було неможливо. З ОСОБА_1 велися перемовини, але він відмовився, наполягаючи на тому, що особисто для нього мають бути збережені умови контракту, строк якого закінчився. Тобто, сторони не дійшли згоди, щодо істотних умов контракту, тому наказом ректора Університету від 25.08.2021р. №602-02 Позивача було звільнено з посади у передбачений законом спосіб у зв`язку з закінченням строку роботи. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України 30.08.2021р. з Позивачем був проведений розрахунок. Суду були надані розрахунковий лист та платіжні доручення про нарахування виплат позивачу, які належали йому при звільненні, сформовані та відправлені у серпні 2021 року. А тому твердження Позивача вважає необґрунтованими. 02.09.2021р.вих.№1691 Позивачу було направлено лист з проханням прийти до відділу кадрів за трудовою книжкою. Позивач до відділу кадрів не з`явився. В подальшому робітники відділу кадрів неодноразово зверталися особисто, в телефонному режимі до Позивача прибути до відділу кадрів за трудовою книжкою і витягом з наказу про звільнення. Позивач не з`являвся, про що складались акти, надсилалися листи. Після неодноразових листів та звернень до ОСОБА_1 , Позивач отримав трудову книжку та витяг з наказу 20.12.2021р. під особистий підпис. Таким чином, враховуючи зазначене вище, заперечує щодо наведених Апелянтом (позивачем) обставин, викладених в апеляційній скарзі , з якими відповідач не погоджується. Звертає увагу суду на те, що закінчення строку трудового договір) (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин..» Аналогічні висновки містяться також у постанові Верховного Суду від 31 липня 2020 року у справі № 757/34139/18-ц. Тобто ОСОБА_1 , підписавши контракт, у якому чітко визначено строк його дії та підстави припинення, підтвердив таким чином свою волю на припинення трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Відповідач, у свою чергу, після закінчення строку дії Контракту, виразив свою волю не продовжувати цей строк, що повністю відповідає вимогам законодавства України та усталеній судовій практиці, і має наслідком припинення трудових відносин. Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, звільнивши позивача, діяв відповідно до умов контракту до вимог діючого законодавства, отже відсутні підстави для визнання його дій незаконними, скасування наказу про звільнення, поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Також відповідач діяв правомірно, а позивач не довів наявність вини відповідача і наявність спричиненої йому моральної шкоди, негативні наслідки та її розмір, тому суд не вбачає підстав для відшкодування такої шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він обирає або на яку він вільно погоджується. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.06.2018 року між Харківським національним університетом міського господарства імені О. М. Бекетова та ОСОБА_1 було укладено контракт N 53/2018 на строк по 31.08.2021р., за умовами якого ОСОБА_1 призначено на посаду професора кафедри електропостачання та електроспоживання міст. (а.с. 43-48). Отже, сторонами уклаладено строковий трудовий договір.

Відповідно до ст.2 КЗпП працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

За змістом ст.21 КЗпП трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно ч.3 ст.21 КЗпП контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Строковий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений термін з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавством. Підставою для укладення строкового трудового договору на вимогу працівника є його заява про прийняття на роботу, в якій вказуються обставини або причини, що спонукають працівника найматися на роботу за строковим трудовим договором, а також строк, протягом якого він працюватиме. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події або виконанням певного обсягу робіт. Строк, на який працівник наймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором.

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП підставою припинення трудового договору є закінчення строку (пункт 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення. На цій підставі може бути припинений тільки строковий трудовий договір, укладений як строковий відповідно до закону. Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Свою волю на укладення строкового трудового договору він уже виявив, коли писав заяву про прийняття на роботу за строковим трудовим договору. У цей же час він виразив і волю на припинення такого трудового договору після закінчення строку, на який він був укладений. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частиною першою статті 36 КЗпП України.

У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Згідно з положеннями частин 9, 11 статті 55 Закону України «Про вищу освіту» посади науково-педагогічних працівників можуть займати особи, які мають науковий ступінь або вчене звання, а також особи, які мають ступінь магістра. Під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою вищого навчального закладу.

Отже, норми трудового законодавства та спеціальні норми, що регулюють трудові правовідносини у вищих навчальних закладах, передбачають, зокрема, обіймання посад науково-педагогічних працівників: завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) шляхом проходження працівником конкурсного відбору.

Згідно з пунктом 2 статті 23, пунктом 2 статті 36 КЗпП України звільнення працівника з роботи допускається у разі закінчення трудового договору (контракту), якій був укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Припинення трудового договору у такому випадку можливо на протязі одного дня, та не вимагає від працівника подачі відповідної заяви, а від власника додаткового його попередження про закінчення строку дії договору та наступне звільнення.

У пункті 6.1 контракту визначено, що контракт може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством України та умовами самого контракту.

Пунктом 6.2 контракту передбачені підстави для його розірвання, зокрема, і закінчення терміну його дії.

Отже, при укладанні контракту, строк його дії було встановлено за погодженням сторін і визначено конкретним терміном - 31 серпня 2021 року.

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Вимога власника оформлюється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці і пропозицією отримати трудову книжку та розрахунок по заробітній платі.

Пунктом 6.2 контракту передбачена умова про строк його дії, а саме з 30.06.2018 до 31.08.2021. Наявність підписів сторін на договорі, за загальним правилом, підтверджує їх згоду на дотримання та виконання його положень. Отже, особистий підпис працівника на трудовому договорі, в якому закріплені умови праці, включаючи порядок оплати праці, режим роботи, строк дії трудового договору тощо, є належним підтвердженням факту ознайомлення працівника з його умовами та його згоди на виконання трудових обов`язків у встановлених за погодженням сторін умовах.

20 травня 2021 року ОСОБА_1 було письмово повідомлено про те, що 31 серпня 2021 року закінчується строк його роботи на посаді, про що свідчить його особистий підпис в графі «З повідомленням ознайомлений» (а.с. 82).

Наказом № 602-02 від 25 серпня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено за основним місцем роботи, 31 серпня 2021 року за п. 2 ст. 36 КУпАП, закінчення строку роботи, з виплатою компенсації за невикористану відпустку. (а.с. 87).

Листом від 02.09.2021 вих. № 1691 ОСОБА_1 направлено лист з проханням прибути до відділу кадрів Харківського національного університету міського господарства імені О.М. Бекетова для отримання трудової книжки. (а.с. 53).

Відповідно до акту від 31.08.2021 складеного та підписано фахівцем І категорії ОСОБА_5 , фахівцем ОСОБА_6 та старшим інспектором Горбовою Н.Г., 31.08.2021 професору ОСОБА_1 телефонували та в усній розмові його було запрошено до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення та отриманням трудової книжки. Відповідне письмове повідомлення про закінчення строку роботи він отримав та підписав своєчасно. ОСОБА_1 не з`явився (а.с 54).

Відповідно до акту від 02.09.2021 складеного фахівцем І категорії ОСОБА_5 , фахівцем ОСОБА_6 , старшим інспектором Горбовою Н.Г., від 02.09.2021 фахівець відділу кадрів ОСОБА_5 надіслала письмове повідомлення професору ОСОБА_1 про необхідність з`явитися до відділу кадрів для ознайомлення з наказом про звільнення з 31.08.2021 та отримання трудової книжки. Лист отримав, на прохання не відреагував, не з`явився. (а.с. 55).

Відповідно до акту від 10.12.2021 складеного фахівцем ІІ категорії ОСОБА_7 , фахівцем І категорії ОСОБА_5 , старшим інспектором Горбовою Н.Г., 10.12.2021 в 13.00 професор ОСОБА_1 підійшов до відділу кадрів (до відділу не заходив) знаходився в коридорі, його запросили пройти і забрати трудову книжку та ознайомитись з наказом про звільнення, на що він відповів, що заходити не буде, трудову книжку забирати не буде. (а.с. 56).

Відповідно до акту від 14.12.2021 складеного фахівцем ІІ категорії ОСОБА_7 , фахівцем І категорії ОСОБА_5 , старшим інспектором Горбовою Н.Г., вбачається, що 14.12.2021 вони телефонували професору ОСОБА_1 та повідомили його, що надіслали файл наказу про звільнення в електронній формі йому на електронну пошту та надіслали 2 поштових повідомлення. (а.с. 57).

Відповідно до акту складеного фахівцем ІІ категорії ОСОБА_7 , фахівцем І категорії ОСОБА_5 , старшим інспектором Дулевич Є.Є. вбачається, що 15.12.2021 о 10.00 ОСОБА_1 знаходився у відділ діловодства, вони особисто запросили його до відділу кадрів пройти та забрати свою трудову книжку, а також ознайомитись з наказом про звільнення та особовою справою, на що ОСОБА_1 відповів негативно (а.с. 58).

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що йому в день звільнення не видали на руки трудову книжку, не дали розписатися про отримання трудової книжки в «Книзі обліку руху трудових книжок» не приймаються судом до уваги, оскільки ОСОБА_1 неодноразово запрошували прибути до відділу кадрів для отримання трудової книжки, що підтверджується листом від 02.09.2021 вих. № 1691 та актами, між тим це було ним проігноровано, тому колегія суддів вважає, що затримка у видачі трудової книжки та наказу про звільнення відбулася не з вини роботодавця.

Доводи позивача про те, що акти, складені робітницями відділу кадрів, неналежно оформлені, не мають реквізитів і реєстрації, не мають навіть дати складання внизу під текстом - не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують викладеного в них змісту і встановлених в них фактів.

Той факт, що позивачу на його вимогу видали витяг з наказу від 25.08.2021 року, а не повний текст наказу також не порушує прав позивача, оскільки витяг з наказу містить всі відомості, що стосуються позивача та його звільнення.

Згідно ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство,установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З аналізу зазначених законодавчих норм убачається, що умовами застосування частини першої статті 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 зазначила, що належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З розрахункового листка, та платіжних доручень, що містяться в матеріалах справи вбчається, що заробітна плата ОСОБА_1 за серпень 2021 року, була сформована та нарахована у серпні 2021 року, отже відповідач здійснив всі необхідні дії для нарахування відповідних виплат ОСОБА_1 , які належали йому до сплати при звільненні.

Таким чином, відповідачем не було порушено норми КЗпП України та Закону України «Про оплату праці» при здійсненні розрахунку з позивачем у зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Доводи позивача, про те, що оскільки всі належні виплати були нарахованні йому 03.09.2021, то його трудовий договір з 01.09.2021 року набув статусу безстрокового не приймаються судом до уваги, оскільки зводяться до власного тлумачення позивачем норм трудового законодавства.

Так, строковий трудовий договір (контракт) вважається таким, що укладений на невизначений строк, за наявності наступних умов: після закінчення строку трудового договору трудові відносини мають тривати; жодна зі сторін не повинна вимагати їх припинення; у випадку одноразового чи неодноразового переукладення з працівником строкового договору мають бути відсутні перешкоди, передбачені ч. 2 ст. 23 КЗпП України.

Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин, що в даному випадку відбулось шляхом видання наказу № 602-02 від 25 серпня 2021 року про звільнення позивача.

Крім того, оскільки після закінчення строку трудового договору трудові відносини між сторонами припинилися і позивачем не доведено іншого, відсутні передбачені ст. 39-1 КЗпП України підстави для визнання трудових відносин безстроковими.

Позивач звертає увагу на той факт, що відповідачем протиправно, у встановлений «Положенням щодо конкурсного відбору при заміщенні вакантних посад науково-педагогічних працівників ХНУМГ» строк, не був оголошений конкурс на зайняття посади професора.

На переконання колегії суддів наведене не є підставою для поновлення позивача на роботі, оскільки кількість науково-педагогічних працівників в установі з урахуванням навчального навантаження визначає виключно відповідач.

Позивач не заперечує той факт, що йому пропонувалося продовжити трудові відносини на інших умовах, на які він не погодився.

За таких обставин вірним є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 на роботі.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення позивача на роботі, отже відсутні і підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку.

Враховуючи викладене, обґрунтованими є й висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач пов`язує її з порушенням його прав, про які заявлено у цьому позові, проте у задоволенні позову відмовлено, тому підстави для відшкодування такої шкоди також відсутні.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

Ю.М. Мальований

Повний текст судового рішення виготовлено 14 вересня 2023 року