Справа № 471/735/23
Провадження №2/471/173/23
Номер рядка звіту 60
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"18" вересня 2023 р.

Братський районний суд Миколаївської області

в складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому провадженні в залі суду смт. Братське цивільну справу № 471/735/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про тлумачення заповіту.

В своєму позові позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ганнівка Вознесенського району Миколаївської області померла його бабуся ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 9,125 га, що розташована в межах території Новомар`ївської(Ганнівської) сільської ради Вознесенського (Братського) району Миколаївської області, яка належала померлій, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 031078, виданого Братською райдержадміністрацією Миколаївської області 14 жовтня 2003 року, на підставі розпорядження Братської райдержадміністрації від 20 серпня 2003 року № 298-р.

Згідно заповіту від 31 січня 2000 року, посвідченого секретарем Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, та зареєстрованого за №21, ОСОБА_2 заповідала свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК №132509 від 19 листопада 1996 року за №213-р у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Іскра" розміром 9,43 га, у власність позивача ОСОБА_1 .

У встановлений законодавством шестимісячний термін, позивач звернувся до приватного нотаріуса Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Волошиної Наталії Василівни з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 . Однак, оформити спадкове майно не має можливості, оскільки заповіт було складено на "сертифікат на право на земельну частку(пай) серії МК №132509 від 19 листопада 1996 року за №213-р, розміром 9,43 га", а спадщина відкрилася у виді земельної ділянки площею 9,125 га, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 031078, виданого Братською райдержадміністрацією Миколаївської області 14 жовтня 2003 року".

Це сталося через те, що ОСОБА_2 реалізувала своє право на земельну частку(пай) та отримала земельну ділянку в натурі, а заміни до заповіту не внесла. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свої спадкових прав.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, до суду надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі.

Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ганнівка Вознесенського району Миколаївської області померла ОСОБА_2 (а.с .4).

Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з:

- земельної ділянки площею 9,125 га, що розташована в межах території Новомар`ївської(Ганнівської) сільської ради Вознесенського (Братського) району Миколаївської області, яка належала померлій, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 031078, виданого Братською райдержадміністрацією Миколаївської області 14 жовтня 2003 року, на підставі розпорядження Братської райдержадміністрації від 20 серпня 2003 року № 298-р. (а.с.5).

Згідно заповіту від 31 січня 2000 року, посвідченого секретарем Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, та зареєстрованого за №21, ОСОБА_2 заповідала свій сертифікат на право на земельну частку (пай) серії МК №132509 від 19 листопада 1996 року за №213-р у землі, яка перебуває у колективній власності КСП "Іскра" розміром 9,43 га, у власність позивача ОСОБА_1 (а.с. 6)

Згідно до частини першої статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно із статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036.

Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст.

Згідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі № 378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті.

Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що позивач не може підтвердити волю спадкодавця про його спадщину, як спадкоємця за заповітом, іншим шляхом, як тлумачення заповіту судом.

Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян.

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 200, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 202, 213, 1233, 1256 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Новомар`ївської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про тлумачення заповіту задовольнити.

Тлумачити заповіт, посвідчений 31 січня 2000 року секретарем Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, та зареєстрований в реєстрі за №21, наступного змісту:

Я, ОСОБА_2 , ще мешкаю в селі Ганнівка Братського району Миколаївської області на випадок своєї смерті роблю таке розпорядження: належну мені земельну ділянку площею 9,125 гектарів, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК №031078, виданого Братською райдержадміністрацією Миколаївської області 14 жовтня 2003 року, на підставі розпорядження Братської райдержадміністрації від 20 серпня 2003 р. №298-р, я заповідаю ОСОБА_1 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Новомар`ївська сільська рада Вознесенського району Миколаївської області, місце розташування: вул. Данила Галицького, 24, с. Новомар`ївка Вознесенського району Миколаївської області, .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку відповідно до положень ст. 354 ЦПК України.

СуддяІ.Б. Гукова