ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1285/23 Холод Р.С.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Дашковської А.В.

Кримської О.М.

За участю секретаря: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка дії в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Рогави Ірини Таріелівни на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 в особі представника адвоката Железняк В.К. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5 , померлої у 2003 році та ОСОБА_6 , померлого у 2004 році.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 виїхала для роботи та проживання до Сполучених Штатів Америки, де мешкає і по цей час. ОСОБА_3 перебуває на тимчасовому обліку в Генеральному консульстві України в Нью-Йорку (США).

Влітку 2014 року ОСОБА_3 дізналась про те, що її батьки померли, після їх смерті залишилось спадкове майно трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .

Батьки позивача мешкали разом з її братом ОСОБА_4 , тому останній фактично прийняв спадщину.

Зазначає, що ОСОБА_3 не прийняла спадщину після смерті своїх батьків у встановлений законом строк, так як безвиїзно знаходилась у Сполучених Штатах Америки і не була повідомлена про смерть батьків.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд визнати причину пропуску строку звернення до нотаріальної контори поважною та надати їй додатковий строк терміном два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 протягом двох місяців з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним заочним рішенням суду першої інстанції, 12 липня 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника адвоката Рогави Ірини Таріелівни подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Рогава І.Т. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не в повному обсязі досліджені обставини, які мають значення для справи. Вважає, що поза увагою суду залишилось те, що сам факт перебування позивача за кордоном не свідчить про поважність причин пропуску строку на подання заяви на прийняття спадщини, враховуючи той факт, що позивачка знала, як про смерть матері, так і про смерть батька, оскільки її доньки були присутні на похованні дідуся та бабусі. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Железняк В.К. зазначає, що вважає судове рішення законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мають процесуального права на апеляційне оскарження зазначеного рішення суду, оскільки відповідач у справі ОСОБА_4 помер 2019 року, за життя погодився із заочним рішенням, до апеляційного суду із скаргою не звертався, у зв`язку з чим вважає, що заочне рішення не впливає на права спадкоємців відповідача по справі. Окрім того, адвокат у відзиві наголошує, що позивачка не знала про смерть батьків, не мала змоги спілкуватись з ними через відсутність іншого зв`язку окрім листування. При цьому зазначає, що всі роки передавала для утримання батьків значні суми грошей через українців, які прямували в Україну зі США. Вказує, що причиною поважності пропуску строку на звернення із заявою про прийняття спадщини є велика відстань між нею та спадковим майном. Посилаючись на вказане, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 1-3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що свідоцтвом про народження на ім`я ОСОБА_7 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серії НОМЕР_1 від 28 листопада 2014 року підтверджено, що її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

27 листопада 1971 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « ОСОБА_9 », що підтверджено Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 4 від 27 листопада 1971 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 11 грудня 2014 року (актовий запис № 4996), місце смерті: м. Запоріжжя, місце реєстрації: Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

Відповідно до інформації, наданої державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 заводилась спадкова справа № 937/2003, із заявою до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом у встановлений строк звернувся ОСОБА_4 , 1961 р.н. та 20 липня 2011 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , про що Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 від 11 грудня 2014 року (актовий запис № 307), місце смерті: м. Запоріжжя, місце реєстрації: Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

З копії спадкової справи № 481/2004, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом у встановлений законом строк звернувся ОСОБА_4 , 1961 р.н. та 20 липня 2011 року отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_4 від 17 червня 1997 року на ім`я ОСОБА_3 та візи № НОМЕР_5 , остання 28 квітня 1998 року виїхала за кордон та прийнята на тимчасовий консульський обліку в Генконсульстві України в Нью-Йорку (США).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сукупність досліджених доказів свідчить про можливість визнання пропущеного позивачем строку на подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, оскільки зазначені нею докази не спростовуються матеріалами справи, що є підставою для визначення їй, як спадкоємиці за законом, додаткового строку на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів не погоджується із зазначеними висновками місцевого суду виходячи з наступного.

Так, згідно з ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, а часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12). Отже, місцевий суд, з яким погодився касаційний суд, дійшов помилкового висновку про те, що незнання про смерть спадкодавця є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а відтак є підстави для визначення додаткового строку для подання позивачкою заяви про прийняття спадщини. Разом з тим слід погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про те, що причина пропуску строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку».

У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними».

Так, як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини, позивач посилається на те, що вона з 1998 року виїхала для роботи та проживання до Сполучених Штатів Америки, де мешкає по цей час, на те, що іншого зв`язку окрім листування з рідними вона не мала, а також на той факт, що про смерть батьків вона дізналася лише у 2014 році.

Суд першої інстанції задовольняючи вимоги позову, не врахував, що проживання у Сполучених Штатах Америки, відсутність Інтернету на початку 2000-х років, а також необізнаність про факт смерті батьків протягом більш ніж 10 років, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки позивачка не надала доказів існування таких обставин та труднощів.

Сам факт проживання позивачки закордоном не свідчить про неможливість своєчасного прийняття нею спадщини, шляхом направлення відповідної заяви до нотаріальної контори поштою, або шляхом звернення до консульської установи України, у зв`язку з чим колегія вважає, що місцевий суд зробив неправильний висновок про задоволення позову.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, ухваленій у справі № 336/1127/17 (провадження № 61-14870св18) від 27 травня 2020 року.

Окрім того, колегія не бере до уваги посилання позивачки, викладене у відзиві на апеляційну скаргу, щодо відсутності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права на апеляційне оскарження даного заочного рішення суду.

Так, як зазначає у відзиві ОСОБА_3 , відповідач у справі ОСОБА_4 , який помер у 2016 році, за життя знав про ухвалене рішення, погодився з ним, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення не впливає на права його спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_4 не був жодного разу повідомлений про розгляд справи, оскільки поштові відправлення судових повісток повертались без вручення, повторно не направлялись, альтернативним способом відповідач судом не повідомлявся.

Окрім того в матеріалах справи відсутні відомості про вручення відповідачу копії оскаржуваного заочного рішення. Наявність у справі лише супровідного листа про направлення такої копії не свідчить про її отримання, оскільки відсутнє не тільки повідомлення про вручення поштового відправлення, але і даних, що копії взагалі відправлялись.

Отже колегія суддів приходить до висновку, що відповідач за життя не знав про існування оскаржуваного рішення, у зв`язку з чим був позбавлений можливості його оскаржити, а отже колегія суддів приходить до висновку, що дане рішення впливає на права спадкоємців відповідача ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і вони мають право на його апеляційне оскарження згідно з ч. 1 ст. 352 ЦПК України.

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, невірно визначив природу спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про задоволення позову.

Виходячи із зазначеного, колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка дії в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , в особі представника адвоката Рогави Ірини Таріелівни задовольнити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 03 березня 2015 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повної постанови 11 вересня 2023 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська