Справа №752/6854/15-ц
Провадження № 2/752/2259/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.04.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Ящук Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

у квітні 2015 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 04.09.2008 р. був укладений кредитний договір № ZRCWGK , відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 67761,88 доларів США на термін до 04.09.2018 р., а Позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в порядку, встановленому кредитним договором.

Відповідно до умов договору погашення повинно було відбуватись щомісяця в період сплати.

Позивач зазначає, що Позичальник належним чином не виконала свої зобов`язання, внаслідок чого станом на 03.04.2015 р. у неї виникла заборгованість в розмірі 270112,33 доларів США, з яких 67169,10 заборгованість за кредитом, 46525,84 долара США заборгованість по процентам за користування кредитом, 12535,89 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 131008,88 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штраф (фіксована частина) в розмірі 10,64 доларів США, штраф (процентна складова) в розмірі 12861,99 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором між КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 04.09.2008 р. був укладений договір поруки, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність з боржником за невиконання зобов`язань.

Позивач посилається на те, що на адресу поручителя була надіслана вимога про виконання зобов`язань та наявність простроченої заборгованості, однак така вимога залишилась без задоволення.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за кредитним договором ZRCWGK від 04.09.2008 р. в судовому порядку.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченка С.В. від 12.05.2015 р. відкрито провадження у справі.

09.07.2015 р. Голосіївським районним судом м.Києва ухвалено заочне рішення у даній справі про задоволення позову.

На підставі ухвали Голосіївського районного суду м.Києва від 13.05.2022 р. заочне рішення від 09.07.2015 р. скасована, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження, відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

29.08.2022 р. відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона просить відмовити у задоволенні позову на підставі положень ч.4 ст.559 ЦК України в зв`язку з припиненням поруки та не пред`явленням вимоги до поручителя протягом встановлено законом строку. Крім того, відповідач зазначає, що останній платіж був здійснений позичальником в вересні 2009 року, а отже на підставі п.8.1.1 кредитного договору строк виконання зобов`язань настав 31.01.2010 р. Банк звернувся в 2010 році до Брусилівського районного суду Житомирської області з вимогою до позичальника про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, однак з позовом до поручителя позивач звернувся лише в квітні 2015 року.

29.09.2022 р. позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить стягнути заборгованість станом на 09.09.2022 р. в загальному розмірі 599366,14 доларів США.

11.11.2022 р. відповідач подала відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з непред`явленням вимоги до поручителя протягом встановленого законом строку.

01.02.2023 р. судом вирішено питання про закриття підготовчого провадження.

Представник позивача в ході судового розгляду підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі, просив його задовольнити, посилаючись на порушення зобов`язань за кредитним договором, за яким відповідач виступає поручителем.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на порушення положень ч.4 ст.559 ЦК України та припинення поруки.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про місце і час судового розгляду повідомлялась судом належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталась.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Відповідно до статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

Із матеріалів справи вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 04.09.2008 р. був укладений кредитний договір № ZRCWGK , відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит в розмірі 67761,88 доларів США на термін до 04.09.2018 р., зі сплатою15% річних, а Позичальник зобов`язалась повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним в порядку, встановленому кредитним договором.

В забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за кредитним договором ZRCWGK від 04.09.2008 р. між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір поруки ZRCWGK/2 від 04.09.2008 р., відповідно до якого Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема з договорів.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до. ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 610 цього Кодексу визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

При порушенні зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як встановлено судом, Позичальник за кредитним договором порушила свої зобов`язання та внесла останній платіж в рахунок погашення суми боргу 16.09.2009 р.

Відповідно до положень розділу 8 Кредитного договору у разі порушення термінів оплати , передбачених п.8.1.1 ( в тому числі оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів - сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені (в повному обсязі) - останній день місяця в якому відбулось порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

Тобто, враховуючи термін внесення останнього платежу в рахунок погашення заборгованості строк повернення кредиту настав 31.01.2010 р.

Судом встановлено, що Банк звернувся в 2010 році з позовом до Позичальника до Брусилівського районного суду Житомирської області, який 19.01.2011 року ухвалив рішення про стягнення заборгованості а кредитним договором в розмірі 75880,66 доларів США.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.03.2018 року у справі № 61-5541св18.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом із тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Договором поруки, укладеним між сторонами, не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, умовами цього договору встановлено, що він діє ло повного виконання зобов`язань Боржником. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

З огляду на встановлені судом обставини, позивач набув право вимоги до Поручителя з 01.02.2010 р. щодо повернення всієї суми заборгованості.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 3, 4 ст.12 ЦПК України).

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно статей 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З боку позивача суду не надано доказів на підтвердження того, що Банк звернувся з вимогою до поручителя у строки, встановлені ст.559 ЦК України.

Натомість до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до поручителя звернувся 21.04.2015 р., тобто після закінчення встановлено строку для пред`явлення вимоги, а отже порука є припиненою.

Враховуючи викладене, в зв`язку з припиненням поруки за договором поруки, укладеним з ОСОБА_1 , вимоги позивача про стягнення заборгованості є необґрунтованими, а отже позов не підлягає задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволені позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача.

Враховуючи наведене, на підставі ст.ст.4, 5, 77, 81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Суддя