ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4857/23 Справа № 215/1226/22 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №215/1226/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року(суддя Квятковський Я.А.),

в с т а н о в и в :

В квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 червня 2021 року о 18:40 год. в м.Кривий Ріг по вул. Сергія Колачевського, 52-К трапилася дорожньо-транспортна, а саме водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем VolkswagenGolf, д.н.з НОМЕР_1 , на перехресті доріг не виконав вимогу дорожніх знаків 2.1, 4.2 та під час перестроювання та зміни напрямку руху не надав перевагу у русі автомобілю марки Mercedes-Benz 220Е, номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням позивачки, в момент, коли вона рухалася в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися водій ОСОБА_2 , в результаті чого скоїв зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано їй матеріальні збитки. Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року, відповідача визнано винним у вчиненні ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була на момент настання ДТП застрахована ПрАТ «УПСК». Про факт настання ДТП було повідомлено страховика у встановленому законом порядку шляхом телефонного дзвінка 03 червня 2021 року на гарячу лінію та направлення повідомлення за встановленою формою 04 червня 2021 року. Згідно експертизи, проведеної за замовленням страхової компанії, вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу визначена за витратним підходом і становить з урахуванням зносу в розмірі 45455,34 грн. (з ПДВ) та 39397,38 грн (без ПДВ), значення коефіцієнта фізичного зносу застосоване 0.7; реальна вартість збитку завданого позивачу становить 99273,44 грн, розмір втрати товарної вартості КТЗ визначена за порівняльним підходом і складає 376876,08 грн. Таким чином, розмір матеріального збитку, завданого транспортному засобу, прийнято рівним вартості відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу запчастин в розмірі 39397,38 грн, також розрахована сума страхового відшкодування була зменшена на суму франшизи в розмірі 2600 грн. 30 серпня 2021 року страховиком ПрАТ «УПСК» здійснено їй виплату страхового відшкодування в розмірі 36797,38 грн шляхом безготівкового розрахунку фактично зараховано на її банківський рахунок 35928,48 грн. Згідно звіту експерта ОСОБА_3 вартість завданого їй матеріального збитку становить 89721,59 грн, тому просить стягнути різницю між розміром фактичного збитку і розміром страхового відшкодування, франшизу у розмірі 2600 грн, яка не входить до страхового відшкодування. Крім того, позивачці була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у розмірі 20000 грн, а також просить стягнути процесуальні витрати. Тому позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь 51193,11 грн в рахунок відшкодування матеріальних збитків, 2600 грн франшизи, 20000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також процесуальні витрати у розмірі 4053,40 грн.

Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 51193,11 грн, франшизу у розмірі 2600 грн, моральну шкоду у розмірі 20000 грн, витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 3000 грн, судовий збір, сплачений позивачкою при подачі позову, у розмірі 992,40грн, а всього 77785,51 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 червня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

З рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року не погодився відповідач ОСОБА_2 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивачки франшизу в розмірі 2600 грн та моральну шкоду в розмірі 5000 грн, а також стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати в розмірі 11488,60 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що розмір майнового збитку, на якому наполягає позивачка, 89721,59 грн, проте такий розмір входить в ліміт відповідальності страховика, який визначений в розмірі 130000 грн. Отже, вважає, що стягуючи з відповідача на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 51193.11 грн, яка входить в ліміт відповідальності страховика, суд першої інстанції в порушення вимог частини 4 статті 263 ЦПК України не врахував висновку застосування відповідних норм права, викладеного у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-х (провадження № 14-316цс18) Великої Палати Верховного Суду. Також, суд першої інстанції не взяв до уваги та не зазначив причин неприйняття листа ПРАТ «УПСК» до позивача від 15 грудня 2021 року №2810/18, в якому страхова компанія зазначила, що у разі проведення ремонту автомобіля та надання до страхової компанії відповідних документів, сума страхового відшкодування може бути переглянута в частині доплати ПДВ. Звертає увагу, зо позивачка не зверталась до страхової компанії з даними документами для відшкодування ПДВ, тобто не використала своє право на отримання компенсації страхової компанії, яка, як зазначалось вище, пропонувала позивачці надати відповідні документи. Вважає, що суд першої інстанції в порушення норм ЦПК України незаконно стягнув з відповідача на користь позивачки 3000 витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження, яке не відповідає вимогам частини 7 статті 102 ПК України. Також вважає, що розмір моральної шкоди є завищеним, не відповідає наданим доказам, отриманим позивачкою страждань внаслідок ДТП.

Від позивачки ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого вона просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Від третьої особи відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 серпня 2021 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2021 року, 02 червня 2021 року о 18:40 год. в м. Кривий Ріг по вул. С. Колачевського, 52К, трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем VolkswagenGolf, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на перехресті доріг не виконав вимогу дорожніх знаків 2.1, 4.2 та під час перестроювання та зміни напрямку руху не надав перевагу у русі автомобілю марки Mercedes-Benz 220Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що рухалася в попутному напрямку по тій смузі, на яку мав намір перестроїтися, в результаті чого скоїв зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП (а.с.13-14, 15-18).

Згідно із висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 105/21 від 29 червня 2021 року, проведеного судовим експертом Рейнюк О.В., сума матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору складає 89721,59 грн (а.с.44-55).

Цивільна відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «УПСК» (а.с. 19, 20-22, 24).

04 червня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «УПСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 25-26).

04 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «УПСК» з заявою про страхове відшкодування (а.с. 39).

Згідно звіту експертного дослідження, проведеного ФОП ОСОБА_4 за замовленням ПрАТ «УПСК», вартість відновлювального ремонту автомобіля позивачки становить 99273,44 грн., а з урахуванням зносу (коефіцієнт 0,7) - 39397,38 грн. 30 серпня 2021 року страховиком ПрАТ «УПСК» здійснено ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування в розмірі 36797,38 грн за виключенням суми франшизи, шляхом безготівкового розрахунку фактично зараховано на банківський рахунок 35928,48 грн (а.с. 30-40, 41, 43).

Згідно договору про надання послуг з технічного обслуговування, ремонту та діагностики автомобілів, укладеного між позивачкою та ФОП ОСОБА_5 від 17 вересня 2021 року, позивачкою понесено витрати на ремонт автомобіля та придбання запчастин на загальну суму 74560 грн (а.с. 167-174, 213).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 51193,11 грн та франшизи у розмірі 2600 грн. Визначаючи розмір заподіяної позивачці моральної шкоди, суд виходив з того, що ДТП, внаслідок якого майно позивачки автомобіль Mercedes-Benz 220Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був пошкоджений, сталось з вини відповідача, врахував характер моральних і майнових втрат та їх тривалість, а тому дійшов висновку про обґрунтованість заявленої моральної шкоди в розмірі 20000 грн.

Таке рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає нормам матеріального права.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно із статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика сум страхового відшкодування. Предметом спору є сума відшкодування майнової шкоди, яка не покриває витрати для відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані із відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св18), від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18 (провадження №61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц (провадження №61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18 (провадження №61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17 (провадження №61-12032св19).

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розмір майнового збитку входить в ліміт відповідальності страховика є безпідставними.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат, оскільки стягненню з відповідача підлягає різниця між сумою фактичних витрат та виплаченою сумою страхового відшкодування страховою компанією в розмірі 51193,11 грн та франшизи в розмірі 2600 грн, що відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Разом з тим, розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачці в результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, суд першої інстанції зазначив, що приймає до уваги обставини ДТП і виходить з того, що внаслідок ДТП автомобіль позивачки було пошкоджено, характер майнових втрат та їх тривалість, оскільки позивачка втратила засіб пересування і зазнала матеріальних збитків, у зв`язку з чим змінився звичайний уклад її життя, вона зазнала душевних страждань негативних емоцій та стресу, тому суд першої інстанції вважав з урахуванням розміру майнової шкоди, що розмір моральної шкоди слід визначити у суму 20000 грн.

Проте, колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип пропорційності та зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, оскільки судом першої інстанції не в повному обсязі враховано норми матеріального права та процесуального законодавства.

Так, відповідно до частини 3 статті 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України завдання майнової шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`зку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц (провадження №61-18013сво18).

На виконання положень частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин колегією суддів враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2022 року у справі №686/13188/21 (провадження №61-3943св22).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом (частина 1 статті 81 ЦПК України).

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, зменшити розмір відшкодування моральної шкоди з 20000,00 грн до 5000,00 грн.

Щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1 - 5 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2023 року між ОСОБА_2 та адвокатом Севастьяновою І.Г. укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі і на умовах, передбаченим цим договором, а клієнт зобов`язаний прийняти та оплатити надану правову допомогу у порядку та строки обумовлені сторонами.

Згідно із ордером на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_6 на підставі договору про надання правової допомоги від 30 березня 2023 року надає ОСОБА_2 правову допомогу в Дніпровському апеляційному суді.

Відповідно до акту виконаних робіт від 05 квітня 2023 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 30 березня 2023 року адвокат Севостьянова І.Г. надала ОСОБА_2 наступні послуги: ознайомлення з матеріалами цивільної справи для підготовки апеляційної скарги; перегляд судової практики для написання апеляційної скарги; написання апеляційної скарги, всього на суму 10000,00 грн.

Отже, наявні підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

При цьому, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 02 вересня 2020 року у справі №329/766/18 (провадження №61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі №640/4126/19 (провадження №61-14735св20).

Крім того, відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis § 268 рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, керуючись принципом співмірності, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу, пов`язану з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000,00 грн.

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 20000 грн до 5000 грн, що буде відповідати засадам виваженості та справедливості.

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, те, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, суд апеляційної інстанції змінює рішення суду в частині зменшення розміру моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивачки, тому з позивачки ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в розмірі 302,59 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року в частині відшкодування моральної шкоди змінити, зменшивши її розмір з 20000 (двадцяти тисяч) гривень 00 копійок до 5000 (п`яти тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в розмірі 302,59 гривень та витрати на правничу допомоги у розмірі 1000,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 вересня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста