ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7186/23 Справа № 212/4200/23 Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/4200/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста», Публічне акціонерне товариство «Банк Форум», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року, яка постановлена суддею Зіміним М.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 19 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста», Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання результатів електронного аукціону недійсними, визнання недійсним договорів, стягнення матеріальної та моральної шкоди - передано за підсудністю до Шевченківського районному суду м. Києва.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять скасувати ухвалу суду та направити справу до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неврахування того, що позов було подано з метою захисту порушених прав споживача, а тому цей позов може бути пред?явлений за місцем проживання позивача.

Крім того, зазначають, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та у нього є складнощі з поїздками до міста Києва.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена в п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста», Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про визнання результатів електронного аукціону недійсними, визнання недійсним договорів, стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що, у відповідності з вимогами ч.2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно матеріалів справи, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста», згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зазначено 03035, м. Київ, вул. Сурикова, буд. 3, коп. 8Б, оф. 103.

Місцезнаходженням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, зазначено 04053, м. Київ, бул. Січових Стрільців, буд. 17.

Згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Публічне акціонерне товариство «Банк Форум» з 04.07.2019 припинено в результаті ліквідації.

Отже, місцезнаходження юридичних осіб: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста» перебуває поза межами юрисдикції Жовтневого районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, у зв`язку з чим спір підлягає розгляду за територіальною підсудністю Шевченківським районним судом міста Києва.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, Закону України «Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

У пунктах 1, 2 та 36 Постанови №3 Пленуму «Про деякі питання визначення юрисдикції та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що Конституцією Українизакріплено право кожного на судовийзахист та передбачено, що юрисдикціясудівпоширюється на всіправовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 07 липня 2010 року №2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовийз ахист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до ч.2 ст.27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Стаття 28 ЦПК України передбачає підсудність справ за вибором позивача.

Зокрема, згідно із ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Відповідно до ч.3 п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних потреб. Закон регулює відносини споживача підприємством, установою, організацією чи громадянином - підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємства.

Абзацом другим п. 2 цієї постанови Пленуму встановлено, що оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема ті, що виникають із договорів про надання фінансово кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття і ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пп. 22, 23 ст.1, ст.11, ч. 8 ст.18, ч. 3 ст. 22 Закону у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг), дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Так, з дати набрання чинності спеціального Закону України "Про споживче кредитування", а саме з 10 червня 2017 року, відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування регулюються спеціальним Законом України "Про споживче кредитування".

Положеннями ст.3 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що він регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування.

Між тим, згідно з преамбулою Закону України "Про захист прав споживачів" цей закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Разом з цим, відповідно до ст. 3 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" відносини, що виникають у зв`язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг клієнтам, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами. Відносини, що виникають у зв`язку із захистом прав споживачів фінансових послуг, регулюються законодавством про захист прав споживачів з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

За Рішенням Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року у справі №1-26/2011 держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч.1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Отже, є очевидним, що до спірних правовідносин застосовуються положення Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки ним регулюються відносини між споживачами товарів і послуг та продавцями товарів і надавачами послуг, визначається механізм захисту прав споживачів товарів і послуг, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, цей Закон підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті самі питання.

Відтак, позивач, як споживач фінансових послуг, визначивши на власний розсуд місце пред`явлення позову в цивільній справі про захист прав споживачів, пов`язаних, у тому числі, й з вимогами про визнання недійсним кредитного договору та додаткових угод до нього, договорів поруки та іпотеки, стягнення завданої шкоди, як споживачу фінансових послуг, а саме пред`явивши позов за місцем проживання, скористалася своїм абсолютним правом, передбаченим ст.28 ЦПК України.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції на зазначене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про передачу позовної заяви до Шевченківського районного суду міста Києва для розгляду за підсудністю у зв`язку з непідсудністю справи Жовтневому районному суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Хоча стаття 12 ЦПК України зобов`язує суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, суд підійшов до вирішення цього питання формально та безпідставно передав за територіальною підсудністю справу на розгляд іншому суду, пославшись на те, що основна позовна вимога пред`явлена до відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не з?ясував питання щодо загального обсягу позовних вимог та їх об?єднання позивачем в одній позовній заяві.

Колегія суддів зважає на те, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до п. п. 1,4 ст. 379 ЦПК України є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2023 року скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохілс Веста», Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання результатів електронного аукціону недійсними, визнання недійсним договорів, стягнення матеріальної та моральної шкоди - направити для продовження розгляду до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне рішення суду складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: