Справа № 226/1141/22

ЄУН № 226/1141/22
Провадження № 2/226/201/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Рибкіна О.А.,

за участю секретаря Чередниченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирнограді Донецької області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошової суми.

В обґрунтування вимог вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 03.07.2009 року. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31.03.2014 року шлюб між ними було розірвано. В період перебування у шлюбі, а саме у січні 2013 року вони з відповідачем придбали автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 . 27 лютого 2014 року вказаний автомобіль було знято відповідачем з реєстраційного обліку та продано ОСОБА_4 . Вважаючи, що вищевказаний автомобіль був проданий у порушення ст. 65 Сімейного кодексу України, а саме без її згоди та без її відома, вона звернулася до суду з позовною заявою про визнання вищевказаного договору купівлі-продажу автомобіля Пежо 3008 недійсним. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року по справі № 226/942/15-ц заявлені нею позовні вимоги до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля Пежо 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 , укладений 27 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 не отримав її згоду на укладання договору купівлі-продажу автомобіля, який виходить за межі дрібного побутового, що є підставою на визнання його недійсним. ОСОБА_2 не погодився з даним рішенням суду та подав апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року по справі №226/942/15-ц залишено без змін. У лютому 2016 року вона звернулася до Димитровського міського суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, яким просила здійснити розподіл автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 . Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 року по справі № 226/215/16-ц її позовні вимоги було задоволено та визнано за нею і ОСОБА_2 право приватної власності по 1/2 частці вищевказаного автомобіля. В обґрунтування свого рішення суд послався на наступне: «Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року, яке ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015 року, залишено без змін, договір купівлі-продажу вищевказаного автомобіля, укладений між відповідачем та третьою особою, визнаний недійсним», що стало підставою для ухвалення рішення про поділ вищевказаного автомобіля, який був проданий ОСОБА_4 . Проте, постановою Верховного Суду від 07.02.2018 року ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Повертаючи справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, суд касаційної інстанції виходив з того, що судами не було встановлено добросовісність поведінки сторін оспорюваного договору. Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 року рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року було скасовано. У задоволені заявлених нею позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним - відмовлено. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_4 діяли недобросовісно при укладанні спірного правочину. Не погодившись з судовим рішенням вона звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, але, в цей час, а саме у травні 2018 року, ОСОБА_2 через свого представника подав до суду заяву про перегляд у справі № 226/215/16-ц рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 року за нововиявленими обставинами. Обґрунтовуючи свою заяву, відповідач вказав, що так як було скасовано судове рішення, яким договір купівлі-продажу спірного автомобіля визнавався недійсним, то договір купівлі-продажу спірного автомобіля є дійсним, і не має підстав сторонам ділити автомобіль, який є власністю третьої особи. 04.09.2018 року Димитровським міським судом Донецької області по справі №9226/215/16-ц заяву представника ОСОБА_2 про перегляд рішення Димитровського міського суду від 05.05.2016 р. за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя було задоволено, скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 року у цивільній справі № 226/215/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя; відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна. 17 березня 2021 року вона отримала копію судового рішення Верховного Суду від 11.11.2020 року, 16.12.2020 року по справі № 226/942/15-ц. Постановою Верховного суду від 11.11.2020 року постанову Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 року по справі № 226/942/15-ц було скасовано, а рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року по справі №226/942/15 ц - залишено в силі. Ухвалою Верховного суду від 16.12.2020 року у вищевказаній постанові суду було виправлено допущені описки щодо назви суду першої інстанції. Оскільки договір купівлі-продажу автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 укладений 27 лютого 2014 року було визнано недійсним на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року, вона звернулася до суду з заявою про перегляд рішення Димитровського міського суду від 04.09.2018 року по справі № 226/215/16-ц за нововиявленими обставинами. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2021 року її заяву про перегляд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 року за нововиявленними обставинами по справі № 226/215/16-ц було задоволено та прийнято рішення, яким: рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04 вересня 2018 року у цивільній справі №226/215/16-ц за про поділ майна подружжя скасовано; позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково; визнано право приватної власності за нею на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; у задоволені інших позовних вимог відмовлено. За той період доки йшли суди по даній справі вищевказаним автомобілем користувався ОСОБА_2 та в неї не було до нього доступу. В даний час в неї також немає доступу до даного автомобілю, відповідач по справі з нею на переговори з цього приводу не йде, що у свою чергу позбавляє її можливості зареєструвати своє право власності на вищевказаний автомобіль в сервісному реєстраційному центрі та позбавляє її права на користування автомобілем. Так як спільно з відповідачем по справі вони не можуть користуватися вищевказаним автомобілем та вищевказаний автомобіль є неподільною річчю, вона вимушена звернутися до суду з позовом щодо стягнення з відповідача по справі на її користь грошової компенсації від вартості 1/2 частки вказаного автомобілю. Оскільки відповідач не надає їй вищевказаний автомобіль та документи на нього, то здійснити оцінку даного автомобіля вона не має можливості, а тому вимушена вказувати вартість 1/2 частки автомобілю, яка була погоджена з відповідачем під час розгляду справи № 226/215/16-ц у розмірі 69500 грн. проіндексовану з місяця звернення до суду по справі №226/215/16-ц по місяць звернення до суду з цим позовом, а саме з лютого 2016 року по жовтень 2022 року. Таким чином, згідно розрахунку вартість 1/2 частини автомобіля з урахуванням індексу інфляції складає: 69500,00грн. х 2,03427397 = 141382,04 грн., де 2,03427397 - сукупний індекс інфляції за період з лютого 2016 року по жовтень 2022 року. Просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію від вартості 1/2 частини неподільної речі - автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 шасі НОМЕР_2 з урахуванням індексу інфляції у розмірі 141382,04 грн., покласти на відповідача усі судові витрати по справі.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачкою наведено розрахункову вартість 1/2 частки автомобіля з урахуванням індексів інфляції за період з лютого 2016 року по жовтень 2022 року складає: 69500,00грн х 2,03427397 = 141382,04 грн, де 2,03427397 - сукупний індекс інфляції за період з лютого 2016 року по жовтень 2022 року. З таким розрахунком він не може погодитись, оскільки судовим рішення право власності на автомобіль не припинено за позивачкою, а відповідачем не набуто право власності на другу 1/2 частку автомобіля і тому вважає, що позивачкою вибрано не вірний спосіб захисту порушених прав, оскільки відповідно до ч.ч.1,2 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. По-друге, позивачкою приховано те, що позивачка вже зверталась із позовом в такий спосіб та наявне рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19.05.2017 року по справі №226/807/16-ц, а тому позивачка не вправі була повторно зверталась із таким позовом, оскільки зверталась до суду поза строком позовної давності з повторних підстав. Також не враховувалось рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.10.2017 року по справі №226/1888/16-ц, яким було відмовлено у поділі майна, та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 13.012.2017 року, якою було закрито провадження по справі про поділ майна подружжя. По-третє, визначена вартість майна, що підлягає поділу не відповідає законному розрахунку. 17 серпня 2022 року Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 545/2396/20, провадження № 61-4894св22 (ЄДРСРУ № 106116488) досліджував питання щодо визначення ринкової (реальної) вартості проданого одним із подружжя автомобіля (майна) при поділі спільно нажитого майна подружжя. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частинами першою, четвертою статті 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, З0 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 755/2С)923/14-ц (провадження № 61-10442св18), від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17 (провадження № 61-5392св19), від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 (провадження № 61-8383св19), в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18) суд касаційної інстанції дійшов таких висновків: у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення - його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на частку у спільному майні. Розрахунок наведений позивачкою таким вимогам не відповідає, а тому є предметом спору. По-четверте, позивачка не навела доводів того, що спірний автомобіль дійсно знаходиться у розпряженні та користуванні відповідача. 04.04.2014 року було відкрито кримінальне провадження №0000697 за ст.356 КК України, що ОСОБА_5 , вона ж ОСОБА_6 , вона ж ОСОБА_7 , забрала та не повертає спірний автомобіль Пежо 3008 НОМЕР_1 . Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 19.05.2016 року було накладено арешт на спірний автомобіль, заборонено експлуатацію спірного автомобіля, передано спірний автомобіль на відповідальне зберігання позивачці. Між тим, позивачка не довела того, що автомобіль знаходиться не в її розпорядженні, а в розпорядженні відповідача і тому вона не має права на отримання компенсації за 1/2 вартості спірного майна. Позивачка неодноразово ставила в оману як суд, так і правоохоронні органи, переслідуючи відповідача на тлі особистих неприязних відносин. Саме тому позивачка створює штучний спір, оскільки саме розпорядилась автомобілем та надала згоду на його продаж ще у 2014 році. Тому просить застосувати строк позовної давності та відмовити позивачці у задоволенні позову.

Крім того, відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , про стягнення вартості безпідставно отриманого майна, в обґрунтування якого вказав, що оскільки позивачка посилається на майно, яке було визнано за нею внаслідок поділу майна подружжя, а на її версію це майно їй не надали у розпорядження, то у відповідача є також вимоги щодо майна, яке було визнано за відповідачем внаслідок поділу майна подружжя, але воно залишилось у розпорядженні позивачки за місцем її проживання. Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.05.2017 року по справі №226/807/16-ц було визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на наступне майно: пилосос Авто клінер вартістю 1799 грн, парову швабру вартістю 1299 грн, кондиціонер вартістю 1476,50 грн, кухонний стіл та 4 стули в комплекті вартістю 5000 грн, піч (варочна поверхня-панель) вартістю 3000 грн, шафи-купе 2 од. вартістю 8000 грн, на загальну суму 20574,50 грн. Згідно ч.1. ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Між тим зазначене майно ОСОБА_1 відповідачу не повернула та розтратила його. За ч.2 ст.1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тому просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь вартість безпідставно отриманого нею майна на суму 20574,50 грн.

Позивачка та її представник до судового засідання не з`явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Також позивачка надала до суду заяву, в якій зазначила, що заперечує проти зустрічного позову ОСОБА_2 , просить суд заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 вважати недійсними, необґрунтованими і неправдивими. Просить зустрічний позов ОСОБА_2 про стягнення вартості безпідставно отриманого майна залишити без задоволення, оскільки вказане майно ОСОБА_2 відповідно до рішення Димитровського міського суду Донецької області від 19.05.2017 року отримав і забрав у повному обсязі мирним договором, а саме як зазначене рішення вступило в силу, це було 30.06.2017 року і був задоволений, документи на це все майно також знаходяться у ОСОБА_2 і до неї він більше ніяких претензій не мав. ОСОБА_2 отримав і забрав: авто клінкер вартістю 1799 грн, парову швабру вартістю 1299 грн, кондиціонер вартістю 1476,50 грн, кухонний стіл та 4 стули в комплекті вартістю 5000 грн, піч варочну (поверхня панель) вартістю 3000 грн, шафи купе 2 од. вартістю 8000 грн, на загальну суму 20574,50 грн. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , а рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10.03.2023 року залишити без змін.

Відповідач та його представник до судового засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник відповідача надав до суду заяву про розгляд справи без їхньої участі.

Також представник відповідача подав до суду клопотання про залишення первісного позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із повторною неявкою сторони до суду.

Суд вважає, що клопотання представника відповідача про залишення первісного позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку із повторною неявкою сторони до суду задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України представником позивачки була подана до суду заява про розгляд справи без його та позивачки участі і нез`явлення позивачки та її представника до судового засідання не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази по справі, суд вважає, що первісний позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 3 липня 2009 року та рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 31 6ерезня 2014 року шлюб було розірвано (а.с.12-13).

Під час шлюбу ними було придбано автомобіль PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_2

27.02.2014 за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 , що встановлено, зокрема, рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2021 по справі № 226/215/16-ц про перегляд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 за нововиявленними обставинами (а.с.100-103 т.2 справи № 226/215/16-ц).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року по справі № 226/942/15-ц (провадження №2/226/636/2015) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним було задоволено та визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобілю PEUGEOT 3008, номерний знак НОМЕР_1 , 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , укладений 27 лютого 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.85-88 т.1 справи № 226/942/15-ц).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015 року по справі № 226/942/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року залишено без змін (а.с.117-120 т.1 справи № 226/942/15-ц).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 року по справі № 226/215/16-ц (провадження №2/226/218/2016) позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя задоволено частково, визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на 1/2 частку вказаного автомобіля за ОСОБА_2 (а.с.46-47 т.1 справи № 226/215/16-ц).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2016 року по справі № 226/215/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 року залишено без змін (а.с.114-116 т.1 справи № 226/215/16-ц).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.04.2017 року по справі № 226/215/16-ц касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8 відхилено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 06.10.2016 року залишено без змін (а.с.154-155 т.1 справи № 226/215/16-ц).

Постановою Верховного Суду від 07.02.2018 року по справі № 226/942/15-ц частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_8 , ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 20.10.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.213-216 т.1 справи № 226/942/15-ц).

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 року по справі № 226/942/15-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу автомобілю недійсним відмовлено (а.с.247-251 т.1 справи № 226/942/15-ц).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 року по справі № 226/215/16-ц (провадження №8/226/1/2018) заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_8 про перегляд рішення суду від 05.05.2016 за нововиявленими обставинами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя задоволено. Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05.05.2016 у цивільній справі №226/215/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_4 , про поділ майна подружжя відмовлено (а.с.191-193 т.1 справи № 226/215/16-ц).

Постановою Верховного Суду від 11.11.2020 року по справі № 226/942/15-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову Апеляційного суду Донецької області від 12.04.2018 року скасовано, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 03.08.2015 року залишено в силі (а.с.166-170, 171-172 т.2 справи № 226/942/15-ц).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2021 року по справі № 226/215/16-ц (провадження №8/226/2/2020) задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 року за нововиявленними обставинами та скасовано рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.09.2018 року у цивільній справі №226/215/16-ц за про поділ майна подружжя. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на 1/2 частку вказаного автомобіля за ОСОБА_2 (а.с.100-103 т.2 справи № 226/215/16-ц).

Постановою Донецького апеляційного суду від 15.12.2021 року по справі № 226/215/16-ц апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2021 року по справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленними обставинами залишено без задоволення, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2021 року залишено без змін (а.с.138-148 т.2 справи № 226/215/16-ц).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.05.2017 року по справі № 226/807/16-ц (провадження № 2/226/116/2017), зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», ОСОБА_9 , про поділ майна подружжя, задоволено частково. Визнано право приватної власності за ОСОБА_1 на наступне майно: духова шафа вартістю 4000 грн, спальний гарнітур вартістю 8000 грн, кухонний гарнітур вартістю 7000 грн, гарнітур-стінку вартістю 2000 грн, на загальну суму 21000 грн. Визнано право приватної власності за ОСОБА_2 на наступне майно: пилосос Авто клінер вартістю 1799 грн, парову швабру вартістю 1299 грн, кондиціонер вартістю 1476,50 грн, кухонний стіл та 4 стули в комплекті вартістю 5000 грн, піч (варочна поверхня-панель) вартістю 3000 грн, шафи-купе 2 од. вартістю 8000 грн, на загальну суму 20574,50 грн. Крім того, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 різницю у вартості майна у сумі 212,75 грн (а.с.67-72, 109-120).

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.10.2017 року по справі № 226/1888/16-ц (провадження № 2/226/29/2017), у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відмовлено повністю (а.с.73-75, 121-125).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2017 року по справі № 226/1888/16-ц, рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.10.2017 року скасовано, провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, закрито (а.с.75-78, 126-129).

Згідно витягу з кримінального провадження №0000697, 04.04.2014 року до поліції надійшло повідомлення від ОСОБА_2 про те, що його дружина ОСОБА_2 , перебуваючи за адресою: Красноармійський район, с.Удачне, автостоянка ШУ «Покровська» забрала та не повертає автомобіль «Пежо» 3008, державний номер НОМЕР_1 . Згідно інформації від 15.09.2016 року даний факт було зареєстровано до журналу Єдиного обліку Красноармійського МВ за №2457 від 05.04.2014 року та відомості про вчинене кримінальне правопорушення приєднано до ЄРДР за №0000697 від 04.04.2014, за ознаками складу злочину передбаченого ст.289 КК України (а.с.77, 78, 130, 131-132).

Ухвалою Димитровського міського суду від 19.05.2016 року по справі № 226/807/16-ц (провадження № 2/226/392/2016) було накладено арешт на автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , частина якого належить ОСОБА_1 на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 05 травня 2016 року, передано ОСОБА_1 на відповідальне зберігання за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 . Заборонено ОСОБА_1 експлуатацію автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 . Заборонено ОСОБА_2 експлуатацію автомобіля PEUGEOT 3008, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 (а.с.79, 133-134).

Таким чином, судом встановлено, що рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 10.08.2021 року між сторонами було поділене майно, яке належало їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнано право приватної власності кожної зі сторін на 1/2 частку автомобіля PEUGEOT 3008, 2010 року випуску, кузов НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 19.05.2017 року між сторонами було поділене майно, яке належало їм на праві спільної сумісної власності подружжя, та визнано, зокрема, право приватної власності за ОСОБА_2 на наступне майно: пилосос Авто клінер вартістю 1799 грн, парову швабру вартістю 1299 грн, кондиціонер вартістю 1476,50 грн, кухонний стіл та 4 стули в комплекті вартістю 5000 грн, піч (варочна поверхня-панель) вартістю 3000 грн, шафи-купе 2 од. вартістю 8000 грн, на загальну суму 20574,50 грн.

Позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги про стягнення грошової суми положеннями статей 364, 358 ЦК України.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В свою чергу відповідач обґрунтовує свої зустрічні позовні вимоги про стягнення вартості безпідставно отриманого майна положеннями статей 1212, 1213 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч.2 ст.1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 5-7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що кожна із сторін заперечує наявність у неї спірного майна щодо якого заявлені позовні вимоги іншою стороною, при цьому як позивачкою, так і відповідачем, всупереч вимогам статей 12, 13, 81 ЦПК України суду не надано жодних доказів про місцезнаходження спірного майна, зокрема, щодо його перебування у володінні іншої сторони, що є необхідною умовою для вирішення судом питання щодо обґрунтованості позовних вимог кожної із сторін, виходячи із положень статей 358, 364, 1212, 1213 ЦК України, на які посилаються сторони. У зв`язку з цим суд вважає, що в задоволенні як первісного позову, так і зустрічного позову слід відмовити.

На підставі ст.ст. 358, 364, 1212, 1213 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 83, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , до ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , про стягнення грошової суми відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , до ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення вартості безпідставно отриманого майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15.09.2023.

Суддя О.А. Рибкін