КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 758/204/22
Головуючий у суді першої інстанції: Анохін А.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року,

встановив:

у січні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період до 01.05.2018 - в сумі 15 837 грн. 74 коп., з 01.05.2018 - в сумі 5 908 грн. 31 коп., а також стягнути витрати за отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн., та судовий збір в сумі 2 270 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 14 558 грн. 21 коп., витрати в сумі 33 грн. та судовий збір в сумі 2 270 грн.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості, яка виникла за період до 01.05.2018, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом відповідача задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи. В даному випадку відповідач та представник відповідача - ОСОБА_2 були присутні в судовому засіданні про розгляді справи в суді першої інстанції, представник відповідача подавав відзив на позовну заяву та заяву про застосування строку позовної давності. Враховуючи конкретні обставини справи, відсутня необхідність розглядати справу з викликом сторін.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що він з 01.05.2018 здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, виданої на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 №591.

Відповідач, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не сплачував вчасно за надані послуги з постачання гарячої води, в результаті чого з 01.05.2018 утворилась заборгованість в сумі 5 908 грн. 31 коп. Крім того, позивач набув право вимоги до відповідача на стягнення заборгованості з централізованого опалення та постачання гарячої води в сумі 15 837 грн. 74 коп. на підставі Договору відступлення права вимоги, укладеного між ним та ПАТ «Київенерго» №602-18 від 11.10.2018. В зв`язку з чим просив стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 21 746 грн. 05 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позовні вимоги було задоволено частково - стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 14 558 грн. 21 коп., витрати в сумі 33 грн. та судовий збір в сумі 2 270 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що 11.10.2018 між ПАТ «Київенерго» та КП (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а позивач набув право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Зокрема, відповідно до додатків № 1 та № 2 позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

За розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. З 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг з центрального опалення та гарячої води, які постачає КП «Київтеплоенерго».

Суд першої інстанції визначив, що станом на 01.09.2021 заборгованість відповідача складається з:

- за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 6 135 грн. 21 коп., за спожиті послуги з постачання гарячої води у розмірі 2 515 грн. 32 коп.;

- за спожиті з 01.05.2018 послуги з постачання гарячої води у розмірі 5 908 грн. 31 коп.

Визначаючи розмір заборгованості, яку просив стягнути позивач, суд першої інстанції взяв до уваги заяву представника відповідача щодо застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки позивач заявив вимоги про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року. Тому в частині стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до лютого 2017 року було відмовлено.

Такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим та відповідає встановленим по справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та посилався на положення ст. 257, 258, 261, 509, 525, 526 ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМ України від 21.07.2005 №630, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин та звернення позивача до суду (постанова втратила чинність на підставі постанови КМ України №85 від 02.02.2022), Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», постанову Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (з подальшими змінами).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції позивачем було додано до позовної заяви розрахунок заборгованості, зроблений за період з травня 2018 року до серпня 2021 року.

В ході розгляду справи позивачем було подано до справи розрахунок заборгованості за особовим рахунком відповідача, який виник до 01.05.2018, а саме - з липня 2015 року.

Доводи, викладені представником відповідача в апеляційній скарзі, зводяться до того, що позивачем було пропущено строк позовної давності за вимогами період з жовтня 2016 року по кінець травня 2018 року, висновку суду першої інстанції не спростовують.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив про пропуск позивачем строку позовної давності. Також представник відповідача 18.04.2023 подав заяву про застосування строку позовної давності.

Суд частково задовольнив позовні вимоги в межах такого строку. При цьому судом першої інстанції було взято до уваги, що 02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року. Постановою було продовжено дію карантину на всій території України постановами КМ № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021 року. З урахуванням епідемічної ситуації в регіоні з 19 грудня 2020 р. до 31 серпня 2021 р. на території України установлено карантин згідно з Постановами КМ України № 392 від 20.05.2020, № 500 від 17.06.2020, № 641 від 22.07.2020, № 760 від 26.08.2020, № 956 від 13.10.2020, № 1100 від 11.11.2020, № 1236 від 09.12.2020, № 104 від 17.02.2021, № 405 від 21.04.2021, № 611 від 16.06.2021.

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, у т.ч. статтями 257, 258 ЦК України продовжуються на строк дії такого карантину. Тому позивачем пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за період з липня 2015 року до березня 2017 року.

Висновок суду першої інстанції щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року, за якими трирічний строк позовної давності не пропущений, є вірним, оскільки на час подання позовної заяви в січні 2022 року такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

З розрахунку наданого представником позивача з урахуванням строку позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості вбачається, що за період з квітня 2017 року до 01 травня 2018 року заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення становить 6 135 грн. 21 коп. та заборгованості за спожиті послуги з постачання гарячої води становить 2 515 грн. 32 коп. З 01 травня 2018 року заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 908 грн. 31 коп.

Відповідно до чч. 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, рішення було ухвалено судом першої інстанції при дотриманні норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді