ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8402/23 Справа № 175/23/21 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гумірова Олександра Ігоровича на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2021 року АТ Кредобанк звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ Кредобанк посилалися на те, що 23 січня 2018 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0029/17-17. Відповідно до п.2.1 кредитного договору банк надав позичальнику 850000 грн. на строк 60 місяців до 22 січня 2023 року. Відповідно до п.2.2.1 кредитного договору кредит видається на наступні цілі: на поточні потреби під заставу нерухомості, а саме: житловий будинок загальною площею 206,5 кв.м., житловою площею 93,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 2,2400 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування суми кредиту на поточний рахунок. 23 січня 2018 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0029/17-17/S-3, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі. У порушення умов договору позичальник зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість. З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, станом на 10 грудня 2020 року позичальник має заборгованість за кредитним договором у розмірі 843271 грн. 91 коп., що складається із: 717003 грн. 87 коп. - сума заборгованості за кредитом; 97 889 грн. 78 коп. - сума заборгованості за відсотками; 22 507 грн. 34 коп. - пеня по простроченій заборгованості; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 02.2019 року; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 03.2019 року. 09 червня 2020 року банк на адресу позичальника та поручителя направив письмове повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, які отримані ними та повністю проігноровані. На підставі викладеного АТ Кредобанк просили суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0029/17-17 від 23 січня 2018 року станом на 10 грудня 2020 року у розмірі 843271 грн. 91 коп., яка складається із: 717003 грн. 87 коп. - сума заборгованості за кредитом; 97 889 грн. 78 коп. - сума заборгованості за відсотками; 22 507 грн. 34 коп. - пеня по простроченій заборгованості; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 02.2019 року; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 03.2019 року, а також судовий збір по справі у розмірі 12 649 грн. 08 коп., та 109 625 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року частково задоволено позовні вимоги АТ Кредобанк. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ Кредобанк заборгованість за Кредитним договором №0029/17-17 від 23 січня 2018 року в загальному розмірі 843271 грн. 91 коп., що складається із: 717 003 грн. 87 коп. - сума заборгованості за кредитом; 97 889 грн. 78 коп. - сума заборгованості за відсотками; 22 507 грн. 34 коп. - пеня по простроченій заборгованості; 2935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 02.2019 року; 2935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 03.2019 року. Стягнуто пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ Кредобанк судовий збір в розмірі по 6324 грн. 54 коп., з кожного. У задоволенні позовних вимог, про стягнення на користь АТ Кредобанк витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 109 625 грн. відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 31 липня 2023 року залишено без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Гумірова О.І. про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовом АТ Кредобанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гуміров О.І. просить заочне рішення суду від 09 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ Кредобанк в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.367 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

23 січня 2018 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0029/17-17, відповідно до п.2.1 кредитного договору банк надав позичальнику 850000 грн. на строк 60 місяців до 22 січня 2023 року (т.1 а.с.11-16).

Відповідно до п.2.2.1 кредитного договору кредит видається на наступні цілі: на поточні потреби під заставу нерухомості, а саме: житловий будинок загальною площею 206,5 кв.м., житловою площею 93,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 2,2400 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3.13 проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом факт/360 за ставкою згідно п.3.2 кредитного договору з дня повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі і строки передбачені цим договором.

У випадку неповернення позичальником кредиту у строк визначений п.2.1 кредитного договору, на вимогу банку позичальник сплачує пеню, вказану у п.5.1 кредитного договору.

Відповідно до п.5.3.1 кредитного договору позичальник сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,4 % від суми заборгованості за кредитом, щомісячно за кожен випадок порушення вимог п.6.3 договору.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування суми кредиту на поточний рахунок (т.1 а.с.34).

23 січня 2018 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0029/17-17/S-3, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі (т.1 а.с.21, 22).

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, станом на 10 грудня 2020 року позичальник має заборгованість за кредитним договором у розмірі 843271 грн. 91 коп., що складається із: 717003 грн. 87 коп. - сума заборгованості за кредитом; 97 889 грн. 78 коп. - сума заборгованості за відсотками; 22 507 грн. 34 коп. - пеня по простроченій заборгованості; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 02.2019 року; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 03.2019 року (т.1 а.с.49, 50).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ Кредобанк, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині розміру заборгованості за кредитним договором, та відмовив у стягненні витрат на правову допомогу за їх недоведеністю, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, у порушення норм процесуального права, оскільки рішення суду було ухвалено при заочному розгляді справи, відповідач не був належним чином повідомлений про дату, час та місце засідання суду, та обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, що відповідно до ст.376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1054 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч. 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя(третє речення ч.4 ст.559 ЦК України).

Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Тобто, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.

У справі встановлено, 23 січня 2018 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0029/17-17. Відповідно до п.2.1 кредитного договору банк надав позичальнику 850000 грн. на строк 60 місяців до 22 січня 2023 року (т.1 а.с.11-16).

Відповідно до п.2.2.1 кредитного договору кредит видається на наступні цілі: на поточні потреби під заставу нерухомості, а саме: житловий будинок загальною площею 206,5 кв.м., житловою площею 93,9 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка загальною площею 2,2400 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.3.13 проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом факт/360 за ставкою згідно п.3.2 кредитного договору з дня повернення кредиту в повному обсязі.

Відповідно до п. 4.1 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі і строки передбачені цим договором.

У випадку неповернення позичальником кредиту у строк визначений п.2.1 кредитного договору, на вимогу банку позичальник сплачує пеню, вказану у п.5.1 кредитного договору.

Відповідно до п.5.3.1 кредитного договору позичальник сплачує на користь банку штраф у розмірі 0,4 % від суми заборгованості за кредитом, щомісячно за кожен випадок порушення вимог п.6.3 договору.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику грошові кошти шляхом перерахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника (т.1 а.с.34).

23 січня 2018 року між АТ Кредобанк та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №0029/17-17/S-3, відповідно до умов якого поручитель зобов`язалася відповідати перед кредитором за зобов`язаннями позичальника в повному обсязі (т.1 а.с.21, 22).

Позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання по кредитному договору не виконував у повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

З наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, станом на 10 грудня 2020 року позичальник має заборгованість за кредитним договором у розмірі 843271 грн. 91 коп., що складається із: 717003 грн. 87 коп. - сума заборгованості за кредитом; 97 889 грн. 78 коп. - сума заборгованості за відсотками; 22 507 грн. 34 коп. - пеня по простроченій заборгованості; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 02.2019 року; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 03.2019 року (т.1 а.с.35-48, 49, 50).

З матеріалів справи вбачається, 09 червня 2020 року банк на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 направив письмові повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором (т.1 а.с.52-60).

Звернувшись до суду із вказаним позовом, АТ Кредобанк просили суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №0029/17-17 від 23 січня 2018 року, що утворилася станом на 10 грудня 2020 року у розмірі 843271 грн. 91 коп., яка складається із: 717003 грн. 87 коп. - сума заборгованості за кредитом; 97 889 грн. 78 коп. - сума заборгованості за відсотками; 22 507 грн. 34 коп. - пеня по простроченій заборгованості; 2935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 02.2019 року; 2 935 грн. 46 коп. - штраф за невиконання не грошових зобов`язань станом на 03.2019 року, а також судовий збір по справі у розмірі 12 649 грн. 08 коп., та 109 625 грн. витрат на професійну правову допомогу.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором (п.7.1 договору) не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (яка діяла на час виниклих правовідносин), згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання чітко визначений 22 січня 2023 року.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено позичальником 01 березня 2020 року у розмірі 20 000 грн. - у погашення відсотків (т.1 а.с.49).

09 червня 2020 року банк на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 направив письмові повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості за кредитним договором, а отже банк, згідно частини 2 статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання договору.

З позовними вимогами до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 АТ Кредобанк звернулися до суду 30 грудня 2020 року, тобто з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя ОСОБА_2 .

Таким чином, в даному випадку банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання договору, який було змінено банком, не пред`явив вимоги до поручителя, а тому порука ОСОБА_2 є припиненою.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту, відсотків слід зазначити наступне.

Направивши, 09 червня 2020 року на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 письмові повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, банк, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).

Таким чином, направивши позичальнику 09 червня 2020 року письмове повідомлення-вимогу щодо дострокового повного погашення заборгованості, банк змінив строк виконання основного зобов`язання, тому банк мав право нараховувати передбачені договором проценти до дня звернення з письмовим повідомлення-вимогами, тобто до 09 червня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, за кредитним договором за період з 23 січня 2018 року по 09 червня 2020 року банком було нараховано відсотків за користування кредитом у розмірі 330575 грн. 37 коп. Позичальником за вказаний період було сплачено відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 303999 грн. 46 коп. (т.1 а.с.49).

Отже, з позичальника ОСОБА_1 підлягають стягненню заборгованість за тілом кредиту у розмірі - 717 003 грн. 87 коп., що утворилася станом на 09 червня 2020 року, та відсотки за користування кредитом за період з 23 січня 2018 року по 09 червня 2020 року у розмірі - 26 575 грн. 91 коп. (330 575 грн. 37 коп. (нараховані відсотки) - 303 999 грн. 46 коп. (сплачені відсотки).

Щодо позовних вимог про стягнення пені, слід зазначити, відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов`язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Умовами кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов`язання, а саме: пеня за прострочення оплати.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Враховуючи, що 09 червня 2020 року банк на адресу позичальника ОСОБА_1 направив письмове повідомлення-вимогу щодо дострокового погашення заборгованості, та, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобов`язання, тому право банку про нарахування пені також закінчилося 09 червня 2020 року.

З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку вбачається, за кредитним договором станом на 09 червня 2020 року позичальник має заборгованість по пені у розмірі 10 534 грн. 66 коп., яка підлягає стягнення з позичальника на користь АТ Кредобанк.

Щодо стягнення штрафів за невиконання не грошових зобов`язань слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі № 759/11740/15-ц.

Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, тому, у задоволенні вимог банку про стягнення штрафів повинно бути відмовлено.

Таким чином, у справі встановлено та із наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, що позичальник ОСОБА_1 періодично здійснював сплату коштів за кредитним договором, але не в повному обсязі, у звязку з чим утворилася заборгованість.

Позичальником не надано суду доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позовних вимог банку у повному обсязі належними доказами у справі не підтверджуються.

Стосовно вимог банку про стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу у розмірі 109 625 грн. слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі задоволення позову на відповідача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно задоволених вимог.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У справі встановлено, правова допомога АТ Кредобанк надавалася АО СмартЛекс відповідно до договору про надання правової допомоги від 11 квітня 2019 року (т.1 а.с.87).

Адвокат Хоменко О.М. представляла інтереси АТ Кредобанк на підставі довіреності №11543 від 30 листопада 2020 року, строком дії до 31 грудня 2021 року (т.1 а.с.92).

Адвокатом Хоменко О.М. надано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 109 625 грн., що складаються із: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань щодо стягнення заборгованості за кредитним договором в судовому порядку 5000 грн.; аналіз судової практики Верховного Суду щодо стягнення заборгованості за кредитним договором 5000 грн.; підготовка аналітичної довідки щодо питань застосування з урахуванням актуальної судової практики 10000 грн.; підготовка та формування доказових документів у справі 5000 грн.; складання та подання (відправка) вимоги щодо повернення грошових коштів за кредитним договором 7625 грн.; складання та подання (відправка) до суду позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором 20000 грн.; складання та подання (відправка) до суду заяви про забезпечення позову 10000 грн.; складання заяв, клопотань, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру в межах розгляду позову 10000 грн.; представництво інтересів по справі в суді першої інстанції, участь у судових засіданнях 27000 грн.; витрати у звязку із явкою позивача до суду 10000 грн. (т.1 а.с.86).

Виходячи з вимог законодавства, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Слід зазначити, крім попереднього (орієнтовного розрахунку) позивачем не було надано суду детальний опис робіт (наданих послуг), які були дійсно виконані адвокатом у цій справі та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи викладене, відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у цій справі за їх недоведеністю.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ Кредобанк.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гумірова Олександра Ігоровича задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Кредобанк (ЄДРПОУ 09807862) заборгованість за кредитним договором №0029/17-17 від 23 січня 2018 року, що утворилася станом на 09 червня 2020 року, у розмірі: 717 003 грн. 87 коп. - сума заборгованості за кредитом; 26 575 грн. 91 коп. - сума заборгованості за відсотками; 10 534 грн. 66 коп. - пеня.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Кредобанк () судовий збір у розмірі 11 311 грн. 72 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова