Ухвала

11 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 761/32070/21

провадження № 61-12397ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофімчук Віталій Вікторович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року

та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності належить квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , яка розташована поверхом вище.

20 червня 2021 року відбулося залиття квартири

АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим 25 червня 2021 року

ТОВ «Імпульс-Газ» склало акт, відповідно до якого причиною залиття визначено порушення герметичності внутрішньоквартирної мережі гарячого водопостачання в межах ванної кімнати після запірної арматури,

з розташованої вище квартири АДРЕСА_3 . У квартирі

АДРЕСА_1 , було виявлено пошкодження:

кімнати площею 17,3 кв. м. (стіни шпалери - до 4,5 кв. м, підлога

паркет - до 7,5 кв. м); коридора - 13,0 кв. м (стіни шпалери - 3,8 кв. м); кухні - 14,1 кв. м (стеля водоемульсійне пофарбування - до 0,3 кв. м).

Згідно зі звітом про експертну грошову оцінку невід`ємних поліпшень

від 16 липня 2021 року, вартість відновлювального ремонту квартири

АДРЕСА_1 , внаслідок її залиття становить 77 713 грн.

Також, 12 червня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір оренди житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців.

Оскільки в досудовому порядку відповідач відмовляється відшкодувати заподіяні їй збитки, позивачка здійснила відновлювальний ремонт належної їй квартири, вартість якого склала 82 151 грн. Крім того, внаслідок залиття квартири їй також були спричинені додатково збитки, у вигляді упущеної вигоди, яка полягала у достроковому розірвання договору оренди її квартири і неотримання нею орендної плати у розмірі 120 000 грн.

Посилаючись на вищевказане, ОСОБА_2 просила суд зобов`язати

ОСОБА_1 відшкодувати їй майнову шкоду у розмірі 82 151 грн та втрачену вигоду - 120 000 грн.

Шевченківський районний суд міста Києва своїм рішенням від 28 грудня 2022 року (у складі судді Волошина В. О.) позов ОСОБА_2 задовольнив частково.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду (реальні збитки та упущену вигоду) в сумі 202 151 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 18 липня 2023 року

(у складі колегії суддів: Крижанівської Г. В., Матвієнко Ю. О., Шебуєвої В. А.) рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня

2022 року змінив в частині визначення розміру матеріальної шкоди.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 182 663 грн.

Вирішив питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

19 серпні 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Трофімчук В. В., через систему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права

на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, тобто ціна позову у загальному розмірі становить 202 151 грн (82 151 грн + 120 000 грн), яка станом

на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн).

З огляду на резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року, постанова апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа на підставі вимог закону відноситься

до малозначних і окремого визнання її такою не потребує.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК Українивизначено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги.

Європейський суд з прав людини зазначив, що при цьому, саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Таким чином, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (рішення у справі «Добріч проти Сербії», заяви № 2611/07 та 15276/07, від 21 червня 2011 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Трофімчук Віталій Вікторович, на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 грудня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

В. В. Сердюк