КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8990/2023
Справа № 756/6257/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року, ухвалене у складі судді Діденка Є.В. в м. Київ у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасиенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року позивач ТОВ «Черкасиенергозбут» звернувся до суду із даним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь безпідставно набуті кошти в розмірі 322573,16 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Позов мотивував тим, що рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2022 року в справі № 712/11967/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Черкасиенергозбут» про стягнення заборгованості стягнуто з ТОВ «Черкасиенергозбут» на користь ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, вироблену за «зеленим тарифом» в сумі 1 654 221,41 грн. 02 травня 2022 року на адресу ТОВ «Черкасиенергозбут» надійшла від ОСОБА_1 заява про виконання рішення суду, в якій останній просив перерахувати вказані вище грошові кошти за реквізитами, наведеними у заяві.

З метою добровільного виконання рішення та уникнення додаткових витрат у вигляді виконавчого збору, 03 червня 2022 року позивач перерахував на користь відповідача заборгованість за електричну енергію у сумі 1 654 221,41 грн., того ж дня позивачем направлено на адресу відповідача лист, яким повідомлено про добровільне виконання рішення. Згодом бухгалтерією ТОВ «Черкасиенергозбут» було виявлено, що товариством як податковим агентом було нараховано ОСОБА_1 дохід у розмірі 1 654 221,41 грн. та з вказаної суми не утримано податок на доходи фізичної особи та військовий збір.

ТОВ «Черкасиенергозбут» є податковим агентом у розумінні п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, котрий зобов`язаний утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі. ТОВ «Черкасиенергозбут» як податковим агентом було нараховано дохід ОСОБА_1 у розмірі 1 654 221,41 грн., хоча такий дохід і не було виплачено відповідачу, проте ТОВ «Черкасиенергозбут» мало обов`язок не пізніше 30 календарних днів, наступних за місяцем нарахування доходу, сплатити нараховане ПДФО та військовий збір з такого нарахованого доходу до бюджету. З метою дотримання вимог ПК України позивачем було утримано та сплачено до бюджету податок на доходи фізичних осіб у розмірі 18 % та військовий збір у розмірі 1,5 % від загальної суми заборгованості в загальному розмірі 322573,16 грн.

Відтак ТОВ «Черкасиенергозбут» було зобов`язане перерахувати на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 331 648,25 грн. Проте при виконанні рішення позивачем було помилково перераховано на користь відповідача грошові кошти у повному розмірі 1 654 221,41 грн. та не враховано, що з цієї суми утримано ПДФО та військовий збір.

Після виявлення вказаної помилки позивач звернувся до відповідача з листом, в якому просив повернути помилково перераховані кошти, проте відповідач жодних дій щодо повернення коштів не вчинив та відповіді на вказаний лист не надав. Наведене підтверджує той факт, що ОСОБА_1 не мав правової підстави для отримання коштів у розмірі 322573,16 грн., а відтак збагатився за рахунок позивача та вказані кошти у добровільному порядку не повертає.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Черкасиенергозбут» грошову суму 322573,16 грн. та судовий збір 4838,60 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на обставини, встановлені під час розгляду та ухвалення рішення по справі № 712/11967/21, які не підлягають доказуванню.

Вважав, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, вказував на неможливість застосування до спірних правовідносин про стягнення грошових коштів положень ст. 1212 ЦК України, що є самостійною підставою для відмови в позові.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача звертав увагу на той факт, що в позові ТОВ «Черкасиенергозбут» визнається факт утримання та сплати до бюджету податок від отриманого доходу (ПДФО та військовий збір) ОСОБА_1 за липень та серпень 2021 року по договорах купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством. Крім того, представник відповідача посилався на висновок Великої Палати Верховного Суду по справі № 910/9072/17, в якій суд виснував, що ст. 1212 ЦК України не може застосовуватися, якщо між сторонами існували договірні відносини, грошові кошти були перераховані на виконання взятих на себе договірних зобов`язань, тобто за наявності правової підстави та отриманні кошти не можуть вважатися незаконним збагаченням. Суд першої інстанції зробив посилання в рішенні на цю постанову, однак прийшов до протилежного висновку, без будь-якої аргументації підстав неврахування тверджень відповідача.

Наголошував, що правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Черкасиенергозбут» у цьому спорі первинно виникли в результаті укладення договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим тарифом», внаслідок порушення яких і ухвалено рішення по справі № 712/11967/21, тому вони регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України.

Вказував, що системний аналіз положень ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 177, ч. 1 ст. 202, ч. 1, 2 ст. 205, ч. 1 ст. 207, ч. 1 ст. 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), і вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2018 року в справі № 638/11807/15-ц, від 12 вересня 2018 року в справі № 154/948/16, від 12 грудня 2018 року в справі № 205/3330/14-ц.

Від позивача ТОВ «Черкасиенергозбут» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач посилався на те, що апелянт невірно трактує правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 26 червня 2018 року в справі № 910/9072/17 та вибірково виділяє слова з контексту, спотворюючи передбачуваний зміст.

При ухваленні рішення судом першої інстанції було правильно враховано правові висновки, викладені в даній постанові, та зроблено правильний висновок, що хоча між сторонами і існують договірні відносини, однак виплата суми 322573,16 грн., хоча і пов`язана з укладеними між сторонами договорами, була здійснена не на виконання умов договорів. Тобто судом першої інстанції було встановлено, що грошові кошти у розмірі 322573,16 грн. набуті апелянтом без достатньої правової підстави, а позивачем при зверненні за захистом своїх прав обрано належний спосіб захисту.

Наголошував, що оскільки правова природа суми, яку ТОВ «Черкасиенергозбут» стягує, а саме податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, є передбаченими державою обов`язковими платежами, зобов`язання по сплаті яких ґрунтується на законі, а не на договорі, то вважається, що такі кошти безпідставно набуті у зв`язку з зобов`язаннями (правочинами), але не відповідно до їх умов, і аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2023 року в справі № 914/127/20. Згідно правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 16 вересня 2022 року в справі № 913/703/20, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Вважав, що обраний позивачем спосіб захисту є таким, що встановлений законом (ст. 1212 ЦК України) і забезпечує ефективне поновлення порушеного права позивача на володіння грошовими коштами в розмірі 322573,16 грн., що були набуті відповідачем без наявної на те правової підстави, а отже обраний спосіб захисту є належним та ефективним.

Щодо посилання апелянта на обов`язковість рішення в справі № 712/11967/21, то позивач не заперечує обов`язковості зазначеного рішення та як наслідок здійснило платіж в сумі 1 654 221,41 грн., проте без утримання податку, хоча і мало утримати податок в розмірі 322 573,16 грн. та перерахувати лише 1 331 648,25 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов ТОВ «Черкасиенергозбут», суд першої інстанції виходив із того, що правова природа суми, яку позивач просить стягнути, це податок і військовий збір, тобто передбачені державою обов`язкові платежі, зобов`язання по сплаті яких ґрунтується не на законі, а на договорі, і хоча між сторонами існують договірні відносини, однак виплата суми 322573,16 грн., хоча і пов`язана з укладеними між сторонами договорами, була здійснена не на виконання умов договорів. Отже, доведеною є безпідставність отримання відповідачем вказаної суми, яка мала бути утримана в якості податків і зборів, і фактично отримана відповідачем внаслідок помилки позивача, а тому підлягає поверненню відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2022 року в справі № 712/11967/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Черкасиенергозбут» про стягнення заборгованості позов задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Черкасиенергозбут» на користь ОСОБА_1 заборгованість за електричну енергію, вироблену за "зеленим тарифом" в сумі 1 654 221,41 грн., пеню 36167,10 грн., 3 % річних в сумі 6646,13 грн., інфляційні втрати в сумі 11450,69 грн. та сплачений судовий збір в сумі 11350 грн., всього 1 719 835,33 грн. (а. с. 9 - 14).

Даним судовим рішенням встановлено, що на підставі існуючих договорів про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, між ТОВ «Черкасиенергозбут» та ОСОБА_1 укладено договори про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, предметом яких є зобов`язання споживача продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30,0 кВт, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені договором. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється постачальником універсальних послуг до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Судом в справі № 712/11967/21 також встановлено, що станом на липень, серпень 2021 року, договори, що були укладені між сторонами, не визнані недійсними та не розірвані. Зобов`язання відповідачем не виконано. За таких обставин суд вважав, що вимоги позивача в частині стягнення основної суми заборгованості за липень 2021 року в сумі 954 223,68 грн. та серпень 2021 року в сумі 699 997,73 грн. підлягають до задоволення, а також нарахував штрафні санкції у вигляді пені, передбаченої умовами договору, 3 % річних та інфляційні втрати відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

02 травня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Черкасиенергозбут» із заявою про виконання рішення суду, в якій просив на виконання рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 січня 2022 року в справі № 712/11967/21 перерахувати в безготівковій формі на його розрахунковий рахунок заборгованість за електричну енергію, вироблену за «зеленим» тарифом в сумі 1 654 221,41 грн., пеню 36167,10 грн., 3 % річних в сумі 6646,13 грн., інфляційні втрати в сумі 11450,69 грн. та сплачений судовий збір в сумі 11350 грн., всього 1 719 835,33 грн. (а. с. 15).

Листом від 03 червня 2022 року ТОВ «Черкасиенергозбут» повідомило ОСОБА_1 про добровільне виконання рішення суду згідно його заяви від 02 травня 2022 року, додатками до листа є копії платіжних доручень 68 на суму 65613,92 грн. та 67 на суму 1 654 221,41 грн. від 03 червня 2022 року (а. с. 16 - 18).

Листом від 15 липня 2022 року ТОВ «Черкасиенергозбут» повідомило ОСОБА_1 , що основна сума боргу по договорах купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом приватним домогосподарством становить 1 654 221,41 грн., але ТОВ «Черкасиенергозбут» є податковим агентом у розумінні п.п. 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України, котрий зобов`язаний розділом ІV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі. ТОВ «Черкасиенергозбут» було утримано та сплачено до бюджету податок від утриманого доходу ОСОБА_1 за липень та серпень 2021 року по договорах купівлі-продажу електричної енергії за зеленим тарифом приватним домогосподарством у розмірі 322573,16 грн., що підтверджується бухгалтерською довідкою 157 від 24 червня 2022 року. Відтак, сума, яка підлягала сплаті, становить 1 654 221,41 грн. - 322573,16 грн. = 1 331 648,35 грн. 03 червня 2022 року ТОВ «Черкасиенергозбут» помилково перерахувало на рахунок ОСОБА_1 повну суму заборгованості у розмірі 1 654 221,41 грн., враховуючи вищевикладене, просили повернути помилково перераховані кошти на вказаний рахунок (а. с. 19).

Згідно роздруківки тренінгу поштового відправлення, вказаний лист отримано ОСОБА_1 26 липня 2022 року (а. с. 23).

Згідно бухгалтерської довідки № 157 від 24 червня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Черкасиенергозбут» становить 322573,16 грн., складається з суми податку з доходів фізичних осіб 297759,86 грн. та військового збору 24813,30 грн. (а. с. 20).

На а. с. 24 - 29 знаходяться копії платіжних доручень від 31 серпня 2022 року № 8 про сплату ТОВ «Черкасиенергозбут» військового збору на суму 179817,46 грн. та № 7 про сплату податку з доходів фізичних осіб на суму 2 157 808,11 грн., від 30 вересня 2022 року № 19 про сплату ТОВ «Черкасиенергозбут» військового збору на суму 159466,59 грн., № 18 про сплату податку з доходів фізичних осіб на суму 1 913 598,46 грн., від 29 жовтня 2022 року № 61 про сплату ТОВ «Черкасиенергозбут» військового збору на суму 388447,47 грн., № 60 про сплату податку з доходів фізичних осіб на суму 4 661 369,81 грн.

Згідно відомостей за 1-2 місяці 3 кварталу 2021 року про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого ТОВ «Черкасиенергозбут» податку на доходи фізичних осіб та військового збору від 25 жовтня 2021 року, за 1 місяць 3 кварталу 2021 року нараховано та виплачено дохід особі з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 в розмірі 954223,68 грн., сума податку на доходи фізичних осіб 171760,25 грн., сума військового збору 14313,33 грн., на 2 місяць 3 кварталу 2021 року нараховано та виплачено дохід особі з реєстраційним номером облікової картки платника податків НОМЕР_1 в розмірі 699997,73 грн., сума податку на доходи фізичних осіб 125999,61 грн., сума військового збору 10499,97 грн. (а. с. 30 - 33).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення безпідставно набутих коштів в порядку ст. 1212 ЦК України, ТОВ «Черкасиенергозбут» посилалось на те, що ним, в порядку добровільного виконання судового рішення про стягнення з нього заборгованості за договорами купівлі-продажу електричної енергії, було помилково перераховано на користь відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в повному розмірі 1 654 221,41 грн., визначеному судовим рішенням, та не враховано, що з цієї суми було утримано ПДФО та військовий збір у загальному розмірі 322 573,16 грн., сплаті підлягало лише 1 331 648,25 грн., а отже ОСОБА_1 не мав правової підстави для отримання коштів у розмірі 322 573,16 грн. та збагатився за рахунок позивача на цю суму.

Заперечуючи проти позову, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на те, що правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Черкасиенергозбут» виникли первинно в результаті укладення договорів про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, внаслідок порушення яких і ухвалено рішення по справі № 712/11967/21, тому вони регулюються нормами зобов`язального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 14.1.180 ПК України 14.1.180. податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до ст. 162.1.3 ПК України платником податку є податковий агент.

Пунктом 176.2. статті 176 ПКУ передбачено, що особи, які відповідно до цього кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані зокрема своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.

Судом встановлено і сторонами у справі не заперечувалось, що позивачем підтверджено перерахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору в загальній сумі 322573,16 грн., сплачених ТОВ «Черкасиенергозбут» в зв`язку з виконанням рішення суду про стягнення коштів за договорами купівлі-продажу електричної енергії, і самому ОСОБА_1 ці кошти до виплати не призначались, оскільки є передбаченими державою обов`язковими платежами, однак були помилково отримані ним від позивача внаслідок добровільного виконання останнім вказаного рішення суду.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) зроблено висновок, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

У постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 912/2601/19, від 26 травня 2021 року в справі № 202/7994/17-ц, від 04 серпня 2021 року в справі № 640/17086/18 викладено наступний правовий висновок: «Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідносин і їх юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 11, частинами першою, другою статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тлумачення положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

У той самий час сама лише наявність укладеного між сторонами договору не є достатньою підставою для віднесення до договірних будь-яких правовідносин, що виникають між цими особами. Для визнання відповідних зобов`язань між сторонами договірними необхідним є встановлення факту їх виникнення саме на підставі умов та на виконання відповідного договору».

При вирішенні даної справи судом першої інстанції було вірно враховано, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Апеляційний суд доповнює, що відповідно до ст. 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Верховний Суд в постанові від 09 листопада 2022 року в справі № 205/7254/18 (провадження № 61-1043св21) виклав правові висновки, згідно яких, добросовісність при правовому регулюванні цивільних відносин повинна розглядатися як відповідність реальної поведінки учасників таких відносин вимогам загальносоціальних уявлень про честь і совість. Іншими словами, щоб бути добросовісним, дії та вчинки учасників цивільних відносин мають здійснюватися таким чином, щоб вони викликали схвальну оцінку з боку суспільної моралі, зокрема в аспекті відповідності застосовуваних засобів правового регулювання тим цілям, які перед ним ставляться. І, навпаки, реалізація правового регулювання цивільних відносин буде недобросовісною, якщо соціальна свідомість відторгає її як таку, що не відповідає задекларованій меті.

Встановивши, що позивач на виконання вимог Податкового кодексу України, як податковий агент, був змушений сплатити за відповідача податок та військовий збір за рахунок власних коштів, та добровільно виконав рішення суду про стягнення заборгованості, не утримавши з відповідача сплаченої суми податків і зборів 322573,16 грн., суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що ТОВ «Черкасиенергозбут» має право на підставі статті 1212 ЦК України стягнути з відповідача ці кошти, як зайво отримані всупереч вимогам закону.

Судом першої інстанції обгрунтовано зауважено, що правова природа суми, яку позивач просить стягнути, є податком і військовим збором, тобто передбаченими державою обов`язковими платежами, зобов`язання по сплаті яких ґрунтується на законі, а не на договорі, і хоча між сторонами існують договірні відносини, однак виплата суми 322573,16 грн., хоч би й пов`язана з укладеними між сторонами договорами, однак була здійснена не на виконання умов договорів.

Дослідивши структуру апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із того, що в розділах 1 та 2 апеляційної скарги відповідачем викладено фактичні обставини справи, а також преюдиційні обставини, встановлені судом у справі № 712/11967/21, і в даних розділах не наводиться аргументів проти висновків суду першої інстанції, які наявні лише в третьому її розділі.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з посиланням на правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 19 січня 2021 року в справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, і це є самостійною підставою для відмови в позові, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідач не повідомив, який спосіб, на його думку, в даному випадку вважатиметься належним і забезпечить ефективний захист та поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що правовідносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Черкасиенергозбут» виникли в результаті укладення договорів про купівлю-продажу електричної енергії за «зеленим тарифом» приватним домогосподарством, внаслідок порушення яких ухвалено рішення по справі № 712/11967/21, тому вони регулюються нормами зобов`язального права і договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ст. 1212 ЦК України, з огляду на вірно встановлені судом обставини справи і характер спірних правовідносин, що хоча між сторонами існують договірні відносини, однак виплата суми 322573,16 грн., хоч би й пов`язана з укладеними між сторонами договорами, однак була здійснена не на виконання умов договорів.

Посилання відповідача, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), і вказана правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 10 вересня 2018 року в справі № 638/11807/15-ц, від 12 вересня 2018 року в справі № 154/948/16, від 12 грудня 2018 року в справі № 205/3330/14-ц, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову, і рішення суду наведеним відповідачем правовим висновкам не суперечить.

Апеляційний суд враховує, що у справах, на які посилався відповідач, встановлені обставини і характер спірних правовідносин є відмінними.

Так, в справі № 638/11807/15-ц суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, установивши, що відповідач набув грошові кошти без достатніх правових підстав, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення цих коштів за статтею 1212 ЦК України. При цьому судами правильно враховано те, що відповідач отримав грошові кошти як спадкоємець за рішенням суду, яке скасовано судом апеляційної інстанції, та з огляду на те, що третя особа не був стороною у справі, в якій вирішувалося питання про стягнення коштів із ПАТ КБ «ПриватБанк» та неможливістю застосування такого механізму як поворот виконання рішення суду, суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

В справі № 154/948/16: суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що майно, грошові кошти, набуті ПАТ «Креді Агріколь Банк», з яким позивач не пов`язаний договірними правовідносинами щодо такого майна, Верховний Суд зробив висновок про те, що у банку виникло кондикційне зобов`язання перед позивачем повернути отримане майно, підстава набуття якого згодом припинила існувати, а тому погоджується із висновком апеляційного суду про доцільність стягнення з банку на користь позивача грошових коштів в порядку статті 1212 ЦК України.

В справі № 205/3330/14-ц: між позивачем та відповідачем не існувало договірних відносин, автомобіль за актом опису й арешту майна було передано іншій юридичній особі, обставини, за якими автомобіль на відповідній правовій підставі переданий на зберігання до ТОВ «Династія-Дніпро», відповідачем не пояснені, правові підстави не доведені й не обґрунтовані.

Таким чином, в даних справах установлено інші обставини справи ніж у справі, яка переглядається, отже, у наведених постановах Верховного Суду висновки, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на положення ст. 129 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 1 ст. 18 ЦПК України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», без конкретизації, яким чином, на думку відповідача, судом першої інстанції було неправильно застосовано чи не застосовано вказані норми матеріального права, не становлять самі по собі передбачену ЦПК України підставу для скасування судового рішення та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.