справа № 754/4864/23 головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
провадження № 22-ц/824/9493/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2023року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - Деснянський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , громадянина України, місце смерті - Макіївка, Гірницького району, Донецької області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 рокуу відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що відповідно до абзацу другого частини першої статті 317 ЦПК України та ураховуючи висновки Постанови Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 243/385/19ц заявник не має права на звернення до суду із відповідною заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, якщо він не може підтвердити, що він є родичем або членом сім`ї особи факт смерті якої просить встановити. При цьому, заявником до заяви подано всі підтверджуючі документи про те, що він є сином померлого, факт смерті якого просить встановити. Стосовно посилань суду першої інстанції на відмову відділу ДРАЦС, як на підставу, якою роз`яснено процедуру, законодавство та перелік документів, необхідних для видачі дубліката свідоцтва про смерть, заявник вказує наступне. Згідно листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року № 985/0/208-21 під час розгляду судами справ про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положенні законодавства. Тобто, звертатися спочатку до органу державної реєстрації актів цивільного стану в межах території підконтрольній владі України та отримати письмову відмову, не є обов`язковим, а тому лист відділу ДРАЦС не повинен бути єдиним документом і підтвердженням порядку встановлення фактів та видачі повторних свідоцтв. При цьому, саме цим листом і підтверджено, що поновлення актового запису про смерть можливе при наявності оригіналу свідоцтва про смерть або рішення суду про встановлені факти. Заявник зазначає, що і ним і органом ДРАЦС в особі Подільського відділу ДРАЦС у місті Києві подано і документи і пояснення, які підтверджують неможливість реєстрації фактів органом відділу державної реєстрації актів цивільного стану на території України, а також неможливість поновлення актових записів без оригіналу документу або всиновленого факту в судовому порядку, оскільки смерть батька заявника відбулася на території, яка наразі окупована, даних в реєстрі і доступу до документів та архівів ні у заявника, ні у органів ДРАЦС немає. А тому у заявника є необхідність саме встановити факт смерті його батька в певний час на певній території в судовому порядку, з метою внесення такого факту в реєстр, поновлення актового запису та отримання повторного свідоцтва про смерть.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказана заява не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки з її змісту вбачається спір про право та роз`яснено заявнику право звернутися в порядку позовного провадження за правилами адміністративного судочинства.

Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Звертаючись до суду з заявою, ОСОБА_1 просив встановити факт смерті батька - ОСОБА_2 , громадянина України, місце смерті - Макіївка, Гірницького району, Донецької області, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник обґрунтовував свою заяву тим, що встановлення факту смерті його батька потрібне йому для отримання свідоцтва про його смерть належного українського зразка. Відсутність свідоцтва про смерть батька в оригіналі, унеможливлює для заявника подальший збір та оформлення міграційних документів.

Згідно з частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначений частиною першою статті 315 ЦПК України.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі через наявність спору про право, суд першої інстанції не встановив і не зазначив, з яким саме органом у заявника виник спір та в чому він полягає. Судом не зазначено осіб, які б оспорювали факт смерті батька заявника чи будь-які права останнього, що пов`язані зі смертю його батька.

Різне бачення заявника та заінтересованих осіб шляху вирішення питання заявника в зв`язку з втратою останнім свідоцтва про смерть батька, не свідчить про наявність спору про право.

За таких обставин, висновки суду про наявність такого спору не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, що у відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 14 квітня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.