Дата документу 13.09.2023 Справа № 334/5122/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5122/23 Головуючий у 1 інстанції: Коломаренко К.А.
Провадження № 22-ц/807/1760/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Камалової В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що 16.09.2021р. він надав ОСОБА_2 позику у розмірі 4740 доларів США строком до 16.09.2022р. шляхом передачі цієї суми готівковими коштами із рук в руки. Факт надання позики у розмірі 4740 доларів США строком до 16.09.2022р. підтверджується відповідною розпискою від 16.09.2021р., яку склав та підписав власноруч відповідач. Відповідачем в період з 16.09.2021р. по 16.09.2022р. частково виконано свої зобов`язання у розмірі 4100 доларів США, проте залишок у розмірі 640 доларів США відповідач повертати не бажає. Відповідно до вищевказаної розписки, у разі не повернення грошових коштів у строк до 16.09.2022р., боржнику нараховується 0,5 відсотків за кожен день прострочення. Станом на 26.06.2023р. прострочення складає 282 дня, що сума пені складає: 282 день * 3,20 (0,5% за день) = 902,40 доларів США. Таким чином, на цей час у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 1542,40 доларів США (залишок боргу 640 дол. США + 902,40 доларів США відсотків).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 повторює зміст позовної заяви, зазначаючи, що борг відповідачем не повернутий в повному обсягу, тому суд безпідставно відмовив у відкритті провадження за його позовом.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи відповідно до приписів ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, зазначаючи, що частину боргу відповідач не повернула до цього часу, а тому ним нараховано на залишок боргу відсотки. Просив скасувати оскаржувану ухвалу.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти скарги, вказуючи, що вона повністю розрахувалась з ОСОБА_1 , про що останнім видано відповідну розписку, а тому суд правильно відмовив у відкритті провадження за його новим позовом про стягнення боргу. Просила апеляційну скаргу відхилити, а увалу залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі № 334/5867/22 (провадження № 2/334/532/23) від 23.01.2023р. у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, який оформлено розпискою від 16.09.2021р., відмовлено. Суд виходив із того, що існує складена ОСОБА_1 розписка від 28.12.2022р. про те, що ним отримано від ОСОБА_2 борг за розпискою від 16.09.2021р. в повному обсязі, тож позичальниця виконала вимоги за договором позики.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись як на підставу позову на ту ж саму розписку від 16.09.2021р.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що існує судове рішення, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики було відмовлено.

Вказані висновки суду базуються на тому, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 334/5867/22 (провадження №2/334/532/23) від 23.01.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, оформленим розпискою від 16.09.2021р., відмовлено.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Проти таких висновків заперечує у апеляційній скарзі ОСОБА_1 , наголошуючи на тому, що борг на теперішній час повернутий ОСОБА_2 не в повному обсязі. Також, крім основного боргу, він просив стягнути пеню, яка передбачена розпискою.

Апеляційний суд частково погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки

як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції не розмежував та не пересвідчився, чи збігаються позовні вимоги щодо заявленої сума заборгованості у новому позові з позовними вимогами у справі № 334/5867/22 (провадження №2/334/532/23), у якій прийнято судом рішення про відмову в задоволенні позову.

Між тим, вбачається, що суд першої інстанції не досліджував ці обставини та визначену позивачем суму заборгованості, її складові та не порівнював її із заявленою в розглянутій справі.

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що у справі № 334/5867/22 (провадження №2/334/532/23) заявлялись вимоги щодо однієї сумі заборгованості та нарахованої на неї пені у певному періоді, а в даному новому позові ОСОБА_1 заявляються вимоги щодо іншої суми заборгованості за інший період, а також нарахованої на неї пені теж за інший період.

Тобто заявлені суми заборгованості, їх розмір, складові, період несплати та період і розмір нарахування неустойки можуть не збігатись у цих позовах ОСОБА_1 .

Але суд першої інстанції в цілому відмовив у відкритті провадження, не пересвідчившись, чи вся на теперішній час заявлена у новому позові сума була предметом розгляду в межах іншої справи № 334/5867/22 (провадження №2/334/532/23).

Колегія вважає, що посилання суду першої інстанції на наявність розписки, в якій не мається претензій ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , не може бути підставою для відмови у відкритті провадження, якщо суд не пересвідчився, що саме вся сума заборгованості і всі подальші вимоги відображені в змісті цієї розписки про відсутність претензій. Але таке можливо лише шляхом безпосереднього дослідження розписки, а не рішення суду, в якому їй надана оцінка в межах заявлених вимог, які можуть не збігатися з новими вимогами позивача.

Тому суду першої інстанції слід належало встановити, у якій саме сумі заборгованості вирішено питання у справі № 334/5867/22 (провадження №2/334/532/23),та які складові заборгованості визначені в даному позові, зокрема, щодо пені, яку заявлено у зв`язку із затримкою повернення частини боргу.

З урахуванням вище зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду про відмову у відкритті провадження є передчасною.

У відповідності до вимог ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до вимог пп. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 червня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі скасувати. Матеріали за позовною заявою ОСОБА_3 повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 вересня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова