КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 522/7240/23
Провадження № 2/947/3078/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

за участі:

- позивача ОСОБА_1 ,

- представника позивача ОСОБА_2 ,

- представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до Комунального некомерційного підприємства

«БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ»

ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ»

про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

11.04.2023 року до Приморського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в якій позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 06.05.2021 року по 29.09.2021 року, у розмірі 61887 гривень 75 копійок; компенсацію витрат частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати у розмірі 19486 гривень 91 копійка.

В обґрунтування позову позивачка стверджує, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2021 року по справі №522/10371/21 визнано незаконне її звільнення з посади лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» з 06 травня 2021 року і поновлено її на посаді лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради».

Відповідно до абз. 3ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Проте, як стверджує позивачка, під час розгляду справи про поновлення позивачки на роботі, судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на її ОСОБА_1 користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивачка посилається на те, що на підставі вказаного рішення суду її було поновлено на посаді лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» за Наказом Відповідача від 30.09.2021 року № 306 - к/тр, тобто 30.09.2021 року.

Таким чином, позивачка вважає, що періодом вимушеного прогулу у зв`язку із незаконним звільненням, є період з датизвільнення - 06.05.2021 року подату поновлення на посаді - 30.09.2021 року.

За наслідком чого, позивачка вважає, що у відповідності до приписів чинного законодавства України, вона має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за вказаний період, який складає в сумі 61887,75 грн.

Також, позивач зазначає, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є складовою заробітної плати, а відтак відповідач повинен був їй виплатити належний середній заробіток за час вимушеного прогулу протягом семи днів з дня поновлення на посаді, тобто не пізніше 06.10.2021 року.

Однак, як зазначає позивачка, станом на день звернення до суду з цим позовом, відповідачем так і не виплачено вказаних коштів, за наслідком чого позивачка вважає також наявними підстави для стягнення з відповідача на свою користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом було розподілено судді Абухіну Р.Д.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 14.04.2023 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві термін для усунення недоліків поданої заяви.

На виконання вказаної ухвали судді, 27.04.2023 року позивачкою надано до суду заяву з додатковим обґрунтуванням порядку звернення до суду.

Ухвалою судді Приморського районного суду міста Одеси від 01.05.2023 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі на 22.05.2023 року.

16.05.2023 року представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить суд позовну заяву в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу врахувати у сумі 39381,73 грн., в іншій частині позову просить суд відмовити.

В обґрунтування відзиву, представник стверджує, що під час здійснення позивачем розрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було враховано суму податків ПДФО у розмірі 18% та військового збору у розмірі 1,5 %, яка підлягає відрахувань з суми середньоденного заробітку позивача, за якою було здійснено розрахунок. Також, як стверджує представник. Позивачкою не враховано суму вихідної допомоги, яка була виплачена під час її звільнення. За наслідком чого, представник вважає, що належною сумою середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача за визначений позивачем період є 39381,73 грн. Також позивач вважає відсутніми підстави для сплати компенсації за затримку виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки заявлена позивачем до стягнення сума розрахована невірна, а також з підстав того, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28.09.2021 року по справі №522/10371/21, яким поновлено позивачку на роботі не було вирішено питання про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а відтак позивач вважає, що оскільки в нього цим рішенням суду не виникло зобов`язання з її виплати, то відсутні підстави вважати, що відповідачем порушення строки для її виплати.

В судовому засіданні призначеному 22.05.2023 року, Приморським районним судом міста Одеси постановлено ухвалу, якою цивільну справу №522/7240/23 вирішено передати за територіальною юрисдикцією до Київського районного суду міста Одеси.

15.06.2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Київського районного суду міста Одеси.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.06.2023 року, цивільну справу розподілено судді Калініченко Л.В. та передано головуючому по виходу з частини щорічної основної відпустки 23.06.2023 року.

Оглянувши матеріали справи, судом встановлено, що позовна заява відповідає вимогам статті 175, 177 ЦПК України.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 23.06.2023 року вказану позовну заяву прийнято до провадження, ухвалено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні, з повідомленням сторін по справі.

30.08.2023 року представником позивача надано до суду пояснення по справі, в яких представником зазначено, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача компенсації за час затримки з виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу ґрунтуються на положенні Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» № 2050-ІІІ від 19.10.2000, відповідно до статті 3 якого, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

За наслідком чого, представник позивача зазначив, що для розрахунку втрати частини доходу використовується нарахована, але не виплачена сума доходу з урахуванням утримання податків і обов`язкових платежів, яка становить в сумі 49819,63 грн., з розрахунку: 61887,75 грн. - 11139,80 грн. /ПДФО (18%)/ - 928,32 грн. /військовий збір (1,5%)/ = 49819,63 грн.

Виходячи з вказаної суми, інфляційні нарахування, які підлягають виплаті за період з 01.10.2021 року по 31.07.2023 року, як стверджує представник позивача, становить в сумі 17266,35 грн.

За наслідком чого, представник позивача просить суд враховувати під час розгляду ці пояснення, та стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Одеській обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» на користь позивача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати у розмірі 17266,35 грн.

Вказані пояснення прийняті судом до розгляду в судовому засіданні 30.08.2023 року.

Також в судовому засіданні, судом за клопотанням представника відповідача встановлено, що Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради, , змінило назву на Комунальне некомерційне підприємство «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ», .

За наслідком чого, судом в судовому засіданні 30.08.2023 року було ухвалено замінити назву відповідача на Комунальне некомерційне підприємство «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ», .

В судове засідання призначене на 05.09.2023 року з`явились:

- позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 , які позов підтримали та просили суд задовольнити в повному обсязі;

- представник відповідача ОСОБА_3 , яка заперечувала частково проти задоволення позову, з посиланням на доводи викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши та вивчивши докази наявні в матеріалах справи, суд вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 працювала у КНП «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» ОМР».

Наказом КНП «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» ОМР» від 05 квітня 2021 року № 104-к/тр звільнено ОСОБА_1 з займаної посади лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення 12 квітня 2021 року, у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстави звільнення: наказ по підприємству «Про скорочення штату працівників» від 02 лютого 2021 року № 5-ОД; попередження від 03 лютого 2021 року про скорочення посади лікаря-офтальмолога офтальмологічного відділення; ст. 44 КЗпП України.

Наказом КНП «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» ОМР» від 09 квітня 2021 року № 119-к/тр перенесено дату звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з перебуванням її на лікарняному на дату першого робочого дня після закінчення тимчасової непрацездатності.

Наказом КНП «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» ОМР» від 06 травня 2021 № 143-к/тр звільнено ОСОБА_1 з займаної посади лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення 06 травня 2021 року, у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстави звільнення: наказ по підприємству «Про скорочення штату працівників» від 02 лютого 2021 року № 5-ОД; попередження від 03 лютого 2021 року про скорочення посади лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення; наказ від 05 квітня 2021 № 104- к/тр про звільнення ОСОБА_1 12 квітня 2021 року; наказ від 06 квітня 2021 № 114-к/тр про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 з 06 квітня 2021 року; наказ від 09 квітня 2021 № 119-к/тр про перенесення дати звільнення ОСОБА_1 ; наказ від 06 травня 2021 № 140-к/тр про те, що ОСОБА_1 приступила до роботи 06 травня 2021 року після тимчасової непрацездатності.

Позивачка ОСОБА_1 будучи незгодна з її звільненням, 07 червня 2021 року звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з відповідним позовом про поновлення на роботі.

Так, в провадженні Приморського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №522/10371/21 ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради», третя особа без самостійних вимог на предмет спору: т.в.о. генерального директора Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний шпиталь інвалідів війни» Грицкевич О.В., про скасування наказу та поновлення на роботі.

За наслідком розгляду вказаної справи, 28.09.2021 року Приморським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 , задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ від 05 квітня 2021 року № 104-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» з 06 травня 2021 року у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Визнати незаконним та скасовано наказ від 06 травня 2021 року № 143-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» з 06 травня 2021 року у зв`язку із скороченням штату, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді лікаря-офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» ().

Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» на користь держави 2270 гривень 00 копій витрати по сплаті судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 05.02.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» за довіреністю, залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року залишено без змін.

Отже, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року за наслідком розгляду цивільної справи №522/10371/21, набрало законної сили 05.02.2022 року.

Частинами 5, 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Приймаючи вищевикладене, положення ст. 82 ЦПК України, в силу преюдиційності, встановлені обставини рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року за наслідком розгляду цивільної справи №522/10371/21, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 05.02.2022 року, судом не ставляться під сумнів та додатковому доказуванню не підлягають.

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (стаття 129-1 Конституції України).

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого застосовується судом як джерело права відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», неодноразово звертав увагу на те, що «право, передбачене частиною першою статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла остаточному та обов`язковому судовому рішенню залишатися без дії на шкоду однієї зі сторін» (рішення ЄСПЛ від 19 березня 1997 року у справі Hornsby v. Greece («Хорнсбі проти Греції»), п.40), рішення ЄСПЛ від 20 липня 2004 року у справі Shmalko v. Ukraine («Шмалько проти України»), п. 43).

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню (стаття 235 КЗпП України, стаття 430 ЦПК України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Як вже судом встановлено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року за наслідком розгляду цивільної справи №522/10371/21 було допущено до негайного виконання в частині поновлення позивачки ОСОБА_1 на роботі.

30.09.2021 року Комунальним некомерційним підприємством «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради», , на виконання вказаного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року по цивільній справі №522/10371/21, видано наказ «Про поновлення на роботі ОСОБА_4 » за №605/к/тр, яким ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді лікаря офтальмолога офтальмологічно-хірургічного відділення за рахунок вакантної посади лікаря-терапевта соматичного відділення.

З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлено 30.09.2021 року.

Отже, періодом незаконного звільнення позивача є період починаючи з дати звільнення ОСОБА_1 06.05.2021 року по день її поновлення на роботі 30.09.2021 року.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Судом встановлено, що під час розгляду справи №522/10371/21 про поновлення на роботі ОСОБА_1 питання щодо стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було вирішено.

Ткож, що не оспорювалось особисто відповідачем по справі, роботодавцем при поновленні позивачки на роботі, на виконання рішення суду Приморського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2021 року по справі №522/10371/21, не було проведено оплату праці позивачки за період вимушеного прогулу.

Одночасно судом враховується висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 08.02.2022 року по справі №755/12623/19 відповідно до якого, середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу як складової належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Також, позивач не позбавлений права після ухвалення судового рішення про поновлення його на роботі в подальшому звернутися до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, якщо такі вимоги не розглянуті у справі про поновлення на роботі.

На підставі викладеного суд доходить до висновку, що ОСОБА_1 має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню за період з 06 травня 2021 року по 29.09.2021 року включно (день, що передує поновленню на роботі).

Статтею 27 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

06.05.2021 року позивачку звільнено з роботи.

У довідці КНП «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» за №81 від 10.03.2023 року про середню заробітну плату (дохід) вбачається, що заробітна плата ОСОБА_1 : у березні 2021 року, з кількості відпрацьованих днів 17, склала в загальній сумі 10938,94 грн.; у квітні 2021 року, з кількості відпрацьованих днів -3, склала - 1316,12 грн., що в цілому складає 12255,06 грн. Отже, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 відповідачем у довідці визначена в сумі 612,75 грн., середньомісячна в сумі 6127,53 грн.

Вказані обставини визнані сторонами по справі під час розгляду справи.

Отже, середньоденна заробітна плата позивачки становить 612,75 грн.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 за період з 06.05.2021 року по 29.09.2021 року включно становить в сумі 61887,75 грн., з розрахунку 612,75грн. * 101 робочий день, яка в свою чергу розрахована судом без виключення сум відрахування на податки у відповідності до положень абз 2 пункту 3 Порядку №100.

Також судом враховується висновок Великої Палати Верховного Суду від 08.12.2021 року по справі №9901/407/19, у відповідності до якого, зазначено, що відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.

Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу.

Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19.

За наслідком викладеного, суд доходить до висновку, про часткову обґрунтованість вимог позивача в цій частині, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2021 року по 29 вересня 2021 року в сумі 61887 (шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Щодо вимоги позивачки про стягнення компенсації втрати частини доходів, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Статтею 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).

Пунктом 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих ці за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Отже, на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсації підлягають виключно суми, які були нараховані, проте своєчасно не виплачені.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 16 жовтня 2019 року у справі № 500/5724/16-ц (провадження № 61-23999св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 201/913/16-ц (провадження № 61-32691св18), від 12 лютого 2020 року у справі № 295/16796/15-ц (провадження № 61-40315св18), від 23 жовтня 2021 року у справі № 363/554/18 (провадження № 61-12009св20), від 10 травня 2022 року у справі №369/3013/20 (провадження № 6115671св20).

Оскільки ОСОБА_1 не було вчасно виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.05.2021 року по 29.09.2021 року включно і він є складовою заробітної плати, то наявні підстави для застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Перевіривши поданий позивачем до суду розрахунок компенсації втрати частини доходів, який був доданий до додаткових пояснень 30.08.2023 року, судом встановлено, що позивачем вірно проведено розрахунок компенсації втрати частини доходів, за період з 01 жовтня 2021 року (наступного дня після поновлення на роботі) по заявлений позивачем період - 31 липня 2023 року, який становить у розмірі 17266,35 грн., проведений виходячи з невиплаченої суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 61887,75 грн., з відрахуванням сум податків і обов`язкових платежів.

За наслідком чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів за період з 01 жовтня 2021 року (наступного дня після поновлення на роботі) по заявлений позивачем період - 31 липня 2023 року.

Також, під час розгляду справи, судом враховується, що у відповідності до наявних в матеріалах справи відповідей №28020 від 12.04.2023 року та №212464 від 05.098.2023 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач за кодом Комунальне некомерційне підприємство «Одеський обласний очний шпиталь інвалідів війни» Одеської обласної ради» (за місцезнаходженням: 65014, м. Одеса, вул. Белінського, 2), змінило назву на Комунальне некомерційне підприємство «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» (місцезнаходження: 65038, м. Одеса, Фонтанська дорога, 114).

Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом приймається, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпції щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори.

Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , звільнення позивачки від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 246, 263-265, 268, 270, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Комунального некомерційного підприємства «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» (місцезнаходження: 65038, м. Одеса, Фонтанська дорога, 114) про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» (місцезнаходження: 65038, м. Одеса, Фонтанська дорога, 114; код ЄДРПОУ 01998555) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06 травня 2021 року по 29 вересня 2021 року в сумі 61887 (шістдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят сім) гривень 75 (сімдесят п`ять) копійок, з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» (місцезнаходження: 65038, м. Одеса, Фонтанська дорога, 114; код ЄДРПОУ 01998555) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , компенсацію втрати частини заробітної плати за час вимушеного прогулу, у зв`язку з затримкою термінів її виплати за період з 01 жовтня 2021 року по 31 липня 2023 року в сумі 17266 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 35 (тридцять п`ять) копійок.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «БАГАТОПРОФІЛЬНИЙ ШПИТАЛЬ ВЕТЕРАНІВ» ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ» (місцезнаходження: 65038, м. Одеса, Фонтанська дорога, 114; ) на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 14.09.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.