Головуючий у І інстанції Ковбасюк О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Подільськогорайонного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором, в якому позивач просив суд стягнути з відповідачкизаборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2019 року у розмірі 182 471,16 грн., з яких: 151 160,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;14 939,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 310,14 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6 061,58 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що відповідачка звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 06.02.2019 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Таким чином, відповідно до виявленого бажання, відповідачці було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

У подальшому, відповідачка, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 12.05.2020 pоку, отримала картку типу:

Преміальна картка World Black Edition (кредитний ліміт до 200 000 грн.).

Номер та строк дії отриманої кредитної картки зазначено у довідці про отримання карток та виписці по рахунку, що додаються до позовної заяви.

Інформація щодо встановлення та зміни розміру кредитного ліміту підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка також додається до позову.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.5 Договору, на підставі якого відповідачка при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, який відповідно до п. 1.1.1.63 Договору - короткостроковий кредит, який надається Банком Клієнту у разі перевищення суми операції за платіжною карткою над сумою залишку коштів на його Рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Пунктом 1.1.6.1 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору, про що Банк повідомляє Клієнтів щодо внесених змін шляхом використання будь-якого з наступних каналів: розміщення інформації на офіційному сайті Банку www.pivatbank.ua; розміщення інформації у відділеннях Банку; смс-повідомлення на фінансовий номер телефону Клієнта; повідомлення на електронну пошту Клієнта; інформування у Системі «Приват24» або «Приват24 для бізнесу»; IVR- дзвінки; повідомлення через банкомат та термінали самообслуговування; месенджері (Telegram, Viber та ін.); шляхом направлення листа поштою тощо.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів» клієнт має право надати Банку заяву про розірвання Договору, виконавши умови п. 2.1.1.6.5 Договору.

Згідно п. 1.1.2.1.7. Договору відповідач зобов`язаний вчасно здійснювати оплату банківських послуг відповідно до тарифів Банку, здійснювати погашення заборгованості у строки та в розмірах, визначених Договором.

Відповідно до п. 1.1.3.1.5 Договору відповідач доручив Банку списувати кошти рахунків Клієнта у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів (договірне списання), у межах платіжного ліміту рахунка. Списання коштів здійснюється відповідно до встановленого законодавством порядку.

Відповідно до п. 2.1.1.3.1 Договору в разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

Відповідно до п. 2.1.1.6.1. Договору сторони узгодили, що в разі затримань Клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів, які підлягають сплаті в порядку, передбаченому п. 2.1.1.3.1. Договору, щонайменше на один календарний місяць, Банк має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відсотки за фактичний строк його користування, в повному обсязі, виконати інші зобов`язання за Договором, в тому числі щодо сплати пені, в повному обсязі.

Згідно п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від сум неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості «в розмірі - 74,4% - для преміальних карток: Platinum, World Black Edition, World Elit, Infinite, VISA Signature».

Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме,надав відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Натомість відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 25.11.2020 року має заборгованість у розмірі182 471,16 грн., з яких: 151 160,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;14 939,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 310,14 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6 061,58 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0,00 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія.

Таким чином, згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором загальна сума заборгованості відповідачкиза невиконання умов договору станом на 25.11.2020 року становить 182 471,16 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 березня 2023 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2019 року у розмірі 166 099 грн. 44 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2490,74 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просиларішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. Також просила стягнути з АТ КБ «Приват Банк» на її користь 4 105,61 грн. сплаченого нею судового збору.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилається на те, що погоджується з висновком районного суду, що між нею та Банком не було укладено договору, який би містив істотні умови, в тому числі й щодо нарахування відсотків, комісій та інших платежів.

Вказувала, що у розрахунку заборгованості представника позивача, до тіла кредиту включалися відсотки, погашені за рахунок кредиту (4-та колонка розрахунку), а відтак не можна вважати заявлену до стягнення суму обґрунтованою.

Банком, у своєму розрахунку, за рахунок кредиту було погашено відсотки на суми, визначені в 4 (четвертій) колонці наданого позивачем розрахунку.

На думку скаржника, Банком було самостійно нараховано та списано за рахунок тіла кредиту (тобто включено до тіла кредиту) 111 456,38 грн., на які також, повторно було нараховано відсотки та включено до загальної суми заборгованості за тілом кредиту.

Отже, Банком у своєму розрахунку було безпідставно збільшено тіло кредиту, на який знову ж таки були нараховані відсотки, пеня та інші платежі.

Надана позивачем копія анкети-заяви від 06.02.2019 року не містить такого розпорядження позичальника щодо договірного списання платежів за прострочення кредиту за рахунок кредитного ліміту, тому вимоги Банку про стягнення у вигляді тіла кредиту не передбачених домовленістю сторін платежів, є безпідставними.

Також, банком не надано до суду меморіальні ордери, на підставі яких проводилось вказане списання, хоча пунктом 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22, передбачено складання таких ордерів.

Крім цього, відповідачка зазначила, що відповідно до наданого позивачем розрахунку вона сплатила на користь банку кошти в розмірі 562 939,67 грн.

При цьому, у позові зазначено, що Банком було встановлено кредитний ліміт у розмірі до 200 000,00 грн.

Отже, 200 000,00 - 562 939,67 = - 362 939,67 грн.

Якщо вважати, що відповідачка отримала від банку кредитні кошти, то ці кошти нею повернуті із 3-х кратною переплатою.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» - адвоката Рожка С.М., останній проти задоволення скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (182 471 грн. 16 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення фактично оскаржене ОСОБА_1 лише в частині задоволених вимог позивача про стягнення з неї на користь Банку заборгованості за тілом кредиту, тому колегія суддів згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення лише у цій частині.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 06.02.2019 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ«ПриватБанк», у зв`язку з чим підписала Анкету - заяву № б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно із якою отримала кредит, який у подальшому було збільшено до 200 000,00 грн.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що зобов`язується виконувати зазначені Умови та правила надання банківських послуг.

При укладенні цього договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно із якою договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконано, відкрито відповідачціікартковий рахунок та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 192 000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленою на ім`я позичальниці (а.с.21).

Разом з тим, в порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання за вказаним вище кредитним договором належним чином не виконала.

Із наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.02.2019 рокувбачається, що станом на 25.11.2020 року відповідачка має заборгованість в загальному розмірі 182 471,16 грн., з яких: 151 160,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту;14 939,44 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 310,14 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 6 061,58 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача тіла кредиту в розмірі 166 099,44 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеностіцих вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких вбачається, що відповідачка ОСОБА_1 користувалася карткою і до листопада 2020 року вносила кошти на погашення кредиту. Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідачка не заявляла, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 06.02.2019 року договору приєднання.

З матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачці ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт, вона неодноразово поповнювала рахунок, користувалася кредитним лімітом.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачкою своїх обов`язків по сплаті кредиту, висновок суду про стягнення з неї на користь позивача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованим, оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у відповідачки виникла заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі (визначеному позивачем при зверненні до суду) 166 099,44 грн., яка і підлягала стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачкою спростований не був.

При цьому, відповідачкою не заперечується факт отримання нею картки з кредитним лімітом та факт користування кредитними коштами з 2019 по 2020 рік.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» мав право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів за поточним та простроченим тілом кредита.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.02.2020 року у справі № 365/159/19 та постанові від 02.12.2020 рокуу справі № 161/5267/20.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про відсутність у неї заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором є необґрунтованими та безпідставними, враховуючи наступне.

Заперечуючи наявність заборгованості у відповідачки за договором б/н від 06.02.2019 року, ОСОБА_1 посилалася на надану Банком виписку по рахунку, зазначивши, що нею Банку повернуто більше коштів, ніж фактично витрачено, з врахуванням сплачених відповідачем платежів та встановленого максимального розміру кредитного ліміту 200 000,00 грн.

На обґрунтування розміру заборгованості Банком до позовної заяви додано розрахунок (а.с.7-10), в якому відображено заборгованість відповідачки за поточним тілом кредиту в розмірі 151 160 грн. 00 коп. та простроченим тілом кредиту у розмірі 14 939,44 грн.

Фактичне користування відповідачкою кредитними коштами з використанням отриманої кредитної картки підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_1 , яка була надана позивачем до суду першої інстанції (а.с.11-20).

Відповідно до п.п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003, операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов`язаних з документуванням інформації за операціями банку, проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних, документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов`язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Згідно з п.п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відповідно до п.4 Розділу VII Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого Постановою НБУ №705 від 05.11.2014 року, документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть використані під час урегулювання спірних питань.

Наведене спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності в матеріалах справи первинних документів, підтверджуючих облік проведених відповідачкою операцій з використанням платіжної картки.

Слід зауважити, що при встановленні кредитного ліміту на картки банком використовується револьверна кредитна лінія. Револьверна кредитна лінія означає, шо позичальник може погашати і знову отримувати нові транші в рамках ліміту кредитної лінії. Тобто неправильно робити підрахунок отриманих в кредит коштів, обмежуючись розміром встановленого ліміту, оскільки після часткової сплати кредитні кошти знову стають доступними для використання в межах сплачених сум.

Для розрахунку різниці між фактично отриманими в кредит коштами та сплаченими необхідно додати окремо кожен транш по використанню кредиту та кожен транш по сплаті і від загальної суми сплачених коштів відняти загальну суму отриманих коштів за весь час дії договору.

Суд першої інстанції, відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості та первинних бухгалтерських документів (виписки про рух коштів по картрахунку відповідачки) правильно визначив загальну суму заборгованості за "тілом" кредиту, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 і була обрахована як різниця між фактично отриманими кредитними коштами та сплаченими відповідачкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідачка, під час розгляду справи в суді першої інстанції та в суді апеляційної інстанції власних розрахунків заборгованості не надала та не заявляла клопотання про призначення судової економічної експертизи, отже належними та допустимими доказами не спростувала розмір боргу за «тілом» кредиту, який визначений позивачем на підставі первинних бухгалтерських документів. У наведеному відповідачем в апеляційній скарзі розрахунку не відображені грошові кошти, отримані нею за рахунок кредитного ліміту та їх розмір, а тому такий розрахунок є некоректним та не підтверджує викладені у скарзі обставини.

Необгрунтованими є і доводи апеляційної скарги щодо неправомірного зарахування Банком до тіла кредиту відсотків за користування кредитними коштами, оскільки, відповідно до наданого позивачем розрахунку, тіло кредиту та нараховані відсотки винесені в окремі графи та вказані окремо, що було враховано судом першої інстанції при частковому задоволенні позову.

Відтак, вказані доводи апеляційної скарги відповідача не заслуговують на увагу, натомість розрахунок, наданий позивачем, є чітким, зрозумілим, узгоджується з випискою по рахунку і приймається апеляційним судом як належний, допустимий і достовірний доказ.

Інші доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням часткової доведеності позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовано задоволено вимоги останнього шляхом стягнення на його користь із відповідачки боргу за тілом кредиту у розмірі 166 099 грн. 44коп.

Даючи оцінку доводам, викладеним у апеляційній скарзі, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування є достатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідачки цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 без задоволення.

У зв`язку із тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: