Справа № 585/2710/22
Номер провадження 2/585/70/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючої судді - Цвєлодуб Г.О.,

секретаря судового засідання Салій О.І.,

за участю позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

представника позивачів - Шунько О.Г. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ромни цивільну справу за позовом представника позивачів - адвоката Шунька Олексія Григоровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до страхової компанії «Провідна» про відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів - адвокат Шунько О.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА», який неодноразово уточнив та у останній редакції заявлених вимог просить: стягнути з відповідача моральну шкоду, спричинену гибеллю особи в дорожньо-транспортій пригоді на користь ОСОБА_2 в сумі 200 000 грн., ОСОБА_1 в сумі 200 000 грн., ОСОБА_4 в сумі 150 000 грн., а також на користь ОСОБА_1 відшкодування витрат за надану правову допомогу в сумі 5200 грн.

Позов мотивовано тим, що 31.10.2019 року о 05:55 год. в напрямку смт. Недригайлів зі сторони м. Ромни, поблизу с. Вовківці Роменського району Сумської області на автодорозі Н- 07 «Київ-Суми-Юнаківка» 210 км.+850м., водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 313CDI, р.н. НОМЕР_1 , здійснив попутний наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , в результаті чого останній загинув на місці пригоди. Своїми діями ОСОБА_5 допустив порушення пунктів 12.2,12.3 ПДР України і, зокрема, порушення вимог п. 12.3 ПДР України знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали. Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.02.2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в 3 роки не вчинить нового злочину. У період досудового розслідування, а саме 31.12.2019 року, ОСОБА_5 передав потерпілим ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 250 000 грн. на відшкодування спричинених матеріальних збитків від наслідків ДТП, але вищевказана, сума, не покриває завдані моральні страждання потерпілим, у зв`язку із загибеллю і втратою батька, чоловіка ОСОБА_6 . Цивільно-правова відповідальність на час вчинення ОСОБА_5 злочину за ч.2 ст. 286 КК України була застрахована в ПРАТ «СК «ПРОВІДНА», що підтверджується полісом № АМ/8270890 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 24.06.2019 року, ліміт відповідальності страховика становить за шкоду заподіяну майну потерпілого в розмірі 100 000 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого в розмірі 200 000 грн. на одного потерпілого. Позивач ОСОБА_4 отримав від СК «Провідна» страхову суму за заподіяння життю і здоров`ю потерпілому у розмірі 49 825,62 грн., незважаючи на те що страховий поліс становив 200 000 грн. страхового відшкодування для подібної ситуації. Інші потерпілі, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 страхових сум за заподіяння життю і здоров`ю потерпілому від СК «Провідна» не отримали по теперішній час. Страхова сума за заподіяння життю і здоров`ю потерпілому у розмірі 49 825,62 грн., яка була виплачена потерпілому ОСОБА_4 не перевищують лімітів відповідальності страховика, а тому підлягає стягненню з ПРАТ «СК «Провідна», іншим потерпілим, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах лімітів відповідальності страховика, кожному. Як правове обгрунтування щодо права позивачів на відшкодування моральної шкоди представник посилається на ст. 23 ЦК України, наявність обов`язку відповідача згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодувати позивачам шкоду, заподіяну життю та здоровю потерпілого, зважаючи на існування між сторонами деліктних договірних правовідносин.

Ухвалою судді від 06 липня 2023 року по справі відкрито відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання.

26 липня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що ПрАТ «СК`ПРОВІДНА» здійснила виплату страхового відшкодування моральної шкоди в максимальному розмірі, а саме 50076 грн. ОСОБА_4 , а інші позивачі щодо виплат страхового відшкодування до страхової компанії не звертались, що передбачається ст.35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто їх право зі сторони відповідача не є порушеним, справу просив розглядати за відсутності представника.

Ухвалою суду від 31 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та представник позивачів Шунько О.Г. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснили обставини, викладені в позовній заяві, просили вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач - ПрАТ СК «Провідна», яке належним чином повідомлене про час і місце розгляду справи, до суду свого представника не направило, причини неявки суду не повідомило, у визначений судом строк відзив на позов не подавало.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.2019 року о 05:55 год. в напрямку смт. Недригайлів зі сторони м. Ромни, поблизу с. Вовківці Роменського району Сумської області на автодорозі Н- 07 «Київ-Суми-Юнаківка» 210 км.+850м., водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz Sprinter 313CDI, р.н. НОМЕР_1 , здійснив попутний наїзд на велосипедиста ОСОБА_6 , в результаті чого останній загинув на місці пригоди. Своїми діями ОСОБА_5 допустив порушення пунктів 12.2,12.3 Правил дорожнього руху України і, зокрема, порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України знаходяться у прямому причинному зв`язку з ДТП та наслідками, що настали.

Вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.02.2020 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_5 звільнено від відбуття призначеного основного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом іспитового строку в 3 роки не вчинить нового злочину.

Померлий ОСОБА_6 був чоловіком позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 01.11.1974 року, та батьком двох синів - позивачів ОСОБА_1 і ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 06.04.1985 року та свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 10.11.1976 року.

Цивільно-правова відповідальність на час вчинення ОСОБА_5 злочину за ч.2 ст. 286 КК України була застрахована в ПРАТ «СК «ПРОВІДНА», що підтверджується полісом № АМ/8270890 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 24.06.2019 року.

Відповідно до полісу №АМ/8270890 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 24.06.2019 року ліміт відповідальності страховика становить за шкоду заподіяну майну потерпілого в розмірі 100 000 грн. на одного потерпілого, за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого в розмірі 200 000 грн. на одного потерпілого.

Відповідно до ч. 22.1 ст.22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно ст.23 Закону №1961-ІV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Ч. 27.3 ст.27 Закону №1961-ІV передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до ст.8 ЗУ «Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальну заробітну плату у 2019 році встановлено у місячному розмірі з 1 січня у розмірі 4173,00 грн.

Таким чином загальний розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 50076,00 грн. (4173,00 х12).

Судом встановлено, що ПрАТ «СК «Провідна» здійснило виплату страхового відшкодування моральної шкоди в максимальному розмірі позивачу ОСОБА_4 у розмірі 50076 грн., що підтверджується платіжною інструкцією в національній валюті від 30.11.2021 р. № 050465.

Враховуючи, що відповідачем виплачено максимальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди в повному обсязі, за таких обставин вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положення ст.214 ЦПК України, визначення характеру спірних правовідносин відповідно до установлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.

У Постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла наступних висновків: «…суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Аналогічну правову позицію викладено і у Постанові ВП Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 (провадження № 12-15гс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Також Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження № 14-144 цс 18) зауважила наступне: «56. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України в редакції, чинній на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду). 57. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам».

Отже, саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма та який конкретний спосіб захисту цивільного права підлягає застосуванню для вирішення спору.

Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу.

Надаючи правову оцінку характеру спірних правовідносин, визначаючи правову норму, яка підлягає застосуванню, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.27.2 ст.27 Закону №1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

При цьому, щодо застосування вказаних норм права Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20) зробила висновок про те, що пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

При цьому, така шкода, згідно ст. 1200 ЦК України, відшкодовується:

1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років);

2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно;

3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності;

4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років;

5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Поняття "непрацездатні громадяни" надається у статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 являється дружиною померлого ОСОБА_6 що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_2 від 01.11.1974 року, досягла пенсійного віку, мала право на одержання від померлого утримання.

Така обставина визначається судом встановленою із урахуванням аналізу положень частини першої статті 1200 ЦК України, яка свідчить про те, що право на відшкодування шкоди завданої смертю потерпілого мають як ті непрацездатні особи, що перебували на утриманні потерпілого, так і ті, які мали право на одержання від нього утримання.

Наведене узгоджується із висновками Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі №643/207/16-ц, від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19-ц, від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19-ц, від 08 вересня 2021 року у справі №577/1316/20.

Практика суду касаційної інстанції з цього питання підтверджена у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року в справі № 279/1688/22.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_4 доказів щодо належності до категорії осіб, визначених у ст. 1200 ЦК України, не надали, а тому права на відшкодування шкоди, пов`язаною зі смертю потерпілого на умовах, визначених ч.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - не мають, позивач ОСОБА_4 реалізував своє право на отримання страхової виплати, передбаченої ч.27.3 ст. 27 вищевказаного Закону.

Згідно ч.27.5 ст.27 Закону №1961-ІV відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 виплачено страхове відшкодування моральної шкоди в розмірі 50076 грн., ліміт відповідальності страховика становить за шкоду заподіяну життю і здоров`ю потерпілого в розмірі 200 000 грн. на одного потерпілого, тому з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 підлягає стягненню одноразова виплата за шкоду, заподіяну життю померлого ОСОБА_6 у розмірі 149 924 грн., оскільки така сума не виходить за загальний розмір визначених законом регламентних виплат та не є спвімірною розміру 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку,

Щодо доводів представника відповідача про не подання заяви про виплату страхового відшкодування позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що передбачено ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто відсутність порушеного права позивачів, то суд такі доводи піддає критичній оцінці та не бере до уваги, зважаючи на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), де зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

При цьому право позивачів на отримання страхової виплати внаслідок смерті їх чоловіка та батька - відповідачем загалом не оспорюється.

Крім того, за результатами розгляду справи відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки судовий збір та витрати на правову допомогу сплачені ОСОБА_1 , то стягненню з відповідача на його користь не підлягають.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» на користь ОСОБА_2 149924 (сто сорок дев`ять тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні на відшкодування шкоди, пов`язаною із смертю потерпілого.

У іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Г.О.ЦВЄЛОДУБ