Справа №487/1244/23
Провадження № 22-ц/812/798/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом

Власенком Сергієм Олександровичем

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2023 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Лагодою А.А., дата складання повного тексту не зазначена, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказували, що 07 грудня 2018 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № , який за правовою природою є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток, шляхом підписання Заяви анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк».

Відповідно до умов Кредитного договору АТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості в сумі 306625,50 грн.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставна у розмірі 00,01%.

Згідно з п.1.3. кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтетних платежів.

Також, згідно з умовами договору, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг АТ "ОТП Банк", та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП БАНК» www.otpbank.com.ua, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб, тип картки - МС Gold, валюта рахунку - гривня.

Відповідно до умов договору, АТ «ОТП БАНК» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки.

На картковий рахунок відкритий за заявою Відповідача було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою.

Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку. На дату укладення Заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5,00%.

На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

Вказують, що станом на дату складання позовної заяви заборгованість за кредитним договором № становить 151287 грн.47 коп., а за картковим рахунком за договором № - 13201грн.65 коп.

Враховуючи вищенаведене просили стягнути з відповідача на свою користь 164489 грн.12 коп.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № від 07 грудня 2018 року станом на 18 жовтня року в розмірі 151 287 грн. 47 коп., заборгованість по картковому рахунку до кредитного договору № від 07 грудня 2018 року станом на 18 жовтня 2022 року в розмірі 13 201 грн 65 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 481 грн.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що даний позов про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що судом першої інстанції не застосовані до спірних правовідносин обов`язкові положення Закону України «Про споживче кредитування», не з`ясовано: обставин справи, які підлягали обов`язковому з`ясуванню, як то наявності права по договору, вимагати дострокового повернення споживчого кредиту; виникнення права на дострокове повернення кредиту; дотримання позивачем вимог законодавства з встановлено: порядку врегулювання простроченої заборгованості; дотримання вимог порядку врегулювання простроченої заборгованості, шляхом залучення колекторської компанії

Також судом першої інстанції допущено порушення норм процесуального права внаслідок чого рішення суду не ґрунтується на допустимості доказування та належності доказі:- в частині зроблених судом припущень, а саме: помилкового висновку про наявність факту надіслання вимоги споживачу; помилкового висновку про наявність повноважень у ТОВ «ПАРУС-ФІНАНС» повноважень з врегулювання простроченої заборгованості (досудового врегулювання), яке належить колекторській компаніям за вимог ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування»; помилкового висновку про укладення договору споживчого кредитування та підстав стягнення коштів за відсутності доказів з отримання коштів (відсутність банківська виписки).

А тому, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту ст.367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду не погоджується з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 07 грудня 2018 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено споживчий кредитний договір № , за умовами якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 306625грн. 50 коп., строк на який надається кредит визначається графіком платежів, дата остаточного повернення кредиту 07 грудня 2023 року ( п.1.1 Договору).

Відповідно до п.1.2. кредитного договору, протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставна у розмірі 00,01%.

Згідно з п.1.3. кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати Позичальником ануїтетних платежів.

Графік, погодженим відповідачем щомісячний платіж складає 10 324 грн. 63 коп.

Також, згідно з умовами договору, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг AT "ОТП Банк", та які розміщені на офіційному сайті AT «ОТП БАНК» www.otpbank.com.ua, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок № НОМЕР_1 та отримати електронний платіжний засіб, тип картки - МС Gold, валюта рахунку - гривня.

Відповідно до умов договору, AT «ОТП БАНК» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку, надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки.

На картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за заявою відповідача було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено правилами користування карткою.

Згідно умов обслуговування кредитної лінії, за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається тарифами Банку. На дату укладення Заяви-анкети розмір процентної ставки становить 5,00%.

Відповідно до підписаного відповідачем паспорту споживчого кредиту (інформації, яка надається споживачеві до укладання договору про споживчий кредит) від 01 грудня 2018 року, зазначено, що споживач має право достроково повернути споживчий кредит без будь-якої додаткової плати, пов`язаною з достроковим повернення. Договір про споживчий кредит може бути встановлена обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідно документу.

На виконання умов вищевказаного договору АТ «ОТП БАНК» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

За матеріалами справи відповідач належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором.

На адресу відповідача, за підписом представника ТОВ «Парус Фінанс» направлено вимогу за вих.№11682584 від 13 жовтня 2022 року про погашення заборгованості.

Із змісту якої вбачається, що у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 13 жовтня 2022 року прострочена заборгованість за договором складає 54114 грн 86 коп.

Зважаючи на таке, кредитор вимагає від боржника повернення суми кредиту у повному обсязі, а також проценти, комісії та штрафні санкції, нарахованих на день повернення кредиту, в 30 денним строк з дня отримання цієї вимоги. Станом на 13 жовтня 2022 року загальна сума до сплати становить 1764 489 грн.12 коп. за картковим договором - 13 201 грн.65 коп. та кредитним договором № від 07 грудня 2018 року 151 287 грн. 47 коп. (а.с.21).

У випадку невиконання ним боргових зобов`язань кредитом змушений буде звернутися за захистом своїх прав до суду.

Відповідно до списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням №-7 ТОВ «Дірект технолоджі» за жовтень 2022 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа номер відправлення 340, який ним отримано не був. Поштове відправлення повернулося з відміткою « про закінчення терміну зберігання».

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ "ОТП Банк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що 07 грудня 2018 року АТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № про надання споживчого кредиту, а тому на дані правовідносини поширюється дія Закону України "Про споживче кредитування".

Укладений між сторонами 07 грудня 2018 року кредитний договір не містить порядку пред`явлення вимоги про повернення споживчого кредиту, а відтак, в силу статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися відповідно до вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Задовольняючи позов, суд першої інстанцій вважали встановленим, що позичальник не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, своєчасно не погасив заборгованість за кредитним договором, а тому існують підстави для задоволення позову про дострокове стягнення заборгованості у розмірі, визначеному позивачем у пред`явленому позові.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим з огляду на таке.

У справі, яка переглядається, звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги не здійснення відповідачем своєчасно платежів у повному обсязі, а відтак наявністю заборгованості за кредитним договором та правом вимагати дострокового повернення суми кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що він не отримував він позивача вимоги про дострокове погашення заборгованості, а відтак якщо кредитор не направив вимогу про усунення порушення умов договору відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» або не дочекався завершення вказаного строку, то суд повинен відмовити у задоволені позовних вимог, оскільки позов пред`явлено передчасно. Більш того, позивачем не наведено умов договору за яких він набув право на дострокове повернення кредиту.

З огляду на викладене, колегія суддів наголошує, що у розподілі тягаря доведення позову саме на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність заборгованості, яка підлягає стягненню з позичальника на користь кредитора, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку у зв`язку з відсутністю заборгованості, яка підлягає стягненню, або що розмір заборгованості не відповідає дійсності. У разі пред`явлення кредитором позову про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме на позивача покладається обов`язок з доведення того, що строк виконання такого зобов`язання настав.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частини друга, четверта статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Для встановлення дійсних фактичних обставин справи сторони мають надати до суду належні, допустимі, достатні та достовірні докази, які підлягають оцінці судом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частини перша, третя статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Відповідно до статті 79 ЦПК України докази мають бути достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Дослідивши кредитний договір та розрахунок заборгованості та зробивши висновок про доведеність позову, суд першої інстанції вважав встановленими обставини непогашення позичальником заборгованості за кредитним договором, настання дострокового обов`язку з повернення суми кредиту.

Проте, колегія суддів зазначає, що визначальним для цієї справи є з`ясування обставин, чи настав (виник) у позичальника обов`язок дострокового виконання основного зобов`язання за кредитним договором та договором поруки.

У постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що тлумачення умов укладеного сторонами справи договору щодо наслідків порушення відповідачем строків повернення позичених коштів має здійснюватися у системному взаємозв`язку з правилами чинного законодавства, які регулюють загальні засади та умови настання цивільно-правової відповідальності, в тому числі за порушення грошового зобов`язання, враховуючи, що за пунктом 22 частини першої статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України.

Відповідно до пункту 60 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним із платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Регулювання правових відносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб з 10 червня 2017 року на ці цивільні відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

За змістом частини 4 статті 16 Закону України "Про споживче кредитування", у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» порядок направлення письмової вимоги про дострокове повернення коштів.

Кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги ст.16 Закону, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника немає обов`язку достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду немає підстав для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Аналіз ст.16 Закону дає можливість зробити висновок, що головною умовою для звернення кредитодавця до суду з позовом про дострокове стягнення споживчого кредиту є направлення банком відповідної вимоги, що дає можливість боржнику її виконати протягом строку, встановленого в договорі чи Законі, після чого кредитодавець позбавляється права вимагати повернення кредиту достроково.

У разі якщо кредитор направив споживачу вимогу про дострокове погашення кредиту і таке направлення підтверджене, то звернення кредитора до суду з позовом до споживача про стягнення заборгованості за кредитним договором до закінчення визначеного у цій вимозі строку для її виконання не позбавляє можливості споживача виконати умови вимоги, а саме усунути порушення умов договору про надання споживчого кредиту, за умови, що на момент ухвалення рішення у справі строк виконання вимоги про дострокове повернення кредиту сплив.

Тобто направлення відповідно до статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» вимоги про дострокове повернення кредиту свідчить про дотримання кредитором вимог цього Закону і не позбавляє суд права вирішити позов по суті заявлених вимог за умови, що на час ухвалення рішення минув строк для виконання вимоги і вона не втратила чинності».

Сторони кредитного договору від 07 грудня 2018 року не погодили умови відповідно до яких банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині.

Звертаючись до суду з цим позовом позивачем надано до суду письмову вимогу за вих.№11682584 від 13 жовтня 2022 року про погашення заборгованості, яка направлялася на адресу відповідача, за підписом представника ТОВ «Парус Фінанс».

Відповідно до списку згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням №-7 ТОВ «Дірект технолоджі» за жовтень 2022 року на адресу ОСОБА_1 було направлено листа номер відправлення 340. Доказів отримання вказаного поштового відправлення позивач до суду не надав.

Між тим, відповідно до трекінгу відправлення Укрпошта, наданого відповідачем поштове відправлення 340 повернулося відправникові з відміткою «про закінчення терміну зберігання», що відповідно до норм ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення листа із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного вручення листа особі. Повернення листа із вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання такого листа чи про її незнаходження за адресою.

Отже, з врахуванням наведеного, матеріали справи не містять доказів як направлення позивачем вимоги про дострокове виконання боргових зобов`язань на адресу відповідача, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження повноважень ТОВ «Парус Фінанс» таТОВ «Дірект технолоджі» на вчинення дії від його імені, так і доказів отримання досудової вимоги відповіадчем та її не виконання протягом 30 днів, у зв`язку з чим для позичальника настав обов`язок з дострокового повернення усієї суми кредиту.

Установивши, що умовами кредитних договорів не було передбачено порядок направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, а виконання позивачем вимог ст.16 Закону України « Про споживчий кредитування» належними та допустимими доказами не підтверджено, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для дострокового погашення заборгованості за кредитними договорами, оскільки позивач не довів, що для позичальника сплинув строк для виконання вимоги і вона не втратила чинності.

Тож помилковим і безпідставним є висновки суду першої інстанції про стягненню з відповідача на користь позивача кредиту, адже таку підставу позову позивач не доводив та не підтвердив цю обставину належними та допустимими доказами. Доводи апеляційної скарги в цій частині є слушними.

У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

При цьому Верховний Суд наголошував на тому, що у справах про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором саме позивач повинен довести у судах першої та апеляційної інстанцій, що відповідно до умов укладеного кредитного договору строк виконання такого зобов`язання є таким, що настав, а тому позичальник продовжує користуватися цими грошовими коштами неправомірно. У разі дострокового стягнення суми кредиту саме позивач має довести, що такий обов`язок виник, оскільки виключно з ініціативи кредитора та у порядку, визначеному умовами кредитного договору, в односторонньому порядку відбулася зміна умов такого договору, зокрема щодо строку виконання цивільного зобов`язання.

В оцінці цього визначальними є умови кредитного договору. Такий договір є джерелом правового регулювання цивільних відносин між сторонами, який визначає обов`язкові для обох сторін правила поведінки, відмінні від їх законодавчого регулювання.

Визначальним для висновку про те, що настав строк для дострокового стягнення заборгованості - є одержання вимоги банку позичальником про таке дострокове погашення заборгованості та її невиконання протягом 30 днів.

Позивач не доводив і не довів за результатами розгляду справи судом першої інстанції факт вручення вимоги позичальнику. Такі обставини не були встановлені цим судом, у матеріалах справи немає доказів вручення позичальнику такої вимоги. Тож, застосовуючи умови кредитного договору та вимоги ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», суд не мав правових підстав зробити висновок, що у позичальника виник обов`язок дострокового повернення усієї суми кредиту.

Колегія судді визначає, що вручення такого повідомлення позичальнику є саме тією обставиною, яка обов`язково входить у предмет доказування у такій категорії спорів та за сформованими позивачем підставами пред`явленого позову.

Такий висновок не позбавляє позивача права звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв`язку з настанням остаточного строку повернення суми кредиту, передбаченого умовами кредитного договору, що не було підставою позову у справі, що переглядається.

Безпідставними є твердження апелянта щодо порушень ВТ «ОТП Банк» вимог статті 18 Закону України «Про споживче кредитування» з огляду на те, що матеріалами справи не підтверджено і не надано відповідачем, що ТОВ «Парус-Фінанс» є колекторською компанією.

Належними та допустимими доказами руху коштів по справі є договір банківського paxунку та відповідні банківські виписки (первинні документи бухгалтерського та звітного характеру про руху коштів за відповідним рахунком відкритим на ім`я відповідної особи (карткрахунках тощо). Вказане узгоджується з положеннями ст.3, ч.3, ст.6 Закону України «Про бухгалтера облік та фінансову звітність», ст. 68 Закону України "Про банки і банківську діяльність"", встановлюють вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, пунктом 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.01 р. № 23-1 III, а також розділом IV. «Регістри аналітичного та синтетичного обліку» Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках Україна, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.07.2018. її (і далі - Положення № 75) за умов якого, визначено, що Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнта обумовлюються договором банківського рахунку між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видання або відсилання клієнту.

Позивачем до позову надано звіт-рахунок з 21 червня 2019 року по 30 вересня 2022 року з якого вбачається рух коштів за рахунком НОМЕР_1 , який було відкрито на ім`я відповідача за умовами кредитного договору, а відтак, на думку колегії суддів, це і є формою виписки з особового рахунку клієнта, яка обрана банком відповідно до вимог діючого законодавства.

За такого, доводи апеляційної скарги щодо ненадання банком виписки з особового рахунку не заслуговують на увагу

Підсумовуючи, колегія суддів встановила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення в силу пунктів 1,3 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, адже підтвердилися такі підстави апеляційної скарги як неврахування судом першої інстанцій правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 20202 року у справі № 638/13683/15-ц, постанови Верховного Суджу від 21 вересня 20222 року №751/11211/16 .

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що колегія суддів зробила висновок про ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, то судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, покладаються на позивача.

Судові витати, понесені у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають відшкодуванню позивачем на користь відповідача.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 3721 грн.50 коп., який і підлягає відшкодуванню йому позивачем.

Звертаючись до суд з позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн , тоді як треба було 2684 грн. За такого, розмір недоплаченого судового збору складає 203 грн., який і підлягає стягненню з останнього в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Власенком Сергієм Олександровичем задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» () на користь ОСОБА_1 ( ІНН НОМЕР_2 ) судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одну) грн. 50 коп., в дохід держави 203 (двісті три) грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.