Справа № 296/8999/23
У Х В А Л А

Іменем України

15 вересня 2023 рокум. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м.Житомира Шкиря В.М., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за фактично спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» звернулося до суду та просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за фактично спожиту електричну енергію у розмірі 4818,40 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 268,40 грн.

Вирішуючи питання про можливість видати судовий наказ за заявою, суддя приходить до наступного висновку.

У відповідності до ч. 5 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи боржника.

Згідно відповіді № 2275578 від 15.09.2023 з Єдиного державного демографічного реєстру боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 що знаходиться під юрисдикціє. Чуднівського районного суду Житомирської області.

Споживання електроенергії в даному випадку відбувалося за адресою АДРЕСА_2 , що в межах юрисдикції Корольовського районного суду м.Житомира, проте в даному випадку правила виключної підсудності не діють з огляду на таке.

Так, згідно ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Правила загальної підсудності визначені у статті 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

При цьому, за змістом п. 7 ч. 1 ст. 162 ЦПК України під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Отже, в порядку наказного провадження проводиться розгляд справ щодо яких презюмується відсутність спору.

Під час розгляду цивільної справи № 646/8916/17 (постанова від 27.03.2019) Верховний Суд вказав, що позови що виникають з приводу нерухомого майна це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Таким чином, правила виключної підсудності стосуються випадків, коли відносно нерухомого майна триває спір, вирішення якого можливе виключно за наслідками розгляду справи по суті, а відтак, ці правила не можуть застосовуватись до заяв наказного провадження, де розгляд справи по суті не відбувається та презюмується відсутність спору.

Вказане пояснюється особливим порядком розгляду справ наказного провадження, де боржник не повідомляється про розгляд справи, однак йому забезпечується право перегляду цього судового рішення. Власне, саме з метою спрощення реалізації цього права справи наказного провадження розглядаються лише за правилами загальної підсудності, тобто за місцем реєстрації боржника.

Заявник просить в разі виявлення, що справа не підсудна цьому суду постановити ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з додатками за підсудністю.

Так чю8 ст.165 ЦПК України передбачено, що якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

Оскільки боржник не є фізичною особою підприємцем суд не вправі направляти заяву про видачу судового наказу за підсудністю.

Разом з цим п. 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням правил підсудності.

Вважаю за необхідне роз`яснити представнику заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу в даному випадку не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 27, п. 9 ч. 1ст. 165 ЦПК України, суддя

постановив:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирська обласна енергопостачальна компанія» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за фактично спожиту електричну енергію - відмовити.

Ухваланабирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суду міста Житомира протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвалу проголошено та підписано суддею 15.09.2023

Суддя В. М. Шкиря