Справа № 237/4591/23
Провадження № 2/237/757/23
22.08.23 року м. Курахове
Мар`їнський районний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Ліпчанського С. М.,
при секретарі Бахтіяровій Н. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Мар`їнської міської ради, Мар`їнської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності, -
ОСОБА_1 звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Позивач ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 30.08.1995 р., виданим Мар?їнською міською радою, на підставі рішення № 45/4 від 30.08.1995р., має всі оригінали правовстановлюючих документів.
Реєстрація права власності на належний позивачу будинок була відповідно до законодавства, що діяло на момент, виникнення такого права. Станом на серпень 2023р. не завершена процедура оформлення (реєстрації) відповідно ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, тому запис про реєстрацію права власності на нього відсутній в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформація про право власності на будинок не внесена до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому позивач не може реалізувати своє право власності на володіння та користування і розпорядження будинком.
З моменту набуття позивачем права власності на будинок та по 24.02.2022 рік, що є початком повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ОСОБА_1 зареєстрована, постійно проживала в будинку, користувалась і розпоряджувалась ним.
09.03.2022 року, під час обстрілу міста Мар`їнка будинок АДРЕСА_1 було зруйновано, в наслідок чого позивач звернулась до правоохоронних органів та зареєструвала кримінальне провадження. Для оформлення компенсації за зруйноване майно у липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до державного реєстратора з метою поновлення права власності, однак отримала відмову, з посиланням на те, що відсутня інформація про реєстрацію права власності на вказаний будинок. Тому позивач змушена звернутись до суду для відновлення свого права.
У судове засідання позивач та відповідач не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі
Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав.
Відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 30.08.1995 р., виданим Мар?їнською міською радою, на підставі рішення № 45/4 від 30.08.1995р. позивач ОСОБА_1 є власницею будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до технічного паспорту від 16.11.1995 р. АДРЕСА_1 загальною площею 48,53 кв.м. складається з : веранди, комори, кухні 1, жилої кімнати 2 , жилої кімнати 3, жилої кімнати 4 та надвірних прибудов.
Реєстрація права власності на належний позивачу будинок була відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права, право на нерухоме майно виникло до 01.01.2013р., станом на серпень 2023р. не завершена процедура оформлення (реєстрації) відповідно ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Рішенням від 07.07.2023 року № 68361212 позивачу відмовлено в проведенні реєстраційних дій.

На підставі вищезазначеного, ОСОБА_1 є власником будинку, що підтверджено копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, але не має змоги вільно розпоряджатися власним майном, що і є приводом для звернення до суду.

Вважаю, що позовні вимоги мають бути задоволенні з наступних підстав.

Відповідно до правил ст.ст. 15,16. ПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як передбачено ст. 392 ТТК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, зокрема, на квартиру, жилий будинок або будь-яке інше приміщення.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України право на позов виникає також з підстав втрати правовстановлюючого документа виникає у особи, яка фактично володіє спірним майном у тому разі, коли таке право не оспорюється іншими особами, тобто за відсутності обставин, які свідчать про наявність у них трава вимоги щодо спірного майна , але у зв`язку відсутністю можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа.

Слід зазначити, що Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи без перешкодо користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 ЦКУкраїни).

Згідно статей 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений у статті 16 ЦК України. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є,зокрема, визнання права.

Таким чином позовні вимоги позивача є законними та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись ч.4 ст.41 Конституції України, ст.ст. , ст. ст. 15, 16, 328, 392 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Мар`їнської міської ради, Мар`їнської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області про визнання права власності- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 48,53 кв.м. складається з: веранди, комори, кухні 1, жилої кімнати 2 , жилої кімнати 3, жилої кімнати 4 та надвірних прибудов, відповідно до свідоцтва про право власності на будинок від 30.08.1995 р., виданим Мар?їнською міською радою, на підставі рішення № 45/4 від 30.08.1995р.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів безпосередньо до Апеляційного суду Донецької області.

Суддя С. М. Ліпчанський

Дата документу 22.08.23 року