ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4761/23 Справа № 242/1187/22 Суддя у 1-й інстанції - Владимирська І.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 242/1187/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2023 року, яке ухвалено суддею Владимирською І.М. (повне судове рішення складено 24 лютого 2023 року),-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті свого батька на спадщину у виді автомобілю Москвич, який відповідач взяв за довіреністю у спадкодавця ще за життя. Однак, відповідач, після закінчення строку дії довіреності, автомобіль добровільно позивачу не повернув. Таким чином, позивач був змушений доводити правопорушення відповідача та захищати власне зазначене порушене відповідачем право. Тому позивач наполегливо вимушено працював, а саме: розумово, інтелектуально складаючи та здійснюючи звернення, скарги, заяви у телефонному та письмовому вигляді, отримувавши при цьому емоційний та моральний дискомфорт. Позивач захищав своє порушене право відповідачем самостійно, без послуг адвоката, тобто сам виконав всю роботу адвоката по факту. Таким чином, позивач правомірно визначився та оцінив власну правозахисну працю у розмірі 11 000 євро (1000 євро * 10 шт.- письмових звернень та 1 телефонне звернення) = 369 600 грн., які позивач вважає достойною оплатою (винагородою, компенсацією, тощо).

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача за кожне з 11 звернень позивача по 1000 євро (33 600 грн.) на загальну суму 11 000 євро (369 600 грн.).

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, оскільки, на його переконання, в матеріалх справи достатньо доказів для задоволення його вимог.

Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду, в судове засідання не з`явилися, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив про можливість розгляду апеляційної скарги за його відсутності, а відповідач ОСОБА_2 про причини неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що, відповідно до позовної заяви від 02.07.2020, ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до фізичної особи, на котру видано довіреність 24.04.2015, про повернення майна (автомобіля), вчинення певних дій, захист прав, свобод, інтересів та інше.

Згідно листа від 06.07.2020, Головне управління національної поліції в Донецькій області повідомило ОСОБА_1 , що його звернення направлено за належністю, яке надійшло з Державної установи «Урядовий контактний центр».

Згідно заяви від 23.07.2020 про усунення недоліків позовної заяви на ухвалу Селидівського міського суду Донецької області судді Каліщук З.М. № 2/242/1118/20 №242/2862/20 від 10.07.2020, ОСОБА_1 усунув недоліки в позовній заяві.

Згідно заяви від 25.01.2021, ОСОБА_1 звернувся до Другої Селидівської державної нотаріальної контори про надання йому копії довіреності на автомобіль померлого батька ОСОБА_4 .

Відповідно до позовної заяви від 11.02.2021, ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Держава України в особі Другої Селидівської державної нотаріальної контори Селидівського міського нотаріального округу, про повернення майна (автомобіля) в натурі, вчинення певних дій, захист прав, свобод, інтересів та інше.

Згідно заяви від 07.07.2021, ОСОБА_1 звертався до Селидівського міського суду Донецької області по справі № 242/860/21.

Згідно заочного рішення Селидівського міського суду Донецької області від 16.07.2021, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Держава України в особі Другої Селидівської державної нотаріальної контори Селидівського міського нотаріального округу про повернення майна в натурі, вчинення певних дій, захист прав, свобод та інтересів, задоволено. Зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 автомобіль марки АЗЛК, модель 2140, 1980 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно виконавчого листа Селидівського міського суду Донецької області, виданого 16.09.2021 по справі № 242/860/21, зобов`язано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 автомобіль марки АЗЛК, модель 2140, 1980 року випуску, ідентифікаційний номер кузова НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Згідно заяви від 16.09.2021, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою надати йому виконавчий лист по справі № 242/860/21.

Згідно заяв від 28.09.2021 та від 21.10.2021, ОСОБА_1 звернувся до начальника Селидівського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про прийняття до виконання виконавчого листа №242/860/21, виданого Селидівським міським судом Донецької області від 16.09.2021.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення коштів у вигляді компенсації правозахисної праці позивача ОСОБА_3 , здійсненої ним на захист своїх інтересів під час складання звернень до компетентних органів, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрутованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як закріплено в ч. 2 ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Предметом доказування у даній справі є наявність правових підстав для покладення на відповідача ОСОБА_2 обов?язку з відшкодування позивачу ОСОБА_1 у вигляді нарахованої ним компенсації за здійснені ним дії щодо захисту свого порушеного права відповідачем самостійно, без послуг адвоката, шляхом направлення відповідних звернень до компетентних органів.

Положеннями ЦПК України та ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до вимог ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ЦПК (частина 4 статті 137) де передбачено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).

У рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач в позовних вимогах посилається на те, що ним самостійно був здійснений захист порушеного права, а саме: ним була здійснена правозахисна діяльність у вигляді звернення до суду та інших органів, однак з викладеного вбачається, що позивач був стороною по справі та захищав особисті інтереси, а тому заявлені позовні вимоги є безпдставними та задоволенню не підлягають.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2023 року- залишити без задоволення.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 24 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 13 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: