Провадження № 2/537/47/2023
Справа № 537/623/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.09.2023 Крюківський районний суд міста Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді Дядечко І.І., за участю секретаря Марченко К.Д., представника позивача Гамми М.Ф., представника відповідача Олійник Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці Полтавської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький хлібокомбінат» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку зворотної вимоги (регресу),

установив:

Представник ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» звернувся до суду з позовом, згідно вимог якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» 77 440 грн 00 коп., в тому числі 60 000 грн 00 коп. відшкодованої ОСОБА_2 моральної шкоди, 10 000 грн 00 коп. відшкодованих ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, 7 000 грн 00 коп. виконавчого збору на користь Крюківського ВДВС у м. Кременчуці, 440 грн 00 коп. на проведення виконавчих дій Крюківським ВДВС у м. Кременчуці та 2 481 грн 00 коп. понесених судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що 25.10.2017 ОСОБА_1 , виконуючи свої трудові обов`язки водія транспортного засобу ГАЗ 3302 реєстраційний номер НОМЕР_1 в ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», рухався з боку перехрестя вулиць Миру-Космонавтів в напрямку перехрестя вулиць Миру-Гірників у м. Горішні Плавні, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок чого остання отримала тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Зазначені обставини встановлені вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року у справі 534/632/19, який набрав законної сили 02.03.2021, та не потребують доказування на підставі ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, згідно з якою вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ГA3 модель 3302, вантажний, фургон, малотоннажний-В, державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди був зареєстрований за ТОВ «Комсомольськхліб плюс». Полісом АК 5869911 від 14.03.2017 цивільно-правова відповідальність транспортного засобу ГАЗ модель 3302, державний номерний знак НОМЕР_1 , належного ТОВ «Комсомольськхліб плюс», застрахована в АХА СТРАХУВАННЯ. На підставі Договору оренди транспортного засобу №01-10 від 01.10.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю «Комсомольськхліб плюс» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький хлібокомбінат» прийняло в тимчасове платне володіння та користування транспортний засіб марки ГАЗ, моделі 3302, рік випуску 2006, реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що складено акт приймання передачі до цього Договору. Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі № 534/632/19 від 14.09.2020 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у вигляді обмеження волі на строк 3 ( три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном 2 (два) роки. Даним вироком присуджено стягнути з ОСОБА_1 процесуальні витрати в сумі 1483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн 05 коп. на рахунок держави, та на користь держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради за лікування потерпілої ОСОБА_2 кошти в сумі 14 504 (чотирнадцять тисяч п`ятсот чотири) грн 89 коп. Керуючись ч.1 ст. 1166, ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1172 ЦК України, суд зазначеним вироком у справі № 534/632/19 від 14.09.2020, який набрав законної сили 02.03.2021, присудив стягнути з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень і витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень, а всього 70 000 (сімдесят тисяч) гривень. Тобто у вказаній кримінальній справі заявлявся цивільний позов, який був задоволений в зазначеній частині зазначеним вироком суду. На даний вирок суду обвинуваченим ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, яка ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.03.2021, яка набрала законної сили 02.03.2021, була залишена без задоволення, а вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року - без змін. Таким чином, з моменту набрання законної сили вироком суду, а саме з 02.03.2021, встановлено заподіяння шкоди ОСОБА_1 позивачу на суму 70 000 гривень, в тому числі в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) гривень моральної шкоди і в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», в якому на момент вчинення кримінального правопорушення під час керування джерелом підвищеної небезпеки працював відповідач. На підставі викладеного, слід зробити висновок, що вина ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю та об`єктивно доказана, що вказано у вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року, залишеному без змін ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.03.2021, що набрав законної сили 02.03.2021. При цьому судом при розгляді зазначеної кримінальної справи за обвинувачем ОСОБА_1 розглянуто і задоволено цивільний позов потерпілої до ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на суму 70 000 грн. На виконання вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі № 534/632/19 від 14.09.2020 в частині стягнення з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 60 000 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, а всього 70 000 грн, Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було відкрито виконавче провадження № 65153002 від 15.04.2021. На виконання вимог даної постанови з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» з урахуванням суми виконавчого збору (7 000 грн) та коштів на проведення виконавчих дій (440 грн) було стягнуто 77 440 (сімдесят сім тисяч чотириста сорок) грн, сплата яких ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» підтверджується платіжним дорученням № 2806 від 17 травня 2021 року на суму 77 440,00 грн. Оскільки, в добровільному порядку відповідач не відшкодував завдані збитки, вони змушені були звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.04.2022 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

26.08.2022 представником відповідача подано до суду відзив, згідно якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач у позовній заяві вказує, що на виконання вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі № 534/632/19 від 14.09.2020 в частині стягнення з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 60 000 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, а всього 70 000 грн Крюківським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було відкрито виконавче провадження № 65153002 від 15.04.2021. На виконання вимог даної постанови з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» з урахуванням суми виконавчого збору (7 000 грн) та коштів на проведення виконавчих дій (440 грн) було стягнуто 77 440 (сімдесят сім тисяч чотириста сорок) грн, сплата яких ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» підтверджується платіжним дорученням №2806 від 17 травня 2021 року на суму 77 440.00 грн.Проте постановою Верховного Суду від 30 червня 2021 року провадження № 51-1244км21 справа № 534/632/19 ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, у зв`язку із сплавом строків давності, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 49 КК України, а цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді залишено без розгляду. Оскільки вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.09.2020 скасовано, цивільний позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді залишено без розгляду, то позивач мав би звернутися до суду з заявою про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих сум за позовними вимогами, які залишені без розгляду. Окрім того, оскільки відповідач скоїв злочин з необережності відносно ОСОБА_2 а не відносно позивача при виконанні трудових обов`язків, тому повинен відповідати за причинену ним шкоду відповідно до вимог ст. 132 КЗпП України в межах середнього місячного заробітку і п. 3.4.1 ст.134 КЗпП України не розповсюджується на дані правовідносини. Також вказує на те, що відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.Зазначена норма, що регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.Виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій не є шкодою завдану потерпілій іншою особою в рамках деліктних правовідносин, а отже ст. 1191 ЦК України не може розповсюджуватися на дані правовідносини. Також вказує на те, що позивач звернувся до суду з пропуском строку, передбаченого частиною третьою статті 233 КЗпП України.

05.09.2022 представником позивача подано до суду заперечення на відзив, в якому вказав, що з аргументами представника відповідача, викладеними у відзиві, ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» не згоден з наступних підстав. Так, представник відповідача в своєму відзиві на позовну заяву вказує, що стягнення коштів з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» відділом ДВС здійснювалося в примусовому порядку на підставі рішення, винесеного за позовом, який Верховним Судом залишено без розгляду. Однак, слід зазначити, що згідно Постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року (провадження № 51-1244км21, справа 534/632/19) ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК, у зв`язку із спливом строків давності, передбачених пунктом 2 ч. 1 ст. 49 КК. В той же час в тексті даної Постанови ВС вказується, що ОСОБА_1 у здійсненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України , винний і даний факт вказаний у рішеннях судів всіх інстанцій, які пройшла дана справа. Вину ОСОБА_1 в здійсненні даного злочину не заперечує у своєму відзиві і представник відповідача. На думку представника відповідача, ОСОБА_1 повинен відповідати за причинену ним шкоду відповідно до вимог ст. 132 КЗпП України в межах середнього місячного заробітку і п.3 ч.1 ст. 134 КЗпП України не розповсюджується на дані правовідносини. ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» зазначає, що згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України - «Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом». Позивач по справі вважає посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 під час виконання трудових відносин не був посадовою особою, такими що не впливають на розгляд даної справи. Так як в п.3 ч.1 ст. 134 КЗпП України мова йде про працівника взагалі, без будь-якого уточнення чи посилання на його статус посадової особи, а тому і застосування норм законодавства вказаних представником відповідача з даного приводу є безпідставним. У даній справі виправдувальний вирок відсутній. Обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, а не виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, таким чином ОСОБА_1 несе матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству, тому як має місце випадок, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строку давності є альтернативою виправдувальному вироку, який у даній справі відсутній. Тобто вина обвинуваченого у злочині встановлена судом, і лише через сплив строку давності суд звільнив особу від кримінальної відповідальності за вчинений кримінальний злочин. В ч. 1 ст. 1191 ЦК України вказано, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як бачимо, у вище згаданій статті вказується, що право на звернення до суду із зворотною вимогою (регресом) має особа, яка вже відшкодувала шкоду, завдану іншою особою. Тобто, звернення до суду особою, яка ще нічого не відшкодовувала було б безпідставним. Згідно з п.6 ст. 261 ЦК України «За регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання». Вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області у справі № 534/632/19 від 14.09.2020 про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України вступив в законну силу 02.03.2021, згідно ухвали Полтавського апеляційного суду. Тобто, винність ОСОБА_1 була остаточно встановлена саме 02.03.2021. Позов ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» подано 22.02.2022, а значить і строки позовної давності в даному випадку позивачем не порушено. Також вимоги про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі, зазначеному у відзиві, є завищеними і необґрунтованими. У зв`язку з отриманням відзиву на позов у даній справі позивачу стало відомо про нібито скасування касаційним судом вироку у справі N 534/632/19. В результаті подальшого аналізу у зв`язку з цим Єдиного реєстру судових рішень за критерієм пошуку по номеру справи N 534/632/19 представником позивача встановлено наступне: Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області 14 вересня 2020 року СОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України призначивши покарання у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_1 від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном 2 (два) роки. На підставі ст. 76 КК України на засудженого ОСОБА_1 покладено обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, куди періодично з`являтися для реєстрації. Стягнуто з ОСОБА1 процесуальні витрати в сумі 1483 (одна тисяча чотириста вісімдесят три) грн 05 коп. на рахунок держави, та на користь держави в особі Фінансового управління виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради за лікування потерпілої ОСОБА 2 кошти в сумі 14504 (чотирнадцять тисяч п`ятсот чотири) грн 89 коп. Стягнуто з ТОВ "Кременчуцький хлібокомбінат" на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 60 000 (шістдесят тисяч) грн і витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 (десять тисяч) грн, а всього 70 000 (сімдесят тисяч) гривень. Вирішено питання про речові докази. Знято арешт, накладений на підстав ухвал слідчого судді Комсомольського міського суду Полтавські області від 26.10.2017 та 30.10.2017 на автомобіль марки ГАЗ, моделі 3302, типу вантажний фургон малотоннажний-в, державний номерний знак НОМЕР_2 . Згідно з вироком суду, подія, яка стала підставою для притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 відбулась 25.10.2017. Особа 1 притягнута до відповідальності за те, що він 25.10.2017 о 7 год. 30 хв. на вул. Миру в місті Горішні Плавні Полтавської області керуючи автомобілем марки ГАЗ моделі 3302 реєстраційний номер НОМЕР_2 , порушивши вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, наїхав на пішохода ОСОБ A3, що згідно висновків судової автотехнічної експертизи № 340 від 30.08.2018 знаходиться в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди та внаслідок якої остання відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 117 від 16.02.2018 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 23.02.2021 вказаний вирок залишено без змін. Як слідує із вказаного вироку, який набрав чинності 23.02.2021, засуджений ОСОБА1 вчинив злочин невеликої тяжкості, за який його засуджено та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік, 25 жовтня 2017 року. В ЄРСР міститься ухвала Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 березня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/956031091 у справі № 534/632/19, що набрала законної сили 22.03.2022, за поданням прокурора про звільнення від відбування призначеного судом покарання в зв`язку з закінченням строків давності, якою подання прокурора задоволено. ОСОБУ_3 звільнено від відбування призначеного основного і додаткового покарання згідно з вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.09.2020 за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік та відповідно до ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком терміном 2 роки та на підставі ст. 76 КК України на нього покладено обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, куди періодично з`являтися для реєстрації. У зв`язку з цим позивач повідомляє наступне: Згідно з ч. 3 ст. 62 КПК України, цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому. Всупереч ч. 3 ст. 62 КПК України про касаційний перегляд вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року та ухвали Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» як цивільний відповідач у справі судом не повідомлявся, зокрема ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» не було повідомлено судом про прийняття постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 червня 2021 року у справі № 534/632/19 (провадження № 51-1244км21), яким вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 скасовано; звільнено ОСОБА1 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК. у зв`язку із спливом строків давності, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 49 КК (у редакції Закону від 08 квітня 2014 року № 1183-VII); кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито; цивільні позови потерпілої ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді та прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_2 залишено без розгляду. У зазначеній представником відповідача доданій до відзиву копії постанови Верховного Суду зазначено, що «У судовому засіданні прокурор Єременко М.В. підтримав касаційні скарги прокурора та засудженого в частині неправильного застосування апеляційним судом закону України про кримінальну відповідальність та необхідності звільнення ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності на підставі пункту 2 частини 1 статті 49 КК. Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило.» Викладена інформація про повідомлення ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» про дату, час і місце касаційного розгляду належним чином не відповідає дійсності. Так як обвинуваченого звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із спливом строків давності, а не виправдано за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення; згідно з ч. 3 ст. 129 КПК України суд залишає позов без розгляду у разі виправдання обвинуваченого за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення або його непричетності до вчинення кримінального правопорушення, а також у випадках, передбачених частиною першою статті 326 цього Кодексу; випадки, передбачені частиною першою статті 326 КПК України при винесенні зазначеної постанови ВС також були відсутні, то цивільні позови потерпілого про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді та прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілої залишено без розгляду Верховним Судом незаконно. Приймаючи до уваги наявність в ЄРСР чинної і не скасованої ухвали Кременчуцького районного суду Полтавської області від 15 березня 2021 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/95603109) у справі № 534/632/19, що набрала законної сили 22.03.2022, за поданням прокурора про звільнення від відбування призначеного судом покарання в зв`язку з закінченням строків давності, якою подання прокурора задоволено; враховуючи не надання представником відповідача у даній справі при поданні відзиву на позов засвідченої належним чином копії постанови Верховного Суду від 30 червня 2021 року по справі № 534/632/19; приймаючи до уваги неможливість згідно з ст. ч. 3 ст. 129 КПК України залишення цивільних позовів судом касаційної інстанції у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення злочину у зв`язку із спливом строків давності і закриття кримінального провадження стосовно особи, є сумніви.

02.02.2023 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2

16.03.2023 ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області визнано явку третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 для участі та надання особистих пояснень у судове засідання обов`язковою.

Представник позивача ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» Гамма М.Ф. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні в задоволені позовних вимог ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» просила відмовити в зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Третя особа ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов таких висновків.

Згідно ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 , наказом (розпорядження) №604-к від 24.10.2017, наказом про звільнення №172-к від 20.04.2018, ОСОБА_1 з 25.10.2017 по 07.05.2018 працював на посаді водія автотранспортного засобу в ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат».

Згідно договору оренди транспортного засобу №01-10, укладеного між ТОВ «КОМСОМОЛЬСЬКХЛІБ ПЛЮС» та ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» 01.10.2017, в користуванні позивача перебуває транспортний засіб ГАЗ 3302, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Як встановлено в судовому засіданні, не заперечується сторонами по справі та зокрема підтверджується подорожнім листом №96 від 25.10.2017, журналом обліку виїзду та заїзду автомобілів в гараж, розпочатий 01.10.2017, 25.10.2017 під час виконання своїх посадових обов`язків, а саме розвозки хлібу по торгівельним точкам в м. Горішні Плавні на вантажному фургоні ГАЗ 3302, реєстраційний номер НОМЕР_1 , водій автотранспортного засобу ОСОБА_1 порушив правила безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_2 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.09.2020 по справі №534/632/19 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, відповідно до ст.75,76 КК України звільнено від відбування призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим терміном 2 роки. Стягнуто з ОСОБА_1 процесуальні витрати в сумі 1 483 грн 05 коп. на рахунок Горішньоплавніської міської ради за лікування потерпілої ОСОБА_2 кошти в сумі 14 504 грн 89 коп. стягнуто з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 60 000 грн і витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, а всього 70 000 грн.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 23.02.2021 вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.09.2020 щодо ОСОБА_1 залишено без змін.

15.04.2021 державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Перцевою В.Ю. відкрито виконавче провадження з приводу виконання виконавчого листа №534/632/19, виданого 06.04.2021 Кременчуцьким районним судом про стягнення з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 60 000 грн та витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн, а всього 70 000 грн, стягнуто з боржника виконавчий збір у розмір 7 000 грн, витрати в/п, що підтверджується постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №65153002 від 15.04.2021.

Згідно постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №65153002 від 15.04.2021, державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Перцевою В.Ю. визначено для боржника ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 220,00 грн.

Постановою про стягнення виконавчого збору, винесеною 15.04.2021 державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Перцевою В.Ю. 15.04.2021 у виконавчому провадженні №65153002, стягнуто з боржника ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» виконавчий збір у розмірі 7 000 грн.

Згідно постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №65153002 від 23.04.2021, державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Перцевою В.Ю. визначено для боржника ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 220,00 грн.

Як вбачається з платіжного доручення №2806 від 17.05.2021, ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» перераховано Крюківському відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 77 440, 00 грн, призначення платежу: стягнення з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», зг постанови ВП№65153002 від 15.04.2021.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження, винесеної 25.05.2021 державним виконавцем Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Перцевою В.Ю., виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №534/632/19, виданого 06.04.2021 Кременчуцьким районним судом, про стягнення з ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 60 000 грн та витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн, а всього 70 000 грн закінчено у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчого документа.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або ушкодженням здоров`я. відповідно до ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодження здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода на користь потерпілого може стягуватися за рішенням суду або сплачуватися за домовленістю сторін в порядку досудового врегулювання спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до положень ч.1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Тобто за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, така шкода має бути відшкодована працедавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Право регресу - право особи, що відшкодувала шкоду, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого завдано шкоди. Зазначена стаття застосовується у випадках, коли фігура завдавача шкоди та фігура особи, яка несе відповідальність за завдану шкоду, не співпадають (ст. ст. 1172 - 1176, 1178, 1179 ЦК України тощо).

При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

За загальним правилом на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі. Виключення з цього положення можуть бути встановлені законом.

Регресне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки підставою його виникнення є виконання іншою особою відповідного зобов`язання.

Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу повернення відповідачем ОСОБА_1 з вини якого завдано шкоди, виплаченого на виконання вироку Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14.09.2020 позивачем ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» третій особі (потерпілій) ОСОБА_2 грошового відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді, та сплаченого на користь Крюківського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №65153002.

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, постановою Верховного суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 червня 2021 року вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 скасовано, звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, у зв`язку із спливом строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст. 49 КК ( у ред., Закону від 08.04.2014 №1183-VII); Кримінальне провадження стосовно ОСОБА_1 закрито; Цивільні позови потерпілої ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді та прокурора про відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_2 залишено без розгляду.

Домовленість між учасниками судового розгляду щодо виплати третій особі (потерпілій) ОСОБА_2 моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді в добровільному порядку відсутня.

Тобто на день звернення позивача ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку зворотної вимоги (регресу) була відсутня правова підстави для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді.

Відповідно до ч.1,2 ст. 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Згідно з ч.9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Статтею 445 ЦПК України передбачені особливості повороту виконання в окремих категоріях справ. Зокрема, у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом (ч.1 ст. 446 ЦПК України).

Отже, поворот виконання рішення, якщо цього вимагає відповідач, можливий у будь-якому випадку, незалежно від того, в якому порядку (апеляційному, касаційному чи за нововиявленими обставинами) скасовано судове рішення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 роз`яснено, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнені кошти за скасованим судовим рішенням у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18), у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 569/15646/16-ц (провадження № 14-375цс19) та постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2022 року у справі № 405/3788/19 (провадження № 61-826св22).

Судом встановлено, що грошові кошти, що стали підставою звернення позивача ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» до суду з регресним позовом, були стягнуті органами виконавчої служби з позивача в порядку виконання вироку суду, який в подальшому було скасовано, а тому у позивача були наявні підстави для звернення до суду з заявою про поворот виконання рішення в порядку ст.444 ЦПК України.

Як випливає зі змісту ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст. 16 ЦК України.

У своїх постановах Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду ( подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18, від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19).

Відповідно до частин першої, другої ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З наведених норм права вбачається, що держава забезпечує захист порушених або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб. Такі права захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (аналогічний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 22.06.2021 у справі від 200/606/18).

Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб. Тобто вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

Оскільки грошові кошти, що стали підставою звернення позивача до суду з регресним позовом, були стягнуті органами виконавчої служби з позивача в порядку виконання вироку суду, який в подальшому було скасовано, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав є звернення ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат»до суду із заявою про поворот виконання рішення у порядку, передбаченому ст. 444 ЦПК України.

Окрім того, суд приймає до уваги те, що постановою Верховного суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 30 червня 2021 року, якою скасовано вирок Кременчуцького районного суду Полтавської області від 14 вересня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року стосовно ОСОБА_1 , та зокрема цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди і витрат на правову допомогу в суді залишено без розгляду, роз`яснено, що вимоги позивача про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства.

В провадженні Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області перебуває цивільна справа №537/2473/23, провадження №2/537/817/2023, за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат», третя особа ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Тобто в разі задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» провідшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, вказане призведе до повторного стягнення з позивача ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» коштів на відшкодування завданої шкоди, а в подальшому пред`явлення позову до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку зворотної вимоги (регресу).

Відтак, у контексті обставин цієї справи, суд констатує, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а тому у задоволені позову ТОВ «Кременчуцький хлібокомбінат» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку зворотної вимоги (регресу) слід відмовити.

Суд роз`яснює, що позивач має можливість звернутися до суду зі заявою про поворот виконання рішення, в порядку передбаченому ст.444 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 5, 10-13, 15, 16, 76-81, 89, 229, 258, 259, 263-265, 273, 354, 444-446 ЦПК України, ст.ст. 23, 1172, 1168, 1187, 1191 ЦК України, суд,

ухвалив:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кременчуцький хлібокомбінат» до ОСОБА_1 , за участю третьої особи ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у порядку зворотної вимоги (регресу) відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 18.09.2023.

Суддя І.І. Дядечко