КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 754/3163/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року, ухвалені у складі судді Таран Н.Г. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних збитків та 3 % річних за прострочення грошового зобов`язання,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В березні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 суму компенсації 71913,70 грн., що складається з 12267,51 грн. - 3 % річних та 59646,19 грн. компенсації інфляційних збитків, покласти на відповідача судові витрати.

Заявлені вимоги мотивував тим, що 10 лютого 2020 року Подільський районний суд м. Києва в справі № 758/10591/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, ухвалив рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму майнової шкоди в розмірі 144647,97 грн., моральної шкоди 3000 грн., а також судові витрати 1476,48 грн. Рішення набрало законної сили 06 березня 2020 року, таким чином, у відповідача виникло грошове зобов`язання перед ОСОБА_3 на підставі судового рішення на загальну суму 149124,45 грн. 05 серпня 2020 року ОСОБА_3 звернувся з заявами про відкриття виконавчого провадження, які 12 вересня 2020 року були об`єднані в одне зведене виконавче провадження ВП 62767111. Загалом з моменту відкриття виконавчого провадження до 01 лютого 2023 року ОСОБА_1 сплатив на користь ОСОБА_3 84191,84 грн. шляхом примусового стягнення з доходів боржника, що підтверджується банківською довідкою від 24 лютого 2023 року про зарахування коштів на банківський рахунок ОСОБА_3 в межах виконавчих проваджень. Залишок боргу станом на 01 лютого 2023 року становить 64932,61 грн. Як вбачається з вищевикладеного, відповідач порушив грошове зобов`язання, встановлене рішенням суду, сплачуючи суму боргу частково, невеликими сумами та з суттєвими часовими проміжками, що призвело до порушення прав позивача в розумінні знецінення присудженої суми внаслідок інфляції. Враховуючи викладене, позивач вважає обгрунтованим стягнути з відповідача в порядку ст. 625 ЦК України з 07 березня 2020 року по 01 лютого 2023 року 12267,51 грн. в рахунок 3 % річних та 59646,19 грн. в рахунок компенсації інфляційних збитків, всього 71913,70 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 71913,70 грн. інфляційних збитків та 3 % річних та судові витрати 1073,60 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто витрати на правничу допомогу в розмірі 15991,47 грн.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішеннями суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість судових рішень, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року та додаткове рішення від 05 травня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказував, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку з завданням шкоди. У справі, що розглядається, спір виник через тривале, на думку позивача, невиконання рішення суду в справі про стягнення на його користь з відповідача завданих матеріальних збитків та моральної шкоди. Договірних правовідносин між сторонами, які б давали підстави стверджувати про наявність у відповідача як боржника грошового зобов`язання перед позивачем як кредитором, у справі не встановлено.

Посилався на правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 02 березня 2016 року в справі № 6-2491цс15, який полягає в тому, що дія ст. 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а ч. 5 ст. 11 ЦК України не дає підстав для застосування ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Правовідносини, які виникають між сторонами з приводу виконання судових рішень, урегульовано Законом України "Про виконавче провадження". Таким чином, оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України). З огляду на викладене, вважав, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 625 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи.

Зауважував, що нараховуючи 3 % річних на суму боргу за період з 06 березня 2020 року по 01 лютого 2023 року, позивач нарахував 1184 дні прострочення, однак у вказаному періоді було не 1184 дні, а 1063 дні, і позивач помилково донарахував відповідачу 121 день прострочення, що в грошовому вимірі становить зайві 1278,17 грн. Всього у вказаний період днів прострочення 1063, загальна сума 3 % річних - 10989,35 грн. Що стосується інфляційних втрат, то таке нарахування також є хибним, оскільки сума боргу в розмірі 128522,36 грн., яка виникла 10 листопада 2021 року (після здійснення відповідачем часткового погашення 09 листопада 2021 року) в подальшому зменшилась 08 грудня 2021 року на 1500 грн. внаслідок чергового погашення відповідачем. Відповідно, 09 грудня 2021 року позивач мав би припинити нарахування інфляційних втрат на суму 128522,36 грн. та почати нараховувати такі втрати на зменшену погашенням суму 127022,36 грн. Проте, позивач разом з нарахуванням боргу на зменшену суму 127022,36 грн., ще 4 місяці до 08 квітня 2022 року продовжував нараховувати інфляційні втрати на суму 128522,36 грн. Крім того, при розрахунку інфляційних втрат позивач використовував індекс інфляції, який не відповідає індексу споживчих цін (індексу інфляції), встановленому Державною службою статистики України. Також при розрахунках позивачем допущено інші арифметичні помилки, що вплинули на визначення загального розміру інфляційних втрат.

Наводив власний розрахунок інфляційних втрат за вказаний період, який становить 47344,69 грн. замість зазначених позивачем 59646,19 грн.

Вказував, що суд першої інстанції також припустився помилок при перевірці розрахунків позивача або взагалі їх не перевіряв.

Зазначив, що оскільки оскаржуване додаткове рішення від 05 травня 2023 року є похідним від оскаржуваного рішення від 25 квітня 2023 року, за вказаних обставин таке додаткове рішення також підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення судових витрат позивача на правову допомогу.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 28 червня 2023 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому заявлено клопотання про поновлення строку для подання відзиву, встановленого судом до 26 червня 2023 року, в зв`язку з несвоєчасним отриманням копії ухвали про відкриття провадження та апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується отримання стороною позивача на електронні адреси лише 28 червня 2023 року, апеляційний суд приходить до висновку щодо обґрунтованості клопотання та продовжує позивачу строк для відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем наведено спростування доводів відповідача про неможливість застосування ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, а також розрахунків позивача, які позивач вважав помилковими. Вказував, що доводи, які наводить апелянт, базуються на нових доказах, які не були подані відповідачем під час розгляду до суду першої інстанції. В суді першої інстанції відповідач власних розрахунків не наводив, доказів у справі не подавав. При прийнятті рішення суд виходив з критерію вищої вірогідності доводів позивача за відсутності обґрунтованих контррозрахунків та доводів відповідача у справі. За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття доказів та аргументації відповідача до уваги та задоволення.

Також у відзиві позивач повідомляв, що очікує понести попередні орієнтовні судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 5000 грн., які будуть уточнені у встановлені процесуальні строки.

Відповідачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 направлено додаткові пояснення в зв`язку з отриманням відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 лютого 2020 року в справі № 758/10591/16-ц за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ "Українська охоронно-страхова компанія" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму майнової шкоди в розмірі 144647,97 грн., моральної шкоди 3000 грн., разом 147647,97 грн., а також судові витрати 1476,48 грн. (а. с. 11 - 13).

05 серпня 2020 року ОСОБА_3 подав до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяви про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчих листів в справі № 758/1059/16-ц (а. с. 14 - 15).

Постановою державного виконавця від 18 серпня 2020 року відкрито виконавче провадження ВП № 62767111, 12 вересня 2020 року об`єднано виконавчі провадження у зведене виконавче провадження № 63021094 (а. с. 17 - 18). У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено, що судове рішення набрало законної сили 11 березня 2020 року, виконавчий лист видано 10 лютого 2020 року.

Згідно довідки АТ "УкрСиббанк" від 24 лютого 2023 року, а також відомостей, зазначених в листі Деснянського відділу ДВС у м. Києві від 09 лютого 2023 року, в період з 18 серпня 2020 року по 13 лютого 2020 року здійснювалось зарахування коштів з рахунку по виконавчим провадженням ВП № 62767111, а саме: 07 жовтня 2020 року - в сумі 1357,82 грн., 05 листопада 2020 року - в сумі 1500 грн., 18 грудня 2020 року - в сумі 1410,17 грн., 12 січня 2021 року - в сумі 1360,51 грн., 12 січня 2021 року - в сумі 66,31 грн., 05 лютого 2021 року - в сумі 1626,82 грн., 03 березня 2021 року - в сумі 1626,82 грн., 07 квітня 2021 року - в сумі 1626,82 грн., 07 травня 2021 року - в сумі 1626,82 грн., 15 червня 2021 року - в сумі 1000 грн., 09 липня 2021 року - в сумі 1500 грн., 11 серпня 2021 року - в сумі 1500 грн., 06 вересня 2021 року - в сумі 1400 грн., 07 жовтня 2021 року - в сумі 1500 грн., 10 листопада 2021 року - в сумі 1500 грн., 09 грудня 2021 року - в сумі 1500 грн., 30 грудня 2021 року - в сумі 6000 грн., 12 січня 2022 року - в сумі 272,01 грн., 04 лютого 2022 року - в сумі 4000 грн., 01 червня 2022 року - в сумі 12000 грн., 09 червня 2022 року - в сумі 4070,28 грн., 04 жовтня 2022 року - в сумі 3000 грн., 04 жовтня 2022 року - в сумі 4330,20 грн., 04 жовтня 2022 року - в сумі 4475,09 грн., 04 жовтня 2022 року - в сумі 4972,32 грн., 23 листопада 2022 року - в сумі 4846,57 грн., 12 грудня 2022 року - в сумі 4874,07 грн., 28 грудня 2022 року - в сумі 5249,21 грн., 01 лютого 2023 року - в сумі 4000 грн.

Станом на 09 лютого 2023 року залишок заборгованості за виконавчим провадженням становить 64932,61 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення інфляційних збитків та трьох процентів річних за прострочення грошового зобовязання, суд першої інстанції виходив із того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц і належним чином враховані судом першої інстанції.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Верховним Судом в постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 638/9285/19 (провадження № 61-3446св20) роз`яснено, що передбачене статтею 625 Цивільного кодексу України право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Аналогічні за змістом висновки щодо розрахунку індексу інфляції наведені в постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року в справі № 924/532/19

Встановивши, що між сторонами на підставі судового рішення виникло грошове зобов`язання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що невиконання цього грошового зобов`язання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, а доводи апеляційної скарги, що оскільки спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиконанням судового рішення, то до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, є безпідставними, не враховують правових висновків щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду та відхиляються апеляційним судом.

Разом із тим, погодившись з розрахунком позивача щодо суми інфляційних втрат в розмірі 59646,19 грн. та 3 % річних від суми простроченого боргу в розмірі 12267,51 грн., суд першої інстанції залишив поза увагою наявність в даному розрахунку помилкових даних та арифметичних помилок.

Зокрема, нараховуючи 3 % річних на суму боргу за період з 06 березня 2020 року по 01 лютого 2023 року, позивачем зазначено в таблиці 1184 дні прострочення (а. с. 26), що вочевидь не відповідає дійсності, оскільки у вказаному періоді лише 1063 дні, таким чином, позивачем помилково донараховано відповідачу 121 день прострочення.

Здійснюючи нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, позивачем у відповідних таблицях зазначено період з 10 листопада 2021 року по 08 квітня 2022 року, залишивши поза увагою, що чергову сплату відповідачем здійснено 08 грудня 2021 року в розмірі 1500 грн., однак зменшення боргу на відповідну суму не було враховано позивачем і нарахування штрафних санкцій здійснено не на зменшену погашенням суму 127022,36 грн., а на попередній розмір заборгованості 128522,36 грн. (а. с. 23, 26).

Крім того, індекс інфляції, відповідно до даних Державної служби статистики, надрукованих в газеті «Урядовий кур`єр», складав у березні 2020 року - 100,8 %, у квітні 2020 року - 100,8 %, у травні 2020 року - 100,3 %, у червні 2020 року - 100,2 %, у липні 2020 року - 99,4 %, у серпні 2020 року - 99,8 %, у вересні 2020 року - 100,5 %, у жовтні 2020 року - 101,0 %, у листопаді 2020 року - 101,3 %, у грудні 2020 року - 100,9 %, у січні 2021 року - 101,3 %, у лютому 2021 року - 101,0 %, у березні 2021 року - 101,7 %, у квітні 2021 року - 100,7 %, у травні 2021 року - 101,3 %, у червні 2021 року - 100,2 %, у липні 2021 року - 1001,1 %, у серпні 2021 року - 99,8 %, у вересні 2021 року - 101,2 %, у жовтні 2021 року - 100,9 %, у листопаді 2021 року - 100,8 %, у грудні 2021 року - 100,6 %, у січні 2022 року - 101,3 %, у лютому 2022 року - 101,6 %, у березні 2022 року - 104,5 %, у квітні 2022 року - 103,1 %, у травні 2022 року - 102,7 %, у червні 2022 року - 103,1 %, у липні 2022 року - 100,7 %, у серпні 2022 року - 101,1 %, у вересні 2022 року - 101,9 %, у жовтні 2022 року - 102,5 %, у листопаді 2022 року - 100,7 %, у грудні 2022 року - 100,7 %, у січні 2023 року - 100,8 %.

При розрахунку інфляційних втрат позивачем у окремих випадках використано індекс інфляції, який не відповідає індексу споживчих цін (індексу інфляції), встановленому Державною службою статистики України. В тому числі, за лютий 2021 року використано індекс 100,7 замість правильного 101,0, за березень 2021 року - 101,1 замість правильного 101,7, в квітні 2021 року - 101,9 замість правильного 100,7.

Усуваючи вказані помилки, апеляційним судом здійснено власний розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період з 06 березня 2020 року по 01 лютого 2023 року, згідно якого:

з 06 березня 2020 року по 06 жовтня 2020 року сума боргу становила 149124,45 грн., інфляційне збільшення суми боргу 2692,95 грн., 3 % річних 2628,01 грн.,

07 жовтня 2020 року - відповідачем сплачено 1357,82 грн., сума боргу становила 147 766,63 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1477,67 грн., 3 % річних 351,25 грн.,

05 листопада 2020 року - відповідачем сплачено 1500 грн., сума боргу становила 146 266,63 грн., інфляційне збільшення суми боргу 3234,98 грн., 3 % річних 515,53 грн.,

18 грудня 2020 року - відповідачем сплачено 1410,17 грн., сума боргу становила 144 856,46 грн., інфляційне збільшення суми боргу відсутнє, 3 % річних 297,20 грн.,

12 січня 2021 року - відповідачем сплачено 1360,51 грн., та 66,31 грн., сума боргу становила 143 429,64 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1864,59 грн., 3 % річних 282,93 грн.,

05 лютого 2021 року - відповідачем сплачено 1626,82 грн., сума боргу становила 141 802,82 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1418,03 грн., 3 % річних 303,03 грн.,

03 березня 2021 року - відповідачем сплачено 1626,82 грн., сума боргу становила 140 176 грн., інфляційне збільшення суми боргу 2382,99 грн., 3 % річних 403,25 грн.,

07 квітня 2021 року - відповідачем сплачено 1626,82 грн., сума боргу становила 138 549,18 грн., інфляційне збільшення суми боргу 969,84 грн., 3 % річних 341,63 грн.,

07 травня 2021 року - відповідачем сплачено 1626,82 грн., сума боргу становила 136 922,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1779,99 грн., 3 % річних 438,90 грн.,

15 червня 2021 року - відповідачем сплачено 1000 грн., сума боргу становила 135 922,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу 271,84 грн., 3 % річних 268,12 грн.,

09 липня 2021 року - відповідачем сплачено 1500 грн., сума боргу становила 134 422,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу 134,42 грн., 3 % річних 364,60 грн.,

11 серпня 2021 року - відповідачем сплачено 1500 грн., сума боргу становила 132 922,36 грн., інфляційне зменшення суми боргу -265,84 грн., 3 % річних 284,05 грн.,

06 вересня 2021 року - відповідачем сплачено 1400 грн., сума боргу становила 131 522,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1578,27 грн., 3 % річних 335,11 грн.,

07 жовтня 2021 року - відповідачем сплачено 1500 грн., сума боргу становила 130 022,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1170.20 грн., 3 % річних 363,35 грн.,

10 листопада 2021 року - відповідачем сплачено 1500 грн., сума боргу становила 128 522,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1028,18 грн., 3 % річних 306,34 грн.,

09 грудня 2021 року - відповідачем сплачено 1500 грн., сума боргу становила 127 022,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу 762,13 грн., 3 % річних 219,24 грн.,

30 грудня 2021 року - відповідачем сплачено 6000 грн., сума боргу становила 121 022,36 грн., інфляційне збільшення суми боргу відсутнє, 3 % річних 129,31 грн.,

12 січня 2022 року - відповідачем сплачено 272,01 грн., сума боргу становила 120 750,35 грн., інфляційне збільшення суми боргу 1569,75 грн., 3 % річних 228,27 грн.,

04 лютого 2022 року - відповідачем сплачено 4000 грн., сума боргу становила 116 750,35 грн., інфляційне збільшення суми боргу 14499,04 грн., 3 % річних 1122,72 грн.,

01 червня 2022 року - відповідачем сплачено 12000 грн., сума боргу становила 104 750,35 грн., інфляційне збільшення суми боргу відсутнє, 3 % річних 68,88 грн.,

09 червня 2022 року - відповідачем сплачено 4070,28 грн., сума боргу становила 100 680,07 грн., інфляційне збільшення суми боргу 7005,37 грн., 3 % річних 968,18 грн.,

04 жовтня 2022 року - відповідачем сплачено 3000 грн., 4330,20 грн., 4475,09 грн., 4972,32 грн., сума боргу становила 83 902,46 грн., інфляційне збільшення суми боргу 2699,56 грн., 3 % річних 344,80 грн.,

23 листопада 2022 року - відповідачем сплачено 4846,57 грн., сума боргу становила 79 055,89 грн., інфляційне збільшення суми боргу відсутнє; 3 % річних 123,46 грн.,

12 грудня 2022 року - відповідачем сплачено 4874,07 грн., сума боргу становила 74 181,82 грн., інфляційне збільшення суми боргу 519,27 грн., 3 % річних 97,55 грн.,

28 грудня 2022 року - відповідачем сплачено 5249,21 грн., сума боргу становила 68 932,61 грн., інфляційне збільшення суми боргу 551,46 грн., 3 % річних 198,30 грн.,

01 лютого 2023 року - відповідачем сплачено 4000 грн. сума боргу становила 64 932,61 грн., 3 % річних 5,34 грн.

Всього за вказаний період підлягає стягненню інфляційні втрати в загальному розмірі 47344,69 грн. і 3 % річних в загальному розмірі 10989,35 грн., разом 58 334,04 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, встановленого судовим рішенням, за період з 06 березня 2020 року по 01 лютого 2023 року, однак припустився помилки щодо розміру стягнутих сум, що призвело до їх безпідставного збільшення.

Доводи відзиву позивача на апеляційну скаргу, що відповідачем не подавалося власного розрахунку заборгованості, а отже суд виходив з критерію вищої вірогідності доводів позивача, є необґрунтованими, оскільки відсутність контррозрахунку не звільняє суд від процесуального обов`язку здійснювати перевірку та обґрунтованість розрахунку, наданого позивачем, та у випадку виявлених помилок виправляти їх.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутих 3 % річних, інфляційних втрат та розподілу судових витрат, ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його зміни у відповідній частині, зменшивши розмір 3 % річних, інфляційних втрат відповідно до мотивувальної частини цієї постанови, а розмір стягнутого з відповідача на користь позивача судового збору - пропорційно до задоволених за наслідками апеляційного перегляду позовних вимог (81 %), а саме до 869,62 грн. з 1073,60 грн.

Крім того, судом першої інстанції задоволено заяву ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_6 про постановлення додаткового рішення та розподілу судових витрат, в якій представник позивача посилався на те, що сума фактично понесених та сплачених судових витрат становить 15991,47 грн., які він просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 . Вказані витрати включають послуги правничої допомоги згідно договору 15900 грн., комісію за здійснення платежу щодо оплати судового збору 21,47 грн., поштові витрати за квитанціями 70 грн.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 11-05/2021 від 11 травня 2021 року, копію додаткової угоди № 1 від 11 травня 2021 року, копію попереднього орієнтовного розрахунку судових витрат, копію акту приймання-передачі виконаних робіт та понесення витрат № 8 від 27 квітня 2023 року, копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 38 від 27 квітня 2023 року про фактичне понесення витрат безпосередньо позивачем, копію квитанції про сплату судового збору, копію адвокатського запиту виконавцю про стан розрахунків у виконавчому провадженні з копією квитанції про понесення поштових витрат щодо надсилання запиту, копію квитанції про понесення поштових витрат щодо подання позову, доказ направлення екземпляру заяви іншому учаснику справи (а. с. 56 - 66).

Апеляційний суд враховує, що доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення зводяться до необхідності скасування даного рішення як похідного від рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року, яке відповідач вважав протиправним і просив скасувати, при цьому самі судові витрати на правничу допомогу, понесені позивачем, їх необхідність та обґрунтованість відповідачем під сумнів не ставиться.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача банківської комісії в розмірі 21,47 грн. за сплату судового збору, оскільки банківська комісія - це грошові суми, що списуються з рахунків клієнтів як плата за обслуговування рахунку або за надання спеціальних послуг. Банківська комісія береться також за оплату чеків, розміщення депозитів, виконання постійних доручень, пряме дебетування. Позивачем банк було обрано самостійно, та банківська комісія за своєю суттю не є частиною судового збору чи судовими витратами, який встановлюється державою відповідним нормативно-правовим актом та є обов`язковим до сплати. Комісію за обслуговування було стягнуто обраним позивачем банком за надання йому банківської послуги.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року в справі № 523/12032/18 (провадження № 61-6898св22) та враховуються апеляційним судом.

Враховуючи, що за наслідками апеляційного перегляду позов задоволено на 81 %, додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року також підлягає зміні в частині зменшення судових витрат, виключивши з їх складу витрати на банківську комісію 21,47 грн. та зменшивши решту суми витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме до 12935,70 грн. з 15 970 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законними, обґрунтованими і не підлягають скасуванню або зміні з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює перерозподіл судових витрат, та оскільки відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1610,40 грн., за наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу задоволено на 19 %, судові витрати в розмірі 305,98 грн. пропорційно до задоволених вимог підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 . В решті судовий збір, а також комісія за сплату судового збору в розмірі 32,21 грн., яка безпідставно включена відповідачем до складу судових витрат, покладається на відповідача.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року змінити в частині розміру стягнення інфляційних збитків та 3 % річних, зменшивши їх до 58334,04, та в частині розміру стягнення судового збору, зменшивши суму стягнутого судового збору до 869,62 грн.

Додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року змінити в частині розміру стягнення судових витрат, зменшивши суму стягнутих судових витрат до 12935,70 грн.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 квітня 2023 року та додаткове рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 травня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 305,98 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді : Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.