КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Мережко М.В., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Сакуна Віталія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Батрин О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування, -

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю органу досудового розслідування.

Позовні вимоги мотивує тим, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002053 від 28 грудня 2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України.

Вказує, що відповідач - Державне бюро розслідувань не виконав своє завдання - не захистив інтереси потерпілого (позивача), не забезпечив своєчасного, швидкого досудового розслідування, не притягнув особу, яка підробила підпис позивача до відповідальності.

Державне бюро розслідувань під час досудового розслідування безвідповідально не виконувало судові рішення протягом тривалого часу, тобто ухилялось від їх виконання.

Вказує, що така протиправна бездіяльність нічим не виправдана, порушує права позивача, що завдає позивачу моральної шкоди, розмір якої оцінює у розмірі 1 000 000 гривень.

Мотивуючи наведеним, просить суд стягнути з Державної казначейської служби України на користь позивача відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю правосуддя, в розмірі 1 000 000 гривень.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Сакун В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд при розгляді справи не звернув уваги на докази, які були подані разом із позовом за скаргами позивача на неналежне проведення досудового розслідування.

Вказує, що суд першої інстанції помилково уважав, що якщо територіальне управління є юридичною особою, то є належним відповідачем, оскільки Державне бюро розслідувань є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження безпосередньо і через територіальні управління.

Зазначає, що наявна протиправна бездіяльність як і органів прокуратури, офісу генерального прокурора, державного бюро розслідувань, його територіального органу, то, оскільки це є державні органи, то належним відповідачем є саме держава, і позов за змістом пред`явлено саме до держави, що відповідає нормам Закону.

Мотивуючи наведеним, просить суд рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

23 червня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Державного бюро розслідування.

Вказує, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги, оскільки така базується на перекручуванні фактів та однобічному трактуванні обставин справи.

Зазначає, що суд першої інстанції правильно зробив висновок, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Звертає увагу, що Територіальні управління Державного бюро розслідувань є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України.

Уважає, що оскільки ТУ ДБР у м. Краматорську є окремою юридичною особою, у цій частині позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Вказує, що позивач обґрунтовує позовні вимоги винятково оціночними судженнями та не надає ані доказів заподіяної йому шкоди, ані підтвердження цього факту у встановленому законодавством порядку.

Зазначає, що для відшкодування шкоди потерпілому необхідно довести факти наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державною лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України.

Вказує, що дії посадової особи ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську протиправними, незаконними або такими, що не відповідають вимогам законодавства, не визнавались, що в свою чергу може свідчить про належне виконання слідчим своїх службових обов`язків.

Звертає увагу, що позивач, окрім своїх скарг, які подавались в органи прокуратури та слідчому судді під час проведення досудового розслідування, не надав жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому шкоди, а відтак, позовні вимоги є недоведеними в частині заподіяння шкоди та причинного зв`язку між шкодою і діями відповідача, що не містить підстав для задоволення позовних вимог.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні представник ДБР - Загороднюк Д.А. заперечував проти доводів апеляційної, просив відмовити у її задоволенні.

Представник Державної казначейської служби України, адвокат Сакун В.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , а також позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції зробив висновок, що позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що ОСОБА_1 звернувся до Територіального управління ДБР, що розташоване у місті Краматорську, із повідомленням про кримінальне правопорушення (том 1 а.с. 23).

Згідно даних витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань установлено, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Краматорську, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002053 від 28 грудня 2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України (том 1 а.с. 24).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 28 лютого 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано слідчого Першого слідчого відділу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, Левандовського О.В. розглянути заяву ОСОБА_1 про визнання його потерпілим відповідно до статті 55 КПК України (том 1 а.с. 26-28).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті Краматорську, від 12 березня 2020 року ОСОБА_1 визнано потерпілим у кримінальному провадженні №0002053 від 28 грудня 2019 року за частиною 1 статті 366 КК України (том 1 а.с.32).

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 10 грудня 2020 року задоволено скаргу ОСОБА_1 , скасовано постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, Левандовського О.В. про закриття кримінального провадження від 30 червня 2020 року та зобов`язано слідчого надіслати потерпілому її копію (том 1 а.с. 34-37).

12 квітня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до слідчого з клопотанням про призначення додаткової комплексної судово-криміналістичної експертизи та експертизи дослідження документів.

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, Левандовського О.В. від 02 травня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначенні експертизи (том 1 а.с. 54-55).

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 10 червня 2022 року скаргу представника потерпілого ОСОБА_2 - Сакуна В.А. задоволено частково, скасовано постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, Левандовського О.В. від 12 квітня 2022 року про відмову у задоволенні клопотання про призначенні експертизи та зобов`язано слідчого повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 12 квітня 2022 року (том 1 а.с. 56-61).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, Левандовського О.В. від 15 червня 2022 року закрито кримінальне провадження № 0002053, у зв`язку з відсутністю в діях працівників поліції складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК України (том 1 а.с. 68-74).

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 08 серпня 2022 року скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 - Сакуна В.А. задоволено частково, скасовано постанову слідчого Першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, Левандовського О.В. від 15 червня 2022 року про закриття кримінального провадження (том 1 а.с. 151-154).

Постановою слідчого Першого слідчого відділу Територіального бюро розслідувань, розташованого у м. Краматорську, Левандовського О.В. від 03 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання про призначенні експертизи (том 1 а.с. 222-225).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами 1 та 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини 3 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Щодо доводів апеляційної скарги у частині належного відповідача, колегія суддів зазначає про таке.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 посилається на спричинення йому моральних страждань внаслідок неналежного проведення розслідування за його заявою про вчинення злочину, та визначає відповідачами Державне бюро розслідувань та Державну казначейську службу України.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Згідно частин 1, 2 статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

До подібних правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду також у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19). Зокрема, у пункті 44 вказаної постанови зазначено, що держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Згідно статті 1 Закону України "Про державне бюро розслідувань" (далі - Закон № 794-VIII), Державне бюро розслідувань є державним правоохоронним органом, на який покладаються завдання щодо запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до його компетенції.

Систему Державного бюро розслідувань складають центральний апарат, територіальні управління, спеціальні підрозділи, навчальні заклади та науково-дослідні установи. У складі Державного бюро розслідувань діють слідчі, оперативні підрозділи, підрозділи внутрішнього контролю та інші підрозділи.

Державне бюро розслідувань є юридичною особою публічного права та здійснює свої повноваження безпосередньо і через територіальні управління.

Територіальні управління Державного бюро розслідувань є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Територіальні управління Державного бюро розслідувань діють на підставі положень, що затверджуються Директором Державного бюро розслідувань (частини 1, 3, 5, 6 статті 9 Закону №794-VIII).

Оскільки предметом позову у даній справі є відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями чи бездіяльністю посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, яке є окремою юридичною особою, має самостійний баланс, наділене повноваженнями відповідно до вимог Закону, саме ця юридична особа має бути визначена відповідачем по справі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За установлених обставин, колегія суддів уважає, що рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права та процесуального права, підстав для його скасування апеляційний суд не встановив.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Сакуна Віталія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 11 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді М.В. Мережко

В.А. Нежура