РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року

м. Рівне

Справа № 562/2278/22

Провадження № 22-ц/4815/799/23

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Шимківа С.С.,

суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна

агровиробнича компанія"

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2023 року (ухвалене у складі судді Кушніра О.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про витребування земельної ділянки та скасування рішень державного реєстратора, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про витребування земельної ділянки та скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 1,5471 га, кадастровий номер :11:001:0175, призначена для ведення особистого селянського господарства, та земельна ділянка площею 0,1031 га, кадастровий номер :13:001:0725, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 квітня 2018 року №122250713, 122284422.

Пояснює, що з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно він довідався, що 03 травня 2016 року між ним та ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" укладено договір оренди земельної ділянки площею 1,5471 га, кадастровий номер :11:001:0175, призначена для ведення особистого селянського господарства терміном на 7 років.

На момент укладення вказаних договорів він не був власником вищезазначених земельних ділянок і не міг оформити договору оренди, так як правовстановлюючі документи були отримані лише 27.04.2018 року.

Окрім того 23 вересня 2017 року між ним та ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1031 га, кадастровий номер :13:001:0725. Правовстановлюючі документи на вказану ділянку були ним отримані лише 27.04.2018 року.

Оскільки він не укладав з ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" договори оренди земельних ділянок, відповідач користується земельними ділянками без відповідної правової підстави, а тому вони підлягають поверненню їх власнику.

При цьому з метою ефективного захисту порушених прав, ухвалення рішення обов`язкового має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства.

З огляду на те, що земельні ділянки вибули з володіння власника поза його волею, витребування таких ділянок з чужого незаконного володіння відповідає вимогам ст. 387 ЦК України.

Просив суд скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :11:001:0175 площею 1,5471 га в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису 26761751) і земельної ділянки з кадастровим номером :13:001:0725 площею 0,1031га (номер запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27515914) та витребувати у ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" на його користь вказані земельні ділянки.

Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" задоволено.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигірської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюка Миколи Івановича, індексний номер 41757874 від 22 червня 2018 року, про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0175 площею 1,5471га.

Скасовано рішення державного реєстратора Комунального підприємства "Центр реєстрації прав" П`ятигірської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області Яцюка Миколи Івановича, індексний номер 42570231 від 16 серпня 2018 року, про державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0725 площею 0,1031га.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" (35601, Рівненська область, м.Дубно, провул.Центральний, 1, ) повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 ) земельні ділянки з кадастровим номером :11:001:0175 площею 1,5471га та :13:001:0725 площею 0,1031га, які розташовані на території Уїдецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судових витрат.Рішення мотивовано тим, що оскільки відповідач володіє спірною земельною ділянкою за відсутності вчиненого правочину, це порушує права позивача як власника - позбавляє можливості вільно розпоряджатися та користуватися земельною ділянкою.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" оскаржила його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що позивач набув право власності на земельні ділянки на підставі відповідних розпоряджень 2007 та 2009 року, тобто на момент укладення договорів він був власником земельних ділянок.

Просить суд скасувати оскражуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

10 липня 2023 року ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він покликається на законність рішення суду.

Вказує, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 125 ЗК України право власності або право користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що він набув право власності на земельні ділянки з моменту прийняття розпорядження є безпідставними.

Просить про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з"явилися. Вони були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи. Їх неявка не перешкоджає судовому розгляду. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про її задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельних ділянок з кадастровим номером :11:001:0175 площею 1,5471 га, та кадастровий номер :13:001:0725, площею 0,1031 га, які розташовані на території Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, що підтверджується Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 300626869, № 299798423 (а.с. 10, 15).

Право власності на вищевказані земельні ділянки зареєстровано за ОСОБА_1 23.04.2018 року на підставі розпорядження голови Здолбунівської райдержадміністрації № 672 від 27.12.2007 року (а.с. 9, 14).

В матеріалах справи наявні копії договору оренди землі від 03.05.2016 року, за яким ОСОБА_1 передав в оренду ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" земельну ділянку з кадастровим номером :11:001:0175 площею 1,5471 га, яка розташована на території Уїздецької сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, а також копія договору від 23 вересня 2017 року за яким ОСОБА_1 передав ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :13:001:0725 площею 0,1031 га (а.с. 12, 16).

ОСОБА_1 категорично заперечує укладення з ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" вищезазначених договорів оренди землі від 03 травня 2016 року та від 23 вересня 2017 року з наведених у позовній заяві підстав.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі їх суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, особисті підписи сторін договору є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми такого договору, наявність таких підписів зазвичай має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За частиною першою статті 14 Закону України "Про оренду землі"

(тут і далі у редакції, чинній на дати, зазначені в спірних договорах) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За частиною першою статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 46, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 6.216.24 постанови від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21) зазначає, що: "у випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою взагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Законодавець за загальним правилом, викладеним у статті 218 ЦК України, не передбачає наслідків у виді недійсності правочину у разі недотримання вимог щодо письмової форми правочину, встановлюючи водночас коло доказів, якими одна із сторін може заперечувати факт вчинення правочину або окремих його частин (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису, інші докази, крім свідчень свідків).

Натомість виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину, відповідно до його суттєвих умов, передбачених законодавством".

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач володіє спірними земельними ділянками за відсутності вчиненого правочину.

Водночас, судом залишено поза увагою той факт, що позивач по справі володів спірними земельним ділянками на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), серії РВ № 0172794 від 22 квітня 1997 року, а тому доводи позовної заяви про неможливість укладення договорів оренди від 03 травня 2016 року та від 23 вересня 2017 року з підстав відсутності прав на земельні ділянки не заслуговують на увагу.

Стверджуючи, що договір між сторонами не укладався та не підписувався, суд мав врахувати, що позивач повинен доводити не лише те, що він не підписував договір як окремий документ, а й не укладав такий договір (тобто тут двосторонні правочини як результат домовленості двох сторін, спрямованої на встановлення певних цивільних прав та обов`язків), відповідно що між сторонами не виникли правові відносини з договору оренди землі, оскільки позивач не виявив своєї волі на укладення таких правочинів.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 530/130/21.

Зробивши висновок про неукладеність договору оренди землі, суд першої інстанції обмежив предмет доказування у справі лише встановленням факту підписання чи не підписання договору.

Такі висновки суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження № 14-79цс21), що виконання правочину його учасниками може бути способом волевиявлення до вчинення правочину відповідно до його істотних умов, передбачених законодавством.

Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.

Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. У схожій правовій ситуації Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 по своїй суті застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів факту відсутності між ним та ТзОВ "Західна агровиробнича компанія" правовідносин з договору оренди землі (не спростовано факт використання спірного майна орендарем, внесення орендарем плати за таке використання та прийняття такої оплати).

Також ним не доведено, що він не підписував договори оренди землі, оскільки із клпотаннями про призначення відповідних експертиз він не звертався.

У зв`язку з наведеним висновок суду першої інстанції про неукладеність між сторонами договорів оренди землі та, як наслідок, наявність підстав для повернення земельних ділянок є передчасним та помилковим.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про витребування земельної ділянки та скасування рішень державного реєстратора.

На підставі ст.ст. 6, 15, 16, 202, ч. 3 ст. 203, 205, 207, 218 ЦК України, ст.ст. 14,15 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 76, 102 ЦПК України, керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" задовольнити.

Заочне рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2023 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" про витребування земельної ділянки та скасування рішень державного реєстратора відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" 1342 грн судові витрати сплачені за подання заяви про перегляд заочного рішення, а також 2977,20 грн судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий суддя Шимків С.С.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.