КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/2498/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним вище позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 найого користь 95 157,67 грн в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 квітня 2021 року приблизно о 17-00 годині ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Хонда», рухаючись на перехресті вул. Харківське шосе та Брацлавська в м. Києві, в порушення п.п. 10.1, 16.1 ПДР України, повертаючи ліворуч, не надав дорогу автомобілю позивача «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з чим скоїв зіткнення з автомобілем, що призвело до його механічних пошкоджень.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент ДТП. Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 378/06-21, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 95 157,67 грн.

06 травня 2021 року позивач звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) із повідомленням про ДТП та заявою на відшкодування шкоди, проте йому було відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки даний випадок не є страховим з огляду на те, що шкода була завдана в результаті керування відповідачем мопедом з відсутнім номерним знаком.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11 квітня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 95 157,67 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 951,58 грн, а всього - 96 109,25 грн.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Матвійчука А.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач обрав невірний спосіб захисту порушеного права, ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у справі, оскільки його цивільна відповідальність не застрахована, а отже належним відповідачем є МТСБУ. Відповідач зазначає, що немає жодних підстав вважати, що відмова МТСБУ у здійсненні регламентної виплати є законною та обґрунтованою.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшли.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 квітня 2021 року приблизно о 17-00 годинів м. Києві на перехресті вул. Харківське шосе та Брацлавська відбулася ДТП за участю автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та мопеда «Хонда» під керуванням ОСОБА_1 , в результаті якої було пошкоджено автомобіль, який належить позивачу.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року у справі № 753/12087/21 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності y вигляді штрафу.

Згідно із звітом про оцінку вартості збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 378/06-21 від 08 червня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Хюндай», державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 49 786,48 грн, а вартість відновлювального ремонту - 95 157,67 грн.

Оскільки на момент ДТП цивільна відповідальність відповідача не була застрахована, 30 квітня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку, та заявою на виплату страхового відшкодування, однак у виплаті страхового відшкодування йому було відмовлено (а.с. 16, 17).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження протиправних дій відповідача та завданих збитків у вигляді витрат, які він мусить зробити для відновлення свого майна (вартості відновлювального ремонту).

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Згідно з частинами першою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що відповідно до постанови Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня 2021 року відповідач був визнаний винним у скоєнні ДТП, що мала місце 27 квітня 2021 року приблизно о 17-00 годинів м. Києві на перехресті вул. Харківське шосе та Брацлавська через порушення ним п.п. 10.1, 16.6 ПДР України, у зв`язку з чим транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

З врахуванням встановлених обставин справи, наявності вини ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка була установлена судовим рішенням, що набрало законної сили, останній є заподіювачем майнової шкоди ОСОБА_2 , отже суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме ОСОБА_1 має відшкодувати завдану майнову шкоду позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відшкодовувати заподіяну ОСОБА_2 внаслідок ДТП матеріальну шкоду має не ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована, а саме МТСБУ на підставі положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не заслуговують на увагу як необґрунтовані.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Так, до сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок ДТП особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 не застрахував свою цивільну відповідальність, а тому його майнові інтереси внаслідок ДТП договором не захищені.

Також не захищені і інтереси потерпілої внаслідок ДТП особи на відшкодування завданої майнової шкоди.

Отже, з огляду на те, що у ОСОБА_1 були відсутні договірні відносини із страховою компанією щодо відшкодування заподіяної ним шкоди, то за заподіяну ним шкоду має відповідати саме він як винуватець ДТП.

Встановлений статтею 41 Закону обов`язок МТСБУ відшкодувати потерпілій особі шкоду за рахунок коштів фонду захисту потерпілих не звільняє заподіювача шкоди від її відшкодування. Вказана норма направлена саме на захист прав потерпілих, а не заподіювачів шкоди і не зобов`язує потерпілого звертатись до МТСБУ із заявами про таке відшкодування.

Посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, про те, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, не може бути сприйняте колегією суддів, оскільки взагалі не стосується обставин даної справи.

У вказаній постанові Великої Палати Верховного Судуйдеться про випадки, коли цивільна відповідальність заподіювача шкоди застрахована. В даній же справі така відповідальність не застрахована, отже між сторонами виникли деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

З наведеного слідує, що безпідставним є посилання відповідача в апеляційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, оскільки в даній справі та у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, різні фактичні обставини справи.

Таким чином аргументи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду по суті спору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2022 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній