Номер провадження: 22-ц/813/5941/23
Справа № 497/634/2021
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Стахової Н.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Олексін Віктор Вікторович

на рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом спільної власності подружжя,

встановив:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила суд здійснити поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя та виділити їй та визначити за нею право приватної власності на автомобіль марки «TOYОTA» модель «Camry», 1997 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , діючий СпР/ТТ СХО 872899, номерний знак НОМЕР_3 , вартістю 129 873,33 грн; припинити право власності ОСОБА_1 на зазначений транспортний засіб; виділити ОСОБА_1 : а) вантажний силовий тягач марки «DAF», модель «ТЕ 95 ХF», 1999 року випуску, оранжевого кольору, номер двигуна НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , діючий СпР/ТТ СХН 469393, номерний знак НОМЕР_6 , вартістю 349465,28 грн; б) напівпричіп контейнеровоз марки «Vozila» модель «Gorica», 1987 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , діючий СпР/ТТ ВНС 195608, номерний знак НОМЕР_9 , вартістю 118277,50 грн.; стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі 337 869,45 грн., що являє собою різницю між вартістю майна, що виділяється відповідачу, та вартістю майна, що виділяється у власність позивачці.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний за судовим рішенням від 16 вересня 2020 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу проживає з позивачкою.

За час перебування у шлюбі сторонами набуто спірне рухоме майно щодо поділу якого між ними виник спір.

Відповідач, згідно детальної інформації про фізичну особу-підприємця, до теперішнього часу є суб`єктом підприємницької діяльності, основний вид господарської діяльності: 49.41 вантажний автомобільний транспорт, тобто він заробляє собі кошти на життя в основному перевезенням різноманітних видів товарів, використовуючи транспортні засоби, які є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме вантажний тягач та напівпричіп, тому позивачка пропонує виділити відповідачу вантажний силовий тягач марки «DAF», номерний знак НОМЕР_6 , та напівпричіп контейнеровоз марки «Vozila» модель «Gorica», номерний знак НОМЕР_9 , а автомобіль марки «TOYОTA» модель «Camry», номерний знак НОМЕР_3 виділити їй в натурі, посилаючись на те, що їх спільна з відповідачем дитина, після розірвання шлюбу проживає з нею, навчається в шостому класі Великодолинського НВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія», але дочка бажає відвідувати театральний кружок «Натхнення», який працює при будинку дитячої та юнацької творчості Чорноморської міської ради Одеської області, який знаходиться за адресою: вул. Спортивна, буд.10, м. Чорноморськ, Одеська область. Крім того, дочка ОСОБА_3 також має намір навчатись на приватних курсах англійської мови, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, по причині того, що заняття в театральному кружку та на курсах англійської мови починаються в другій половині дня та закінчуються в вечірній час, до того ж у віддаленому від смт. Великодолинське м. Чорноморськ, дитині особисто, в її 12-річному віці, небезпечно після занять повертатися додому в транспорті загального користування.

Позивака має намір у разі присудження їй легкового автомобілю, отримати права на управління транспортним засобом, та матиме можливість відвозити дочку на зайняття, привозити її додому після занять в вечірній час і таким чином дбати про забезпечення дитині духовного, культурного та всебічного розвитку.

У зв`язку з перевищенням вартості майна, що виділяється відповідачу, над вартістю майна, що виділяється у власність позивачці, остання має право на отримання грошової компенсації, яка за її підрахунками складає 337 869,45 грн.

Оскільки сторони не можуть домовитися в добровільному порядку про поділ спільно набутого майна, тому позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано транспортні засоби: TOYOTA CAMRY, JT153SV, 1997 року випуску, зеленого кольору, н/з НОМЕР_3 , сідловий тягач DAF TE 95 FX, XLRTE47XSOE495417, 1999 року випуску, оранжевого кольору, н/з НОМЕР_6 , напівричіп-контейнеровоз VOZILA GORICA, 000PBC033H0845363, 1987 року випуску, синього кольору, н/з НОМЕР_9 , які зареєстровані на ім`я ОСОБА_1 спільною власністю подружжя.

Виділено ОСОБА_2 та визнано за нею право власності на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, НОМЕР_2 , 1997 року випуску, зеленого кольору, н/з НОМЕР_3 .

Припинено право власності ОСОБА_1 на транспортний засіб TOYOTA CAMRY, НОМЕР_2 , 1997 року випуску, зеленого кольору, н/з НОМЕР_3 .

Виділено ОСОБА_1 транспортні засоби: сідловий тягач DAF TE 95 FX, XLRTE47XSOE495417, 1999 року випуску, оранжевого кольору, н/з НОМЕР_6 , напівричіп-контейнеровоз VOZILA GORICA, 000PBC033H0845363, 1987 року випуску, синього кольору, н/з НОМЕР_9 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 261 527 грн., що являє собою різницю між вартістю майна, що виділено ОСОБА_1 та вартістю майна, що виділено у власність ОСОБА_2 .

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачену суму судового збору в розмірі 5585, 50 грн.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 21 квітня 2023 року виправлено описку (арифметичну помилку) в резолютивній частині вказаного рішення від 24 березня 2023 року, а саме у абзаці шостому вірно зазначено розмір грошової компенсації, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки у сумі 130 763, 50 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, 01 травня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Олексін В.В., звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року та визначити спільним сумісним майном подружжя транспортний засіб TOYOTA CAMRY, НОМЕР_2 , 1997 року випуску, зеленого кольору, н/з НОМЕР_3 та напівричіп-контейнеровоз VOZILA GORICA, 000PBC033H0845363, 1987 року випуску, синього кольору, н/з НОМЕР_9 , визнавши по 1/2 другій частині вказаного майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_4 кожним окремо, вирішити питання щодо судових витрат.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції безпідставно залишив поза увагою, що сідловий тягач DAF TE 95 FX, XLRTE47XSOE495417, 1999 року випуску, оранжевого кольору, н/з НОМЕР_6 , напівричіп-контейнеровоз VOZILA GORICA, 000PBC033H0845363, 1987 року випуску, синього кольору, н/з НОМЕР_9 , є особистою приватною власністю відповідача, оскільки був придбаний ним за позичені не в інтересах сім`ї грошові кошти, що підтверджується встановленими у справі №494/317/2021 обставинами; стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації частки майна становить для ОСОБА_1 надмірний тягар, з огляду на його майновий стан та стан здоров`я; визначений судом першої інстанції розмір компенсації вартості спірного майна є хибним, оскільки суперечить висновку експерта, що міститься у матеріалах справи; судом не вирішено питання щодо усіх судових витрат понесених відповідачем.

28 червня 2023 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, заперечуючи проти задоволення вимог скарги відповідача, просила залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, при цьому зазначила про те, що позовна заява у справі №494/317/2021 про стягнення заборгованості за договором позики, у якій ОСОБА_1 є відповідачем, за заявою позивача залишена судом без розгляду. Позивачка вважає хибними посилання скаржника про те, що стягнення на її користь компенсації за належну їй частку у праві спільної сумісної власності подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар, що підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові ВП ВС у справі №209/3085/20 від 08 лютого 2022 року.

Заслухавши доповідача, пояснення скаржника та його представника за доводами апеляційної скарги, пояснення позивачки, яка просила залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_5 , суд виходив з того, що спірне рухоме майно придбано сторонами під час шлюбу, а отже з огляду на презумпцію спільності майна подружжя належить їм на праві спільної сумісної власності, що відповідачем не спростовано. При цьому, оскільки частка з загальної вартості сумісного майна позивачки менше ніж частка яка виділяється відповідачу, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність застосування положення ст. 71 СК України щодо грошової компенсації частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, з 07 жовтня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний судовим рішенням від 19 жовтня 2020 року.

Під час перебування у шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розлучення сторін проживає з позивачкою.

Під час знаходження у шлюбі за відповідачем зареєстровані такі транспортні засоби:

- напівпричіп контейнеровоз марки «Vozila» модель «Gorica», 1987 року випуску, синього кольору, номер шасі НОМЕР_7 , VIN НОМЕР_8 , діючий СпР/ТТ ВНС 195608, номерний знак НОМЕР_9 , дата реєстрації 28.01.2009 року;

- автомобіль марки «TOYОTA», модель «Camry», 1997 року випуску, зеленого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , діючий СпР/ТТ СХО 872899, номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 14.12.2016 року;

- вантажний силовий тягач марки «DAF», модель «ТЕ 95 ХF», 1999 року випуску, оранжевого кольору, номер двигуна НОМЕР_4 , номер шасі НОМЕР_5 , діючий СпР/ТТ СХН 469393, номерний знак НОМЕР_6 , дата реєстрації 15.06.2019 року.

Згідно висновку експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Гасанова Р. № 22-22-5872/5921, 5922 від 05 грудня 2022 року ринкова вартість спірного майна на дату оцінки 28 листопада 2022 року:

- вантажного силового тягача марки «DAF ТЕ95 ХF», державний номерний знак НОМЕР_6 , 1999 року випуску, становить 243 321,00 грн.;

- напівпричіпу контейнеровозу марки «Vozila Gorica», державний номерний НОМЕР_9 , 1987 року випуску, становить 151 400,00 грн.;

- автомобілю марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_3 , 1997 року випуску, становить 133 194,00 грн.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі ст. 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Згідно з ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст. 77-79 ЦПК України) і це є її процесуальним обов`язком (ст. ст. 12, 13,81 ЦПК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Так, відповідно до ст. 69 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Частиною 4 та 5 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги стосовно того, що помилковим є висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем джерела походження коштів на придбання спірного вантажного силового тягача та погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до чч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суд від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України, слід зробити висновок, що відповідач, наполягаючи на тому, що вказаний вище вантажний силовий тягач був придбаний за його особисті кошти, отримані за договором позики, укладним не в інтересах сім`ї, повинен був довести відповідні обставини належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, зокрема, факт отримання відповідних грошових коштів за договором позики, їх використання для придбання спірного рухомого майна, як і факт того, що відповідні правочини були вчинені не в інтересах сім`ї.

Разом з цим, як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження обставин на які посилається відповідач заперечуючи проти позову, а саме, що для придбання вантажного силового тягача останнім позичено у борг у ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 10 000,00 дол.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі про те, що у провадженні Болградського районного суду Одеської області перебувала справа №497/317/2021 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, що доводить обставини на які посилається відповідач заперечуючи проти позову, апеляційний суд зауважує, що ухвалою від 02 листопада 2021 року за клопотанням позивача вказану позовну заяву було залишено без розгляду.

Апеляційний суд також звертає увагу на суперечливість позиції ОСОБА_1 стосовно того, яке саме спірне рухоме майно ним придбане за рахунок начебто одержаних за договором позики коштів.

Так, у наданих до суду першої інстанції додаткових поясненнях відповідач зазначив, що грошові кошти у розмірі 10 000 дол., які він позичив у ОСОБА_7 були джерелом для покупки вантажного силового тягача та напівпричепу. Разом з цим, апеляційний суд звертає увагу, що як убачається з тексту ухвали Болградського районного суду Одеської області від 02 листопада 2021 року у справі №497/317/2021, договір позики між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладений 15 червня 2019 року, хоча напівпричеп зареєстрований за відповідачем ОСОБА_1 у 2009 році, про що вірно зауважено судом першої інстанції.

Звертаючись же до суду із апеляційної скаргою відповідач, всуперечь своїй попередній позиції, наполягає на тому, що грошові кошти у розмірі 10 000 дол. були джерелом для покупки лише силового тягача.

Стосовно посилань скаржника в якості доводів апеляційної скарги про те, що стягнення з нього на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для нього надмірний тягар, апеляційний суд зауважує про таке.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (абзаци перший і другий частини другої статті 364 ЦК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України).

Оскільки річ є неподільною, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на це майно, оскільки внаслідок виділення цього майна у власність відповідачеві право спільної сумісної власності на автомобіль припиняється.

Позивачка не претендує на те, щоб вантажний автомобіль залишився в неї з припиненням права відповідача на частку у праві спільної сумісної власності та покладенням на неї обов`язку компенсації вартості такої частки.

Натомість позивачка не заперечує проти передачі вантажного автомобіля відповідачу, припинення за нею права на частку такого майна та отримання компенсації.

Платоспроможність відповідача не є визначальним для вирішення спору, у якому про припинення своєї частки у праві спільної сумісної власності на неподільну річ та отримання відповідної компенсації на свою користь просить позивачка. У разі задоволення цього позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним.

Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивачки треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо.

Тому хибними є доводи апеляційної скарги про те, що стягнення на користь позивачки компенсації за її частку у праві спільної сумісної власності на майно подружжя становитиме для відповідача надмірний тягар, суперечитиме принципу пропорційності та порушуватиме баланс приватних інтересів.

Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20.

Щодо доводів скаржника про визначений судом першої інстанції розмір компенсації, що підлягає стягненню з нього на користь позивачки є невірним, і суперечить експертному висновку який міститься у матеріалах справи, апеляційний суд зауважує, що дійсно у резолютивній частині оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено описку, а саме, у зазначенні суми різниці вартості майна, яка підлягає стягненню з відповідача. Разом з тим, з матеріалів справи убачається, що ця описка виправлена ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 21 квітня 2023 року, отже ці доводи скаржника є безпідставними.

Щодо зауважень скаржника про невирішення судом питання про розподіл понесених відповідачем судових втрат, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до змісту ч.1, п.2 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що вимог у суді першої інстанції про відшкодування судових витрат відповідач не заявляв.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (N 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) N 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, астаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю є запереченнями проти позову, і зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм права, та незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, також фактично зводяться до переоцінки доказів наданої судом першої інстанції без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними висновки суду про часткове задоволення позову, з зазначених у оскаржуваному рішенні підстав.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги відповідача правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст.374,375,381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: Н.В. Стахова

М.В. Назарова