Провадження № 22-з/812/57/23
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
Д О Д А Т К О В А П О С Т А Н О В А
15 вересня 2023 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,
за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,
представника відповідача - Гуменюк О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест лізинг» про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест лізинг" про стягнення компенсації за невикористану відпустку
У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Бест лізинг" (далі - ТОВ «Бест лізинг») про стягнення компенсації за невикористану відпустку.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Бест лізинг» витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вказує, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому просила оскаржуване рушення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду в частині відмови у стягненні з позивача фактично понесених відповідачем витрат на відрядження, зокрема на пальне та добові, ТОВ «Бест лізинг» оскаржило його в цій частині до апеляційної інстанції.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 липня 2023 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ "Бест лізинг" залишено без задоволення, рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року залишено без змін.

31 липня 2023 року на адресу Миколаївського апеляційного суду надійшла заява ТОВ «Бест лізинг» про ухвалення додаткового рішення.

Мотивуючи заяву вказували, що ухвалюючи постанову, судом апеляційної інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат, про які заявляв відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та клопотанні про долучення доказів понесених витрат на правничу допомогу та на відрядження представника відповідача до м. Миколаєва з метою представництва інтересів у Миколаївському апеляційному суді.

Зазначає, що у відзиві на апеляційну скаргу було заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач вже поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом апеляційної скарги позивача на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва по справі №490/10395/21:

- сума витрат на правову допомогу відповідачу у розмірі 4 000,00 грн.;

- суми витрат на добові та компенсацію витрат представника відповідача на прибуття у судове засідання (добові та витрати на пальне на службовий автомобіль) в розмірі 10 000, 00 грн.

Так, у період з 03 липня 2023 року по 05 липня 2023 року відрядження тривало 3 дні, з м. Києва до м. Миколаїв, витрати на відрядження складаються з 3 (трьох) днів добових в розмірі 600,00 та витрат на паливо у розмірі 5 497, 90 грн. для службового автомобіля по маршруту м. Київ - м. Миколаїв - м. Київ.

Враховуючи вищевикладене, просив ухвалити додаткове рішення у справі № 490/10395/21, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Бест лізинг» витрати на правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн., витрати, що пов`язані з явкою до суду на відрядження представника у розмір 600, 00 грн. добових та витрати на пальне у розмірі 5497, 90 грн., а разом 10 097. 90 грн.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги заява про ухвалення додаткового рішення та просила про її задоволення.

Представник позивача у суді апеляційної інстанції вимоги заяви не визнав, просив відмовити у її задоволена. Відмову обґрунтовував тим, що відповідачем не надано доказів необхідності приїзду у судове засідання на службові транспорті; у судовому засіданні інтереси відповідача представляв працівник ТОВ, а не адвокат.

Позивач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином, проте її неявки до суду, за участі у судовому засідання її представника, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та подану заяву про ухвалення додаткового рішення, апеляційний суд прийшов до такого висновку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

За приписами статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі №925/1137/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі №753/1203/18.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що звертаючись до суду апеляційної інстанції із даною заявою ТОВ « Бест лізинг» дотримані вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України.

Так, на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу надано додаткову угоду до договору №30-09/22-пд про надання правничої допомоги від 30 вересня 2022 року.

Пунктом 1 вказаної вище додаткової угоди встановлено, що в рамках договору Адвокатське об`єднання надає клієнту також наступну правничу допомогу по справі №490/10395/21 (за позовом ОСОБА_2 до Клієнта), а саме: правовий аналіз положення апеляційної скарги від 05 червня 2023 р. ОСОБА_3 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 травня 2023 року - 2000 грн.; підготовка, передача та презентація замовнику проекту відзиву на апеляційну скаргу - 2000 грн.

Також долучено акт наданих послуг до договору №30-09/22-пд про надання правничої допомоги від 30 вересня 2022 року та платіжну інструкцію №11693 від 16 червня 2023 року про сплату ТОВ «Бест лізинг» 4000 грн.

Провівши аналіз наданих доказів в підтвердження понесених ТОВ «Бест лізинг» витрат за надання адвокатських послуг, колегія суддів вважає, що виходячи з конкретних обставин даної справи, а також реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Бест лізинг» слід стягнути 4000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При цьому, позивач не скористалася можливістю згідно ст. 137 ЦПК України довести неспівмірність заявлених вимог та не подала до суду жодних заяв та доказів на спростування заяви позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, не посилався на таке і її представник у суді апеляційної інстанції, а відтак колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заявника щодо необхідності стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Щодо витрат, пов`язаних з прибуттям в судове засідання, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 138 ЦПК України витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов`язані з явкою до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, запровадження законодавцем граничного розміру (верхньої межі) компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані з явкою до суду, покликане насамперед запобігти завищенню розміру цих витрат та попередженню зловживання таким правом.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", додатком до якої встановлено (компенсація в цивільних справах), що витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту та за наймання житла, - стороні, на користь якої ухвалено судове рішення її представникові не можуть перевищувати встановлені законодавством норми відшкодування витрат на відрядження (далі - Постанова №590).

Постановою від 02 лютого 2011 року № 98 "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" Кабінет Міністрів України затвердив суми витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, згідно з додатком 1 (далі - Постанова № 98).

Відповідно до п. 1 п. 7 Постанови № 98 державним службовцям, а також іншим особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати, зокрема, на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті).

Правильність застосування Постанов №590 і №98 під час вирішення питання щодо відшкодування витрат, пов`язаних з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників підтверджується також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі №1340/3510/18.

При зверненні до суду апеляційної інстанції із заявою ТОВ «Бест лізинг» на підтвердження понесених витрат, пов`язаних з прибуттям в судове засідання 04 липня 2023 року надала копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, розрахунок відстані по маршруту м. Київ - м. Миколаїв - м. Київ, що становить 1 134 км., розрахунок витрат на переїзд м.Київ - м.Миколаїв - м.Київ, відповідно до якого виходячи з середньої витрати пального на 0,09 л на 1 км. відстані, обсяг палива (бензину А-95) становить: 0,09 л. * 1 134 км = 109.98 л, вартість 1 л. бензину А-95 становить 49,99 грн., вартість 109,98 л бензину А-95 становить: 109.98 л * 49,99 грн = 5 497,90 грн.

На підтвердження понесення витрат вказаної суми надано оригінали фіскальних чеків.

Між тим, Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказав, що вирішуючи питання про відшкодування витрат стороні, пов`язаних із прибуттям до суду, необхідно виходити з конкретних обставин справи, зважаючи на вид транспорту, яким скористалась особа, а також документи, подані нею на підтвердження здійснення цих витрат.

Натомість у розглядуваній справі неможливість використання для явки до суду транспорту загального користування, окрім службового, відповідачем належними та допустимими доказами не обґрунтована. За такого, відсутні підстави для відшкодування понесених витратна пальне.

На підтвердження витрат по відшкодуванню добових у розмірі 600 грн. представником ТОВ «Бест лізинг» надано копію наказу від 28 червня 2023 №28/06/2023-71 «Про відрядження», посвідчення про відрядження терміном 3 дні з 03 липня по 05 липня 2023 року, звіт про використання коштів, виданих під звіт №132 від 06 липня 2023 року на суму 600 грн.

Відповідно до п.15 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон (далі - Інструкція), окремим видом витрат, що не потребують спеціального документального підтвердження, є добові витрати (витрати на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи, понесені у зв`язку з таким відрядженням).

Суми добових витрат для працівників підприємств затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98. Добові витрати відшкодовуються в єдиній сумі незалежно від статусу населеного пункту. Відповідно до додатку №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 2 лютого 2011 р. № 98 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2021 р. № 1355) добова сума витрат становить 300 грн.

Пункту 4 розділу II Порядок відрядження в межах України. Інструкції, за кожний день (включаючи день вибуття та день прибуття) перебування працівника у відрядженні в межах України, враховуючи вихідні, святкові й неробочі дні та час перебування в дорозі (разом з вимушеними зупинками), йому виплачуються добові в межах сум, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.02.2011 № 98.

В свою чергу, суд зазначає, що ЦПК України не містить визначення терміну "добові", а постановою Кабінету Міністрів від 27 квітня 2006 р. № 590 "Про граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави", не передбачено компенсацію добових витрат у зв`язку з участю у судових засіданнях по цивільній справі.

Враховуючи викладене добові витрати- це витрати на харчування та фінансування інших особистих потреб працівника у відрядженні, а не витрати, пов`язані з переїздом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн., які підтверджуються відповідними доказами.

У задоволені заяви про стягнення витрат на відрядження працівника ( добові) та витрат на пальне слід відмовити з підстав зазначених у вказаному судовому рішенні.

Керуючись ст. ст. 141, 270, 137,138, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест лізинг» про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бест лізинг" про стягнення компенсації за невикористану відпустку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест лізинг» (ідентифікаційний код юридичної особи 33880354) витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн.

У задоволені заяви про стягнення витрат на відрядження працівника та витрат на пальне відмовити.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.