ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3737/23 Справа № 932/1302/22 Суддя у 1-й інстанції - Куцевол В. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Захарчук Ксенії Олегівни на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про припинення права власності, визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про припинення права власності, визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він є власником нерухомого майна, а саме 97/100 частин домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101. Власником цього ж об`єкту нерухомості в розмірі 3/100 є ОСОБА_1 . Відповідач не користується вказаним майном, не проживає у вказаному домоволодінні, участі в утриманні майна не приймає. Відповідач має інше майно, зокрема домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку та споруд, загальною площею 407 кв.м. Припинення права власності не завдасть істотної шкоди відповідачу. Станом на день подання позову, спільне володіння та користування майна, що є спільною частковою власністю неможливе. Крім того, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, оскільки річ є неподільною. Вказане підтверджується висновком експерта за результатами проведення судово будівельно-технічного, оціночно-будівельного, земельно-технічного та оціночно-земельного експертного дослідження № 13578-12, технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити 3/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами домоволодіння не представляється можливим. На підставів викладеного, ОСОБА_2 просив суд припинити право власності ОСОБА_1 на 3/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; визнати за ним право власності на 3/100 домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 Припинено право власності ОСОБА_1 на 3/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Визнано право власності на 3/100 частини домоволодіння за адресою:. АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101 за ОСОБА_2 .. Зобов`язано ТУ ДСА України в Дніпропетровській області повернути ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 79540 грн., які були внесені на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, згідно квитанції № 0.0..1 від 07 жовтня 2022 року, що становить вартість 3/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 24492 грн. 40 коп., які складаються із витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн., витрат по оплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. та витрат на проведення судового будівельно-технічного, оціночно-будівельного, земельно-технічного та оціночно-земельного експертного дослідження у розмірі 20500 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідач ОСОБА_1 адвокат Захарчук К.О. просить рішення суду від 20 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Костюк Т.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду від 20 січня 2023 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обнгрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч. 4 та 5 статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 321 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Аналіз зазначеної норми дає підстави, дійти висновку про те, що для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі № 908/1754/17.

При цьому, висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном (Постанова Верховного суду від 18 липня 2019 року по справі № 210/2236/15-ц, провадження № 61-33924св18).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з пп. 1.2, 2.1, 24 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказу Міністерства з питань житлово - комунального господарства України від 18.06.2007 року №55 поділ об`єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об`єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотримання чинних будівельних норм та з наданням кожному об`єкту поштової адреси.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст. 115 ЦК України, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 (провадження № 12-180гс18) зроблено висновок, що відсутність конструкції (за наявності одночасно) в статті 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставин (зокрема, в пунктах 1-3). Водночас необхідно зважати, що правова норма, закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України, не може вважатися самостійною обставиною для припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення (таке припинення є неможливим у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї). Припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі положень цієї статті можливе за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, а не за наявності всіх обставин, передбачених цією статтею, в їх сукупності.

У справі встановлено, позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20 серпня 2021 року, серія та номер НРК 644287, реєстровий номер 764, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кулініч С.А., є власником 92/100

частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.13, 14).

Також, позивач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 13 жовтня 2021 року, серія та номер 1581, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М., є власником 5/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.15, 16).

Отже, позивач ОСОБА_2 є власником 97/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Власником іншої - 3/100 частин цього домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , є відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.11, 12).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не користується вказаним майном, не проживає у вказаному домоволодінні, домоволодіння знаходиться в зруйнованому та занедбаному стані.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 10 листопада 20212 року, відповідач ОСОБА_1 є власником домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку та споруд, загальною прощею 407 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

Зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.47).

Згідно висновку експерта за результатами проведення судового будівельно-технічного, оціночно-будівельного, земельно-технічного та оціночно-земельного експертного дослідження № 13578-12 від 16 грудня 2021 року, технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва виділити 3/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами домоволодіння не представляється можливим, ринкова вартість 3/100 частини домоволодіння становить 79 540 грн. (а.с.18-43).

Встановлено, частка відповідача ОСОБА_1 в розмірі 3/100 є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном з іншим співвласником позивачем ОСОБА_2 , є неможливим.

Таким чином, припинення права власності на 3/100 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки ця частка є незначною та відповідач має у власності інший житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , де він і зареєстрований.

Позивач ОСОБА_2 , у зв`язку з пред`явленням позову про припинення права власності, виконав умову щодо попереднього внесення на депозитний рахунок суду компенсації вартості частки домоволодіння, що належить відповідачу ОСОБА_1 в розмірі 3/100, перерахувавши 79 540 грн. на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Дніпропетровській області (а.с.112а).

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірне домоволодіння є неподільною річчю, відповідно до часток співвласників в розмірі 97/100 позивача та в розмірі 3/100 відповідача, тому є підстави вважати, що частка відповідача ОСОБА_1 в розмірі 3/100 є незначною, факт неможливості спільно володіти та користуватися спірним домоволодінням встановлений під час розгляду справи, позбавлення відповідача незначної частки у спільному майні не завдасть істотної шкоди йому та членам його сім`ї, враховуючи, що відповідач має у власності інший будинок, у якому і зареєстрований, та позивач вніс попередню вартість частки відповідача на депозитний рахунок суду.

Щодо вирішення питання про судові витрати у справі слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, на правничу допомогу.

Згідно з вимогами ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись критеріями реальності та співмірності витрат на правову допомогу позовним вимогам та складності справи, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

Також, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. та витрати на проведення судового будівельно-технічного, оціночно-будівельного, земельно-технічного та оціночно-земельного експертного дослідження у розмірі 20500 грн.

Посилання відповідача на те, що дарувальники за вказаними обома договорами дарування - від 20 серпня 2021 року ОСОБА_3 та від 13 жовтня 2021 року ОСОБА_4 , від імені якої діяв представник за довіреністю ОСОБА_5 , на час укладення кожного з цих договорів, відповідно до яких позивач є власником 97/100 частин спірного домоволодіння, вже померли будь-якими належними доказами у справі не підтверджуються.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність та безпідставність позовних вимог є необгрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права є необґрунтованими.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Захарчук Ксенії Олегівни залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова