Провадження № 22-ц/4808/861/23
Провадження № 22-ц/4808/862/23
Головуючий у І інстанції Домбровська Г.В.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.

суддів: Фединяка В.Д., Бойчука І.В.

секретаря Возняк В.Д.

за участю представника апелянта Медицької С.

відповідача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника позивача Бакуна А.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Івано-Франківської міської ради Медицької Світлани Василівни на рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2023 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 17 травня 2023 року, ухвалені у складі судді Домбровської Г.В. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом Першого заступника прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2018 року Перший заступник прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України звернувся до суду з позовом до Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, ОСОБА_1 , в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення 44 сесії шостого демократичного скликання Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0896 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :16:008:0673, в масиві «Мала Панська» (ділянка № НОМЕР_1 ) с. Микитинці та передачу йому земельної ділянки у приватну власність; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :16:008:0673, проведену 11.11.2015 року за № 12011234; витребувати у ОСОБА_1 у користь держави в особі постійного землекористувача - Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України земельну ділянку, кадастровий номер :16:008:0673, площею 0,0896 га.

Підстави звернення прокурора з позовом до суду обґрунтовані тим, що даний позов заявляється з метою усунення порушень інтересів держави в особі Національної академії аграрних наук України в особі постійного землекористувача Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, спричинених порушенням відповідачами встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження землями, що перебувають у державній власності.

Позов по суті мотивовано тим, що рішенням Микитинецької сільської ради Івано-Франківської області № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року затверджено ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0896 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер № :16:008:0673, в масиві «Мала Панська» (ділянка № НОМЕР_1 ) с. Микитинці та передано земельну ділянку у приватну власність. На підставі вказаного рішення сільської ради за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на цю земельну ділянку. Зазначене рішення сільської ради є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки земельна ділянка, передана ОСОБА_1 , відноситься до земель державної форми власності та перебуває у постійному користуванні Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. Вилучення земельних ділянок в масиві «Мала Панська», в тому числі спірної земельної ділянки, на користь Микитинецької сільської ради не проводилося, ні Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, ні безпосередньо Національна академія аграрних наук України від спірної земельної ділянки не відмовлялася. Відтак, Микитинецька сільська рада, не маючи жодних повноважень на вилучення та розпорядження земельними ділянками державної форми власності, які перебували в постійному користуванні Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, в порушення норм законодавства прийняла зазначене рішення. Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності без згоди власника на підставі незаконного рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року, то відповідно до частини третьої статті 388 ЦК України реєстрація права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а спірна земельна ділянка витребуванню на користь законного власника.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 25 травня 2021 року відповідача Микитинецьку сільську раду Івано-Франківської міської ради замінено на правонаступника - Івано-Франківську міську раду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2023 року позов Першого заступника прокуратури Івано-Франківської області в інтересах держави в особі Національної академії аграрних наук України, Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 44 сесії шостого демократичного скликання Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0896 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :16:008:0673, в масиві «Мала Панська» (ділянка № НОМЕР_1 ) с. Микитинці та передачу йому земельної ділянки в приватну власність.

Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер :16:008:0673, проведену 11.11.2015 року за № 12011234.

Витребувано у ОСОБА_1 у користь держави земельну ділянку, кадастровий номер :16:008:0673, площею 0,0896 га.

Стягнуто з Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_1 на користь Прокуратури Івано-Франківської області по 2 643,00 грн витрат зі сплати судового збору з кожного.

Додатковим рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 травня 2023 року стягнуто з Івано-Франківської міської ради та ОСОБА_1 на користь Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України по 19 612,80 грн витрат за проведення експертизи з кожного.

Представник Івано-Франківської міської ради Медицька С.В. на зазначені рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, представник апелянта вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Національної академії аграрних наук України, Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, оскільки Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру» не передбачено можливості прокурора здійснювати процесуальні та інші дії, спрямовані на захист інтересів юридичних осіб, зокрема державних підприємств, які є самостійними учасниками правовідносин. Вжиті прокурором заходи по зверненню до суду в даному випадку спрямовані на відновлення права постійного користування на земельну ділянку згідно державного акту І-ІФ № 000255 державною науковою установою, юридичною особою, яка діє як самостійний суб`єкт права. Тому, враховуючи, що прокурором без достатніх повноважень подано позов в інтересах Національної академії аграрних наук України та Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, суд повинен був залишити позовну заяву без розгляду.

Також помилковими, на думку представника апелянта, є висновки суду першої інстанції про те, що право постійного користування землею у Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України виникло ще з 1983 року на підставі наказу Міністерства сільського господарства УРСР від 28.03.1983 року, підтверджено рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 21.01.1986 року, право на землю за структурними підрозділами Української академії аграрних наук закріплено постановою Президії Верховної Ради УРСР від 29.07.1991 року, визнано рішенням Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 року, оскільки згідно положень Земельного кодексу УРСР 1970 року правовстановлюючий характер мало рішення органу, до повноважень якого належало розпорядження відповідними землями, а оформлення цього права з видачею, зокрема, державного акту мало посвідчувальний характер. Рішення уповноваженого органу відсутнє, а тому долучений до позовної заяви бланк державного акту не посвідчує права постійного користування, яке у позивача не виникло.

Щодо висновку суду з приводу визнання незаконним та скасування рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року, то представник апелянта вважає такий безпідставним, оскільки вказане рішення сільської ради прийняте в межах повноважень органу місцевого самоврядування в сфері земельних відносин, у спосіб, передбачений Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», Законом України «Про Державний земельний кадастр», на підставі представленої Кузем А.П. землевпорядної документації, погодженої у встановленому порядку.

З наведених підстав представник апелянта просить рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2023 року та додаткове рішення цього суду від 17 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Представники Івано-Франківської обласної прокуратури та Національної академії аграрних наук України подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких доводи скарги заперечили, вважаючи їх безпідставними, а оскаржувані рішення суду першої інстанції законними та обґрунтованими. Просили залишити скаргу без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу доводи скарги підтримав, вважаючи їх обґрунтованими. Просив оскаржувані рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта та відповідач ОСОБА_1 скаргу підтримали, просили її задоволити.

Представники Івано-Франківської обласної прокуратури та Національної академії аграрних наук України скаргу заперечили, просили залишити її без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року «Про розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо виготовлення, затвердження проекту землеустрою, містобудівельного обґрунтування» відповідачу ОСОБА_1 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0896 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :16:008:0673) в масиві «Мала Панська» (ділянка № НОМЕР_1 ) с. Микитинці та передано земельну ділянку у приватну власність (т. 1 а.с. 12).

На підставі вказаного рішення Микитинецької сільської ради за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянкуплощею 0,0896 га, кадастровий номер :16:008:0673, номер запису про право власності 12011234 від 11.11.2015 року, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 119088708 від 30.03.2018 року (т. 1 а.с. 78-79).

Вважаючи, що при прийнятті оскаржуваного рішення про затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою та передачу йому у власність земельної ділянки Микитинецькою сільською радою порушено вимоги законодавства, зокрема, прийнято дане рішення поза межами повноважень даного органу місцевого самоврядування, прокурор в інтересах держави звернувся до суду з даним цивільним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :16:008:0673 є земельною ділянкоюдержавної власності, яка входила до Проекту внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» Тисменицького району Івано-Франківської області, та якою користувалося дослідне господарство «Перемога», правонаступником якого є Інститут хрестоцвітих культур, правонаступником якого є Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. До компетенції Микитинецької сільської ради повноваження щодо розпорядження розташованою в межах населеного пункту земельною ділянкою, яка перебуває у постійному користуванні державної галузевої академії наук та є державною власністю не входить. Прийняття органом місцевого самоврядування рішення поза межами його повноважень, є безумовною підставою для визнання такого рішення незаконним та його скасування на підставі статті 19 Конституції України, як норми прямої дії.

Оскільки на підставі вказаного рішення сільської ради за ОСОБА_1 здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, то позовна вимога про скасування такої реєстрації, як похідна позовна вимога, також підлягає задоволенню.

Окрім того, враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності без згоди власника на підставі незаконного рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року, то в силу частини третьої статті 388 ЦК України підлягає задоволенню і позовна вимоги про витребування у ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки у користь держави.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частин першої та другої статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом «е» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Відповідно до частини другої статті 117 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Частиною третьою статті 173 ЗК України встановлено, що включення земельних ділянок у межі району, села, селища, міста, району у місті не тягне за собою припинення права власності і права користування цими ділянками, крім земельних ділянок, визначених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з частиною четвертою статті 173 ЗК України землі та земельні ділянки державної власності, включені в межі населеного пункту (крім земель, які не можуть передаватися у комунальну власність), переходять у власність територіальної громади. Рішення про встановлення меж населеного пункту та витяги з Державного земельного кадастру про межу відповідної адміністративно-територіальної одиниці та про відповідні земельні ділянки, право власності на які переходить до територіальної громади, є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Наведені норми узгоджуються з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.09.2012 року № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», за змістом якого з дня набрання чинності цим Законом у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук.

Отже, вказаними нормами земельного законодавства імперативно встановлено, що розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних галузевих академій наук, залишаються у державній власності.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою Ради Міністрів Української РСР від 10.03.1983 року № 112 згідно з дозволом Ради Міністрів СРСР від 11.02.1983 року створено Івано-Франківську науково-дослідну станцію хрестоцвітих культур Міністерства сільського господарства Української РСР на базі відділу селекції, насінництва і технологій вирощування ріпака Науково-дослідного інституту сільського господарства Нечерноземної зони Української РСР Міністерства сільського господарства Української РСР і радгоспу «Перемога» Міністерства плодоовочевих господарств Української РСР (т. 6 а.с. 52).

Наказом Міністерства сільського господарства УРСР від 23.03.1983 року № 76 організовано Івано-Франківську науково-дослідну станцію хрестоцвітих культур, прийнято землі радгоспу «Перемога» і створено дослідне господарство «Перемога», підпорядковане дослідній станції (т. 6 а.с. 53).

У січні 1992 року у відповідності з рішенням Президії Української академії аграрних наук від 29.05.1991 року № 8 «Про створення інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук на базі Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітих культур», погодженим з Кабінетом Міністрів України від 16.01.1992 року № 25113/87, створено Інститут хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук та затверджено його Статут (т. 6 а.с. 58-63).

Наказом Української академії аграрних наук від 15.04.1992 року № 103 за науковими установами, господарствами, підприємствами і організаціями закріплено землю, будівлі, споруди, обладнання, транспортні засоби техніку та інші основні засоби станом на 01 січня 1992 року згідно з додатком, в тому числі за Інститутом хрестоцвітих культур з дослідним господарством «Перемога» закріплено землю площею 2415 га (т. 6 а.с. 87-88).

Наказом Української академії аграрних наук від 25.02.1999 року № 29 створено Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Української академії аграрних наук з правами юридичної особи на базі земель та майна Інституту хрестоцвітих культур УААН, Івано-Франківської державної сільськогосподарської дослідної станції та Прикарпатського відділення Інституту агроекології і біотехнологій. Закріплено за Івано-Франківським інститутом АПВ землі, усі будівлі, лабораторії, обладнання, виробничі приміщення та інше майно ліквідованих установ станом на 01.01.1999 року. Визначено, що Івано-Франківський інститут АПВ є правонаступником ліквідованих наукових установ (т. 6 а.с. 65-66).

Наказом Української академії аграрних наук від 21.02.2003 року № 18, згідно з наказом УААН від 29.11.2002 року № 95 «Про деякі зміни в організації наукової та виробничої діяльності в системі УААН», затверджено назву дослідного господарства, що входило до складу Івано-Франківського інституту АПВ УААН, надавши йому (дослідному господарству) статус юридичної особи та назву: «Державне дослідне господарство «Перемога» Івано-Франківського інституту агропромислового виробництва УААН та підпорядкувавши його безпосередньо інституту (т. 6 а.с. 67).

Отже, від моменту створення у 1983 році Івано-Франківської науково-дослідної станції хрестоцвітих культур і до 2004 року дослідне господарство «Перемога» входило в склад станції без права юридичної особи як структурний підрозділ.

Указом Президента України від 06.01.2010 року № 8/2010 Українській академії аграрних наук надано статус національної та присвоєно нову назву Національна академія аграрних наук України.

Наказом Національної академії аграрних наук України від 25.01.2012 року № 10 Івано-Франківський інститут агропромислового виробництва Національної академії аграрних наук України перейменовано у Прикарпатську державну сільськогосподарську дослідну станцію, передавши її разом з мережею підприємств у безпосереднє підпорядкування Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. Цим же наказом затверджено найменування дослідної станції: Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України. Також цим наказом підпорядковано Прикарпатській державній сільськогосподарській дослідній станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України дослідні станції із збереження юридичної особи та встановивши нові їх назви, в тому числі: Державне підприємство «Дослідне господарство «Перемога» Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (т. 6 а.с. 68-69).

Отже встановлено, що Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України є правонаступником усіх наукових та дослідних установ, включаючи колгоспи та радгоспи, що пройшли свою реорганізацію у ці науково-дослідні установи, за весь період діяльності на території Івано-Франківської області.

Наведені обставини також підтверджуються експертним висновком № 009-АНО/22 науково-правового дослідження від 29.09.2022 року, яким встановлено, що аналіз поданих на експертизу документів підтвердив законність створення, перетворення, реорганізації юридичних осіб, починаючи з періоду, який можливо підтвердити документально 1939 року і до прийняття рішення щодо встановлення статусу Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН уповноваженим органом, яке чинне до цього часу. Встановлено, що на кожному етапі реорганізації було дотримано принцип підпорядкування, в залежності від відомчої приналежності юридичної особи або структурних підрозділів на певний момент… Визначено, що підстави та умови реорганізації підприємств впродовж досліджуваного історичного проміжку часу, які закріплені документально, дають підстави побудувати чіткий ланцюг переходу прав та обов`язків від право попередників до правонаступників аж до кінцевого набувача прав та обов`язків Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН (т. 7 а.с. 141-184).

Також встановлено, що на виконання постанови Ради Міністрів Української РСР від 10.03.1983 року № 112 наказом Міністерства сільського господарства УРСР від 23.03.1983 року № 76 новоствореній Івано-Франківській дослідній станції хрестоцвітих культур передано основні фонди та землі радгоспу «Перемога», які перебували в останнього станом на 01.01.1983 року. Цим же наказом у склад станції включено дослідне господарство «Перемога» як підпорядкований підрозділ (т. 6 а.с. 53).

У відповідності до вимог Земельного кодексу Української РСР 1970 року та Інструкції по внутрігосподарському землеустрою колгоспів, радгоспів і інших державних сільськогосподарських підприємств Української РСР, затвердженої Міністерством сільського господарства УРСР 28.03.1975 року, Івано-Франківським філіалом інституту «Укрземпроект» у 1985 році розроблено Проект внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» (т. 4 а.с. 98-201) та Технічний звіт по перенесенню в натуру проекту внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» (т. 4 а.с. 202-207).

Згідно розробленого Проекту внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» визначено такий склад угідь: всього земель в плані 5384,0 га, в т.ч. ріллі 2777,0 га. У внутрігосподарське землекористування входили території сіл Вовчинець, Підпечери, Підлужжя, Угорники і Микитинці. Технічним звітом Проект перенесено в натуру в 1985 році.

Рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів від 21.01.1986 року № 26 було затверджено Проект внутрігосподарського землеустрою дослідного господарства «Перемога» та Івано-Франківської державної сільськогосподарської дослідної станції (т. 3 а.с. 4).

Рішенням Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 року у справі № 353/5 задоволено позов Івано-Франківського інституту хрестоцвітих культур до Микитинецької сільської Ради народних депутатів, визнано недійсним рішення Микитинецької сільської ради від 22.12.1993 року «Про надання землі НДІ хрестоцвітих культур» та зобов`язано сільську раду видати позивачу Державний акт на право постійного користування 286 га ріллі та 15 га пасовищ (т. 1 а.с. 66).

На виконання вказаного рішення суду у 1994 році Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук України видано Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ № 000255. Цей Державний акт складено у двох примірниках, з яких перший видано землекористувачу, а другий зберігається у обласному управлінні земельних ресурсів Івано-Франківської області. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 1, про що зазначено у акті (т. 1 а.с. 62-63).

Оригінал зазначеного Державного акту на право постійного користування землею пред`являвся позивачем для огляду в судовому засіданні суду першої інстанції.

Докази того, що цей Державний акт на право постійного користування землею оскаржувався в судовому порядку чи визнавався недійсним, в матеріалах справи відсутні.

Отже, вказаним Державним актомна право постійного користування землею підтверджено наявність у Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук України, правонаступником якого в подальшому стала Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, відповідного речового права.

Даний факт також підтверджується експертним висновком № 009-АНО/22 науково-правового дослідження від 29.09.2022 року, згідно якого експерт дійшов висновку, що Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН є набувачем права постійного землекористування як правонаступник. Оскільки правонаступництво виникає з моменту державної реєстрації юридичної особи, яка визначена в якості правонаступника, то моментом переходу до Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН права постійного користування земельною ділянкою, яке було раніше набуте його попередником слід вважати момент внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 7 а.с. 141-184).

В ході розгляду даної справи ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 січня 2020 року (т. 5 а.с. 30-36) призначено по справі судову земельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «Чи входить земельний масив «Мала панська» (КОАТУУ , зона 16, квартал 008) в с. Микитинці Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, на території якого розташована земельна ділянка з кадастровим номером :16:008:0673 площею 0,0896 га, до земель, які визначено Проектом внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» Тисменицького району Івано-Франківської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 21.01.1986 р. № 26?»

Згідно висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у цивільній справі № 344/12305/18 від 09.04.2021 року № 11213/21-41, земельний масив «Мала панська» (кадастрова зона :16, квартал 008) в с. Микитинці Микитинецької сільської ради Івано-Франківської міської ради, в межах якого розташована земельна ділянка з кадастровим номером :16:008:0673, площею 0,0896 га, майже повністю розташований в межах земель дослідного господарства «Перемога», які визначені проектом внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» Тисменицького району Івано-Франківської області, розробленим Івано-Франківським філіалом Республіканського проектного інституту по землевпорядкуванню «Укрземпроект» Міністерства сільського господарства УРСР та затвердженим рішенням виконавчого комітету Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 21.01.1986 № 26 (т. 5 а.с. 127-145).

Судом першої інстанції надано оцінку вказаному висновку експерта, зокрема вжитому експертом словосполученню «майже повністю розташований» та встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :16:008:0673 розташована в межах земель дослідного господарства «Перемога», які визначені зазначеним вище проектом внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» Тисменицького району Івано-Франківської області, що чітко вбачається з рисунку 7 висновку (скриншот Публічної кадастрової карти) та рисунків 10, 11 висновку (Генеральний план організації території дослідного господарства «Перемога»).

Вказаний висновок експерта стороною відповідачів не спростований. Клопотань про призначення додаткової, повторної чи комплексної судової експертизи сторонами не заявлялось.

За встановлених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :16:008:0673 є земельною ділянкою державної власності, яка входила до Проекту внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» Тисменицького району Івано-Франківської області та якою користувалося дослідне господарство «Перемога», правонаступником є Інститут хрестоцвітих культур (що встановлено рішенням Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 року у справі № 353/5), правонаступником якого в подальшому стала Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки до компетенції Микитинецької сільської ради повноваження щодо розпорядження розташованою в межах населеного пункту земельною ділянкою, яка є державною власністю та перебуває у постійному користуванні державної галузевої академії наук не входить, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання оскаржуваного рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року незаконним та його скасування, а також скасування проведеної на підставі вказаного рішення державної реєстрації за ОСОБА_1 права власності на спірну земельну ділянку.

Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про витребування земельної ділянки.

Так, статтею 387 ЦК України передбачено право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з частиною третьою статті 388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Оскільки спірна земельна ділянка вибула з державної власності без згоди власника на підставі незаконного рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року, то належним способом захисту порушеного права держави є витребування вказаної земельної ділянки у відповідача ОСОБА_1 у користь держави.

Доводи апеляційної скарги представника Івано-Франківської міської ради про те, що суд помилково дійшов висновку щодо набуття Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН права постійного користування землею ще з 1983 року, оскільки рішення органу, до повноважень якого належало розпорядження відповідними землями, що має правовстановлюючий характер, відсутнє, а тому долучений до позовної заяви бланк державного акту не посвідчує такого права, колегія суддів відхиляє, оскільки наявний у матеріалах справи Державний акт на право постійного користування землею серії І-ІФ № 000255 виданий Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук України (правонаступником якого в подальшому стала Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН) на виконання рішення Арбітражного суду Івано-Франківської області від 12.04.1994 року у справі № 353/5. Доказів того, що вказаний Державний акт на право постійного користування землею оскаржувався в судовому порядку чи визнавався недійсним, стороною відповідачів не надано, а відтак відповідачами не спростовано наявність у Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН, як правонаступника Інституту хрестоцвітих культур Української академії аграрних наук України, відповідного речового права.

Колегією суддів не приймаються до уваги і доводи апелянта про безпідставність висновку суду першої інстанції щодо незаконності рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року та його скасування, оскільки вказаним органом місцевого самоврядування не враховано, що згідно з положеннями частини другої статті 117 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

Таким чином, не зважаючи на включення в межі населеного пункту Микитинці земельної ділянки, що входила до Проекту внутрігосподарського землевпорядкування дослідного господарства «Перемога» Тисменицького району Івано-Франківської області та якою користувалося дослідне господарство «Перемога», правонаступником якого є Інститут хрестоцвітих культур, правонаступником якого в подальшому стала Прикарпатська державна сільськогосподарська дослідна станція Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, вказана земля залишається у державній власності та не може перейти у комунальну власність сільської ради.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЗК України в редакції, що була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до частини третьої статті 149 ЗК України в зазначеній редакції сільські, селищні, міські ради вилучають земельні ділянки комунальної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб, крім особливо цінних земель, які вилучаються (викупляються) ними з урахуванням вимог статті 150 цього Кодексу.

Згідно з пунктом «в» частини першої статті 150 ЗК України до особливо цінних земель відносяться землі, надані в постійне користування НВАО «Масандра» та підприємствам, що входять до його складу; землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів.

За змістом статті 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, національних галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та національних галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій національних галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України. Відчуження нерухомого майна Національної академії наук України та національних галузевих академій наук і організацій, що віднесені до їх відання, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Жодних доказів вилучення державних земель, що перебувають у постійному користуванні Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН, та передачі їх у комунальну власність Микитинецькій сільській раді матеріали справи не містять і стороною відповідачів таких доказів не надано. Таким чином, Микитинецька сільська рада, не маючи жодних повноважень на розпорядження земельними ділянками державної власності, які перебували у користуванні Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН, в порушення норм законодавства, прийняла зазначене рішення.

Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо відсутності у прокурора підстав для здійснення представництва інтересів держави в особі Національної академії аграрних наук України та Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами статті 24 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що була чинною на момент подання позовної заяви у даній справі, право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Згідно з положеннями статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в зазначеній редакції представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз положень статті 56 ЦПК України, у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадку, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.

З матеріалів справи вбачається, що Національною академією аграрних наук України та Прикарпатською державною сільськогосподарською дослідною станцією Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН з часу прийняття оскаржуваного рішення Микитинецької сільської ради № 547/160-44/2015 від 08.10.2015 року самостійно не вживалися заходи цивільно-правового характеру, спрямовані на повернення незаконно вилученої земельної ділянки у держану власність.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор дотримався вимог статті 56 ЦПК України, частин третьої-четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», обґрунтував неналежне здійснення захисту інтересів держави в особі позивачів Національної академії аграрних наук України та Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН, які протягом тривалого часу (2015-2018 роки) не вживали заходів щодо захисту прав держави на землю, та підтвердив наявність підстав для представництва інтересів держави у справі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2023 року з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, відсутні, а отже, апеляційну скаргу представника Івано-Франківської міської ради Медицької С.В. слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга представника Івано-Франківської міської ради Медицької С.В. не містить доводів щодо необґрунтованості висновків суду першої інстанції про стягнення з відповідачів на користь Прикарпатської державної сільськогосподарської дослідної станції Інституту сільського господарства Карпатського регіону НААН витрат за проведення експертизи в сумі по 19 612,80 грн з кожного, а відтак, враховуючи висновок апеляційного суду про залишення рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2023 року без змін, підстав для скасування додаткового рішення цього суду від 17 травня 2023 року та нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, немає.

Щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без задоволення та положення частини першої статті 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід залишити за апелянтом.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Івано-Франківської міської ради Медицької Світлани Василівни залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 19 квітня 2023 року та додаткове рішення Івано-Франківського міського суду від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач Л.В. Василишин

Судді: В.Д. Фединяк

І.В. Бойчук