Справа № 128/3398/19
Провадження № 22-ц/801/1299/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 рокуСправа № 128/3398/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Ковальчука О. В., Якименко М. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк», Державного реєстратора Козловського Миколи Сергійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів, ОСОБА_2 , про визнання дій незаконними, скасування рішення та скасування запису, поновлення запису про державну реєстрацію права власності за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області у складі судді Бондаренко О. І. від 06 квітня 2023 року,

встановив:

В грудні 2019 ОСОБА_1 звернулася з цим позовом, за яким просила:

-визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк» (після зміни найменування Акціонерне товариство «Сенс Банк»), щодо набуття у власність об`єкта нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 244,2 кв. м, житловою площею 140,1 кв м, земельної ділянки площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221;

-визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Козловського Миколи Сергійовича про: державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46473352 від 15.04.2019 року та скасувати запис про право власності № 31181972 від 10.04.2019 року на нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 244,2 кв.м, житловою площею 140,1 кв. м, адреса якого: АДРЕСА_1 державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46553914 від 19.04.2019;

-скасувати запис про право власності № 31257858 від 16.04.2019 на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221.

Позов мотивовано тим, що 30 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено Генеральний договір № 050/27-279, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 64 000,00 доларів США, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, з кінцевим строком повернення до 05 травня 2022 року. 30 серпня 20007 року та 21 жовня 2008 року сторони уклали додаткові угоди до цього договору, а 30 вересня 2010 року між Акціонерним товариством «Альфа - Банк» (далі АТ «Альфа - Банк») та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін № 051/27-23 до додаткової угоди № 050/27-280 від 30 серпня 2007 року до Генерального договору № 050/27-279 від 30 серпня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_1 ) та АКБ «Укрсоцбанк» 30 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 5150, до якого 01 жовтня 2010 року сторони внесли зміни.

Пункт 1.1 Договору іпотеки передбачено, що в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Генеральним договором № 050/27-279 від 30 серпня 2007 року та додатковими угодами до нього іпотекодевець передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 (загальна площа житлового цегляного будинку 244,2 кв. м ) ; земельну ділянку площею 0,0847 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :02:004:0221.

До цього забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором № 051/8-5926 від 24 травня 2007 року та додатковими угодами до нього, між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк» 24 травня 2007 було укладено договір іпотеки № 50/1-477, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 3025, предметом іпотеки якого є те ж нерухоме майно, до якого 12 травня 2008 року та 01 жовтня 2010 року були укладені договори про внесення змін, зареєстровані в реєстрі за № № 2454, 2835.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за Генеральним договором № 051/8-5926 від 24 травня 2007 року та додатковими угодами до нього. Постановою державного виконавця Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби від 23 травня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав дії мораторію та відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію іпотечного будинку, право користування яким мають діти.

10 квітня 2019 року державним реєстратором Козловським М. С. зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який є предметом іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», а 16 квітня 2019 року на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки та на якій розташований житловий будинок. Право власності зареєстровано за банком згідно з іпотечним договором від 30 серпня 2007 року.

В даному будинку, окрім ОСОБА_1 проживають її діти: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважала, що реєстраційні дії проведені державним реєстратором Козловським М. С. на підставі документів поданих банком, вчинені всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 у редакціях станом на час вчинення запису.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року позов задоволено. Визнано протиправними дії АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк», щодо набуття у власність об`єкта нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 244,2 кв. м, житловою площею 140,1 кв. м, земельної ділянки площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221. Визнано протиправним та скасувано рішення державного реєстратора Козловського М. С. про: державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46473352 від 15 квітня 2019 року та скасовано запис про право власності № 31181972 від 10 квітня 2019 року на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 244,2 кв.м, житловою площею 140,1 кв. м, адреса якого: АДРЕСА_1 державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 46553914 від 19 квітня 2019 року. Скасовано запис про право власності № 31257858 від 16 квітня 2019 року на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на момент звернення стягнення на предмет іпотеки згідно із застереженням про задоволення вимог шляхом прийняття предмету іпотеки у власність в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» не було визначено розмір вимог банку на момент переходу права власності (фактичного задоволення вимог Банку) адже з відомостей з Державного реєстру прав неможливо встановити вартість предмета іпотеки та заборгованість Позичальника, що погашається за рахунок вартості предмета іпотеки. Повернення рекомендованого поштового відправлення з вимогою про усунення порушень умов кредитного договору з відміткою «За закінченням терміну зберігання» не можна вважати належним доказом отримання такої вимоги іпотекодавцем. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось під час дії мораторію на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті без згоди іпотекодавця, а будинок є єдиним житлом позивачки та основним місцем проживання як ОСОБА_1 так і її дітей. Крім того банком також було порушено вимоги статті 13 Закону України «Про іпотеку» щодо задоволення вимоги з вищим пріоритетом.

В апеляційній скарзі АТ «Сенс Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у позові.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалось на те, що АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», законно набуло право задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки. Умовами Кредитного договору передбачений порядок нарахування процентів, встановлений розмір процентів, порядок погашення кредиту, процентів тощо. Станом на 23 серпня 2018 року у позичальника виникла заборгованість по Кредитному договору у розмірі 140 052,63 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату розрахунку становить 3 905 435,94 грн, а саме: 22 223,55 дол. США (619 714,54 грн курсом НБУ) заборгованість по строковому кредиту, 38 026,45 дол. США (1 060 386,12 грн за курсом НБУ) заборгованість по простроченому кредиту 36 911,85 дол. США ( 329 304,95 грн за курсом НБУ) строкова заборгованість по процентам, 41 767,64 дол. США ( 1 164 711,02 грн за курсом НБУ) прострочена заборгованість по процентам та 123,14 дол. США ( 31 319,31 грн за курсом НБУ) заборгованість по нарахованих комісіях. Враховуючи наявний розмір простроченої заборгованості чергових платежів по кредитному договору у кредитора виникло право вимагати дострокового виконання зобов`язань по Кредитному договору, а у позичальника виник обов`язок дострокового виконання зобов`язань по Кредитному договору.

Відповідно до підпункту 2.4.3. пункту 2.4. Договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем Основного зобов`язання (умов кредитного договору), задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом цього Договору установлено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем Основного зобов`язання, іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Застереження в Договорі іпотеки щодо позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержатеяем права власності на Предмет іпотеки також є Договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

АТ «Укрсоцбанк» дотримано процедуру щодо направлення повідомлення вимоги про усунення порушення. Так 27 вересня 2018 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 листом з описом вкладення та рекомендованим повідомленням було направлено повідомлення, в якому в зазначена вимога про виконання зобов`язань за Кредитним договором, розмір яких визначений станом на 23 серпня 2018 року із застереженням, що у разі не погашення заборгованості по Кредитному договору банком/іпотекодержателем буде звернуто стягнення на Предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на Предмет іпотеки. Відповідне повідомлення-вимога було отримане ОСОБА_4 та ОСОБА_2 10 жовтня 2018 року, а право власності на Предмет іпотеки за іпотекодржателем було зареєстроване 15 квітня 2019 року, тобто процедура та строки визначені законом були дотримані. Повернення від боржника належно направленої вимоги із відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання» свідчить про вжиття іпотекодержателем всіх заходів і для відповідного повідомлення боржника про наявність заборгованості.

Заборгованість лише по тілу кредиту і процентах станом на 23 серпня 2018 року у гривневому еквіваленті за курсом НБУ становила 3 874 116,63 грн, тобто банком було дотримано процедуру щодо визначення вартості Предмета іпотеки, на який звертається стягнення шляхом набуття права власності іпотекодержателем.

Предмети іпотеки не продавалися (не відчужувалися), а були набуті іпотекодержателем у власність в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договорами, крім того на це була згода іптекодавця, яка визначена іпотечним застереженням в Договорі іпотеки, а тому вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не правовідносини сторін не розповсюджуються. Також у повідомленні-вимозі банку йдеться, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку», позичальнику буде прощено (анульовано) залишок заборгованості по Кредитному договору. Тобто прощення решти боргу є свідченням того, що за рахунок предмета іпотеки було повністю погашено заборгованість по Кредитному договору, що не дає підстав застосувати підпункт 2 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в земній валюті», за яким не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при достатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави /іпотеки).

В діях державного реєстратора (відповідача) відсутні будь-які порушення чинного законодавства України.

При укладанні Договору іпотеки за адресою Предмета іпотеки не проживали та не були зареєстровані малолітні / неповнолітні особи. Договір іпотеки з даного приводу не оскаржений.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає з огляду на таке.

Установлено, що 30 серпня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі АКБ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_2 було укладено Генеральний договір № 050/27-279, відповідно до якого банк надав відповідачу грошові кошти в сумі 64 000,00 доларів США, на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, з кінцевим строком повернення до 05 травня 2022 року. 30 серпня 20007 року та 21 жовня 2008 року сторони уклали додаткові угоди до цього договору, а 30 вересня 2010 року між Акціонерним товариством «Альфа - Банк» (далі АТ «Альфа - Банк») та ОСОБА_2 укладено Договір про внесення змін № 051/27-23 до додаткової угоди № 050/27-280 від 30 серпня 2007 року до Генерального договору № 050/27-279 від 30 серпня 2007 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_3 (після зміни прізвища ОСОБА_1 ) та АКБ «Укрсоцбанк» 30 серпня 2007 року був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 5150, до якого 01 жовтня 2010 року сторони внесли зміни.

П.1.1 Договору іпотеки передбачено, що в забезпечення виконання Позичальником зобов`язань за Генеральним договором № 050/27-279 від 30 серпня 2007 року та додатковими угодами до нього іпотекодевець передав в іпотеку нерухоме майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 (загальна площа житлового цегляного будинку 244,2 кв. м ) ; земельну ділянку площею 0,0847 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :02:004:0221.

До цього забезпечення виконання зобов`язань за Генеральним договором № 051/8-5926 від 24 травня 2007 року та додатковими угодами до нього, між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк» 24 травня 2007 було укладено договір іпотеки № 50/1-477, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П., зареєстрований в реєстрі за № 3025, предметом іпотеки якого є те ж нерухоме майно, до якого 12 травня 2008 року та 01 жовтня 2010 року були укладені договори про внесення змін, зареєстровані в реєстрі за № № 2454, 2835.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 квітня 2017 року стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість за Генеральним договором № 051/8-5926 від 24 травня 2007 року та додатковими угодами до нього в розмірі 160 917, 22 дол. США, що за курсом НБУ становило 4 169 667, 53 грн. Постановою державного виконавця Вінницького районного відділу Державної виконавчої служби від 23 травня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу з підстав дії мораторію та відсутності дозволу органу опіки та піклування на реалізацію іпотечного будинку, право користування яким мають діти.

10 квітня 2019 року державним реєстратором Козловським М. С. зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який є предметом іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», а 16 квітня 2019 року на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки та на якій розташований житловий будинок. Право власності зареєстровано за банком згідно з іпотечним договором від 30 серпня 2007 року.

В даному будинку, окрім ОСОБА_1 проживають її діти: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Продукція будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

У пункті 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» зазначено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому, до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій (заборону) на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Аналогічні правові висновки щодо застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18-ц, (провадження № 14-45цс20); від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19), а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі № 524/10011/17 (провадження № 61-5446св19) та багатьох інших.

Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) викладено правовий висновок про те, що обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належать: житловий будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , загальна площа якого не перевищує 250 кв. м та земельна ділянка площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221. Звертаючись до суду з позовом вона також вказувала вищезазначену адресу місцем свого проживання. Таким чином, спірний будинок (предмет іпотеки) є місцем постійного проживання позивачки (іпотекодавця). Відомостей про наявність іншого житла, яке належить позивачці на праві приватної власності, у матеріалах справи немає, а тому суд першої інстанції, встановивши відсутність іншого житла, яке належить позивачці на праві приватної власності, урахував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у редакції на час вчинення оспорюваної державної реєстрації права власності на іпотечне нерухоме майно за іпотекодержателем, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги в частині висновку суду першої інстанції про відсутність доказів отримання позивачкою письмової вимоги банку про припинення порушення умов договору та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також не здійснення оцінки предмета іпотеки.

Так відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно із пунктом 6 Порядку речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.

Пунктом 61 Порядку, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що банк не надав державному реєстратору належний документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ця обставина також є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності за іпотекодавцем.

Аналогічні по суті висновки містяться у постановах Верховного суду від 22 грудня 2022 року № 537/974/16-ц, від 31 серпня 2022 року № 509/1121/18; від 28 червня 2022 року № 201/9754/17.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкових висновків про те, що банком не надано державному реєстратору доказу направлення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень кредитного договору, оскільки така вимога надсилалася, проте повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання», що є належним повідомлення боржника, оскільки банк вчинив усі необхідні від нього дії для повідомлення, є безпідставними, оскільки Порядком передбачено надання доказу саме отримання такої вимоги.

За певних випадків, у разі встановлення факту, що така вимога неотримана іпотекодавцем через власну недбалість чи ухилення від отримання, суд може визнати, що іпотекодержателем належно дотримано процедуру повідомлення іпотекодавця, проте, в даному випадку, таких обставин банк не довів, що було його процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, а факт повернення повідомлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання», сам по собі, не може свідчити про недбалість та ухилення адресата.

Однак із висновками суду про порушення пріоритету іпотек, як підстави для задоволення вимог позивачки, не можна погодитись з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про іпотеку» у редакції, чинній на час звернення стягнення на предмет іпотеки, предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об`єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об`єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки наступним іпотекодержателем попередній іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов`язання перед попереднім іпотекодержателем ще не настав. Якщо попередній іпотекодержатель не скористався цим правом, попередня іпотека є дійсною до повного задоволення вимоги попереднього іпотекодержателя за основним зобов`язанням, а право власності на предмет іпотеки переходить до нового власника разом з обтяженням цього майна попередньою іпотекою.

Отже оскільки попередній іпотекодержатель АТ «Альфа-банк» (після зміни назви АТ «Сенс Банк»), який є і наступним іпотекодержателем, не скористався правом звернення стягнення на предмет іпотеки, наступний іпотекодержатель не мав перешкод для реєстрації права власності на предмет іпотеки за собою, але при цьому до нього перейшло обтяження спірних будинку та земельної ділянки за попередньою іпотекою, згідно з договором іпотеки від 24 травня 22007 року № 50/1-477, укладеним між ОСОБА_4 та АКБ «Укрсоцбанк», посвідченим приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надольською Т. П., зареєстрованим в реєстрі за № 3025 до повного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Генеральним договором № 051/8-5926 від 24 травня 2007 року та додатковими угодами до нього.

Разом з тим помилковий висновок суду першої інстанції щодо неправомірності реєстрації права власності на предмет іпотеки за наступним іпотекодержателем без попереднього задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки попереднього іпотекодержателя не вплинув на правильність вирішення спору по суті, а тому не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Щодо доводів апеляційної скарги про обрання позивачкою неналежного способу захисту її прав апеляційний суд виходить із такого.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 жовтня 2021 року в справі № 545/1883/20 (провадження №61-5728св21) вказано, що: «на підставі статті 412 ЦПК України підлягають скасуванню оскаржувані судові рішення і в частині вирішення позовних вимог про скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно та поновлення становища, що існувало до порушення, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за банком призведе до відновлення порушених прав позивача, і не потребує для застосування додаткових способів захисту, таких, як поновлення права власності та скасування запису про реєстрацію права власності, який є неналежним способом захисту порушеного права».

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що ні ЦК України (статтею 16), ні законом, ні договором не передбаченого такого способу захисту прав іпотекодавця як визнання протиправними дій іпотекодержателм щодо набуття у власність предмета іпотеки. Такі дії іпотекодержателя та відповідність їх приписам закону є обставинами, яким позивачка обґрунтовує свої вимоги про захист порушеного права власності на предмет іпотеки, тобто є підставою позову, а не його предметом, оскільки саме по собі визнання таких дій протиправними не впливає на права та обов`язки сторін.

Оскільки задоволення вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за банком, що, в свою чергу, призведе до відновлення порушених прав позивачки, а тому рішення суду першої інстанції в частині вимог про:

-визнання протиправними дії АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-банк», щодо набуття у власність об`єкта нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 244,2 кв. м, житловою площею 140,1 кв. м, земельної ділянки площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221;

-скасування запису про право власності № 31257858 від 16 квітня 2019 року на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221

підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення у цій частині про відмову у позові.

Європейський суд з прав людини висував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 06 квітня 2023 року в частині вимог про:

-визнання протиправними дії Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-банк», щодо набуття у власність об`єкта нерухомого майна: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 , загальною площею 244,2 кв. м, житловою площею 140,1 кв. м, земельної ділянки площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221;

-скасування запису про право власності № 31181972 від 10 квітня 2019 року на нерухоме майно житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 244,2 кв. м, житловою площею 140,1 кв. м, адреса якого: АДРЕСА_1 ;

- скасування запису про право власності № 31257858 від 16 квітня 2019 року на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0847 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:004:0221,

скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 у цій частині позовних вимог відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 15 вересня 2023 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. В. Ковальчук

М. М. Якименко