КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 761/8117/23 Головуючий у суді І інстанції Романишена І.П.
Провадження № 22-ц/824/8389/2023 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення способів участі батька у вихованні дитини.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року позовну заяву направлено за належною підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Постановляючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір не підсудний Шевченківському районному суду м. Києва, оскільки відповідач значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , що відноситься до територіальної юрисдикції іншого суду м. Києва, а правила альтернативної підсудності, визначені в частині другій статті 28 ЦПК України, до вимог про розірвання шлюбу в даному випадку не застосовуються.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач в особі представника - адвоката Пасічник К.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали,а справу направити для продовження до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції неправильно розтлумачив норми частини другої статті 28 ЦПК України та не врахував, що до позовної заяви було долучено докази перебування дитини сторін як на утриманні позивача, так і на утриманні відповідача, що давало підстави звертатися до суду із вимогою про розірвання шлюбу за зареєстрованим місцем проживання позивача. Інша вимога про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною сама по собі не підсудна Шевченківському районному суду м. Києва, однак об`єднання такої вимоги в одному позові із вимогою про розірвання шлюбу надає позивачу можливість просити розглядати його сімейну справу за його місцем проживання.

Відзиви на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є частиною національного законодавства,кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статі 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Частиною першою статті 23 ЦПК України встановлено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Вирішуючи питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, суд повинен перевірити належність справ до його юрисдикції (предметної та суб`єктної) та підсудності (територіальної юрисдикції).

Територіальна юрисдикція визначається колом цивільних справ у спорах, вирішення яких віднесено до повноваження суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 187 ЦПК України, якою врегульовано порядок відкриття провадження у справі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (пункт 1 частини першої статті 31 ЦПК України).

Судом встановлено, що у березні 2023 року ОСОБА_1 пред`явив до Шевченківського районного суду м. Києва від 20 березня 2023 року позов до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення способів участі батька у вихованні дитини.

В позовній заяві позивач зазначив адресу реєстрації свого місця проживання: АДРЕСА_2 , та адресу реєстрації місця проживання відповідача: АДРЕСА_1 , на підтвердження чого надав копії паспортів громадянина України з відповідними відмітками.

Позивач також вказав у позовній заяві, що оскільки малолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на його утриманні, підсудність даного спору є альтернативною і він може розглядатися судом за місцем його реєстрації.

За відомостями Реєстру територіальної громади м. Києва від 14 березня 2023 року, отриманих судом від Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА в м. Києві на виконання вимог статті 187 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

За загальним правилом частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У той же час законодавець визначив підсудність справ за вибором позивача, зокрема, частина друга статті 28 ЦПК України передбачає, що позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить про те, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачу надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (частина перша статті 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Таким чином, позови про розірвання шлюбу можуть бути подані як за зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача, так і за місцем проживання позивача за його вибором за умови, що на його утриманні перебувають малолітні або неповнолітні діти.

Колегія суддів враховує, що визначальною обставиною для застосування альтернативної підсудності до справи за позовом про розірвання шлюбу є саме факт перебування малолітньої дитини на утриманні позивача, проте ОСОБА_1 не долучив до позовної заяви належних доказів того, що їх спільний з ОСОБА_2 син проживає з ним та знаходиться саме на його утриманні.

Натомість, із матеріалів позовної заяви вбачається, що на час пред`явлення позову про розірвання шлюбу та усунення перешкод у спілкуванні з дитиною малолітній син сторін проживає разом з матір`ю - відповідачем у справі, а відповідно до умов укладеного між сторонами шлюбного договору від 06 січня 2023 року витрати по утриманню спільної дитини до досягнення нею повноліття розподіляються подружжям навпіл (пункт 8).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції у зв`язку з відсутністю підстав, визначених частиною другою статті 28 ЦПК України, для розгляду позовних вимог про розірвання шлюбу за зареєстрованим місцем проживання позивача, дійшов обґрунтованого висновку щодо непідсудності даної справи Шевченківському районному суду м. Києва та правильно передав позовну заяву на розгляд суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача, а саме Дарницькому районному суду м. Києва, з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував норми частини другої статті 28 ЦПК України, не врахувавши перебування дитини сторін як на утриманні відповідача, так і на утриманні позивача, що передбачало можливість ОСОБА_1 звертатися до суду із вимогою про розірвання шлюбу за його зареєстрованим місцем проживання, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані, оскільки на час звернення до суду з позовом малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір`ю ОСОБА_2 , що безпосередньо і пов`язується з утриманням дитини в розумінні норм сімейного законодавства, а сам по собі факт виконання позивачем батьківських обов`язків по утриманню дитини згідно з умовами договору, тобто за домовленістю між батьками, не надає йому право вибору між судами, одному з яких відповідно до правил загальної підсудності підсудна справа про розірвання шлюбу, та суперечить вимогам процесуального закону.

Альтернативна підсудність є пільговою, вона встановлена для невеликої категорії справ, які мають особливо важливе значення для громадян. Специфіка цього виду територіальної підсудності полягає в тому, що залежно від характеру матеріальних правовідносин та предмета спору, особистих обставин (стан здоров`я, наявність малолітніх дітей тощо) позивач може обирати серед декількох судів, які будуть компетентними розглянути таку справу.

В частині другій статті 28 ЦПК України враховуються об`єктивні обставини (чинники), які зумовлюють необхідність у встановленні додаткових пільг при виборі суду, який розглядатиме позов про розірвання шлюбу, зокрема, допускається можливість пред`явлення такого позову в суд за місцем проживання позивача у разі, якщо на його утриманні є діти, що створює певні труднощі (складність) виїзду в суд за місцем проживання відповідача.

У даному випадку положення діючого процесуального законодавства та зміст спірних правовідносин не надають право позивачу звертатися до суду за зареєстрованим місцем його проживання в порядку частини другої статті 28 ЦПК України, оскільки спільна з відповідачем дитина з ним не проживає, а він також просить усунути перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом встановлення способів участі батька у вихованні дитини, а тому висновок суду першої інстанції про направлення позовної заяви за належною підсудністю на розгляд до іншого суду - за зареєстрованим місцем проживання відповідача відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Розгляд справи судами з порушенням правил підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2018 року у справі № 369/238/15-ц (провадження № 14-117цс18)).

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого судуза встановленою територіальною юрисдикцією (підсудністю) постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого позивачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року в даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: С.А. Голуб

Т.О. Писана

Д.О. Таргоній