КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Цуранов А.Ю.
Єдиний унікальний номер справи № 357/751/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мережко М.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про виключення запису про батька з актового запису про народження та оспорювання батьківства,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В подальшому, 09 вересня 2022 року представник ОСОБА_3 - адвокат Давигора С.А., через систему "Електронний суд" звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2022 року заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2022 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року заяву представника ОСОБА_3 - адвоката Давигори С.А. про ухвалення додаткового судового рішення - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, правонаступник позивача ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви відповідачки про ухвалення додаткового рішення.

У апеляційній скарзі вказує, що суд розглянув вказану заяву без участі позивача, чим порушив право на судовий захист, вимоги змагальності та рівності сторін. Зазначає, що розмір витрат на правову допомогу, визначений адвокатом відповідача, не підтверджується належними та допустимими доказами, а також є неспівмірним із виконаними адвокатом роботами та складністю справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Давигора С.А. вказує, що додаткове рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, тому просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року - без змін.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , крім іншого, просив суд судові засідання в суді апеляційної інстанції не проводити без участі його представника - адвоката Масловського І.А., а також проводити всі засідання в режимі відеоконференції.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, предметом оскарження у даному апеляційному провадженні не є рішення суду по суті заявлених позовних вимог, а лише додаткове рішення суду першої інстанції щодо розподілу витрат на правову допомогу. Оскаржуваним додатковим рішенням вирішено питання щодо стягнення витрат на правову допомогу в межах розгляду даної справи у розмірі 30 000 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

А відтак, відсутні підстави для виклику сторін у судове засідання та, відповідно, проведення засідань у режимі відеоконференції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як видно із матеріалів справи, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Вказаним рішенням питання про судові витрати на професійну правничу допомогу відповідача судом не вирішувалось.

До закінчення судових дебатів у справі представниця відповідачки у розрахунку судових витрат від 14 лютого 2022 року за вх. № 6444 заявила про подання протягом п`яти днів після постановлення судом процесуального рішення підтверджуючих доказів понесених судових витрат на правову допомогу.

При цьому, 17 серпня 2022 року представницею відповідачки через систему "Електронний суд" було подано до суду письмовий виступ в судових дебатах, в якому вона просила суд стягнути понесені витрати на адвоката з позивача на користь відповідачки, разом з доказами на підтвердження розміру таких витрат: копіями остаточного розрахунку судових витрат від 16 серпня 2022 року та квитанціями до прибуткових касових ордерів №4 від 25 липня 2022 року та №5 від 15 серпня 2022 року на суму 8 000 грн.

Окрім того, матеріали справи містять докази понесених відповідачем витрат на правничу допомогу від 24 травня 2022 року на суму 23 000 грн.

Після ухвалення рішення суду, 09 вересня 2022 року представниця ОСОБА_3 - адвокат Давигора С.А., через систему "Електронний суд" звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Даний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення є вичерпним.

Як роз`яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ЦПК; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (ч.5 ст.270 ЦПК України).

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представницею відповідачки надано: ордер серії ЧК № 169315 на надання правової допомоги ОСОБА_3 адвокатом Давигора С.А. (АО "Гончар і Давигора") на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 02 березня 2021 року; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000580 від 05 січня 2015 року; остаточний розрахунок судових витрат, що містить опис виконаних послуг з погодинною вартістю; квитанція АО "Гончар і Давигора" № 4 від 25 липня 2022 року про сплату ОСОБА_3 6000 грн витрат на правову допомогу за договором від 02 березня 2021 року по справі № 357/751/21; квитанція АО "Гончар і Давигора" № 5 від 15 серпня 2022 року про сплату ОСОБА_3 2000 грн витрат на правову допомогу за договором від 02 березня 2021 року по справі № 357/751/21.

З наданого детального опису вбачається, що адвокатом надано клієнту правову допомогу на суму 30 000 грн, здійснену в рамках даної справи, що включає: підготовку, опрацювання та складання відзиву на позовну заяву - 3 000 грн (5 год.); підготовку, опрацювання та складання клопотання про витребування доказів - 1500 грн (1 год.); участь в судових засіданнях 28 травня 2021 року, 29 листопада 2021 року, 14 лютого 2022 року, 25 травня 2022 року, 25 липня 2022 року та 17 серпня 2022 року, включаючи приїзд до міста Біла Церква з міста Черкаси (3 500 грн/1 судове засідання) та участь адвоката в судових засіданнях в режимі відеоконференції (2 000 грн/1 судове засідання) - 19 500 грн.; витрати на ПММ при використанні власного транспортного засобу - 6 000 грн. (1 500 грн /1 поїздку).

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідачка ОСОБА_3 понесла витрати на надану їй правову допомогу під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , у загальному розмірі 30 000 грн.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати відповідачки ОСОБА_3 на правову допомогу на загальну суму 30 000 гривень, суд доходить першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення вказаних витрат із правонаступника позивача на користь відповідачки.

Посилання апелянта на неналежність та недопустимість наданих відповідачем доказів понесених витрат на правому допомогу не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи. За таких обставин, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу з позивача на користь відповідачки.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду заяви про розподіл витрат без участі позивача також оцінюються судом критично, оскільки після надходження заяви про ухвалення додаткового рішення, 12 вересня 2022 року учасникам справи було направлено повідомлення про надходження відповідної заяви та її подальший розгляд відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України (т. 2, а.с. 235). Вказане повідомлення ОСОБА_1 отримав на поштову адресу 19 вересня 2022 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (т. 2, а.с. 238) і з цього часу він не був позбавлений можливості подати свої пояснення та заперечення щодо такої заяви.

Однак, у матеріалах справи відсутні заперечення позивача щодо заяви про розподіл судових витрат, тому такі заперечення не можуть бути враховані і апеляційним судом.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване додаткове рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який є правонаступником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Мережко

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова