Справа № 127/2697/23
Провадження № 22-з/801/138/23
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Оніщук В. В.
УХВАЛА

12 вересня 2023 рокуСправа № 127/2697/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі судді-доповідача Оніщука В. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід суддям Ковальчуку О. В. та Салу Т. Б. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 серпня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У провадженні Вінницького апеляційного суду перебуває вказана справа.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 вересня 2023 року для розгляду справи визначено склад колегії суддів: головуючий (суддя-доповідач) Якименко М. М., судді - Ковальчук О. В., Сало Т. Б.

08 вересня 2023 року до Вінницького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід суддям Ковальчуку О. В. та Салу Т. Б. у зв`язку із наявністю сумнівів у заявника в неупередженості і об`єктивності вказаних суддів.

У заяві ОСОБА_1 зазначив, що не довіряє здійснення розгляду його апеляційної скарги, зокрема судді Вінницького апеляційного суду Ковальчуку О. В., оскільки він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, адже розглядаючи справу за трудовим спором ОСОБА_1 у 2008 році був суддею-доповідачем апеляційної інстанції та ухвалою апеляційного суду від 06 травня 2008 року незаконно залишив без змін помилкове рішення першої інстанції від 25 лютого 2008 року, однак дані судові рішення були скасовані ухвалою Верховного Суду України від 21 січня 2009 року.

Крім того, під час перебування судді Ковальчука О. В. головою Замостянського районного суду, ОСОБА_1 неодноразово був у судді на особистому прийомі, а тому вважає, що суддя Ковальчук О. В. не може розглядати його апеляційну скаргу.

Також ОСОБА_1 не довіряє здійснення розгляду його апеляційної скарги судді Салу Т. Б., оскільки будучи суддею Ленінського районного суду м. Вінниці суддя Сало Т. Б. також розглядав його трудовий спір та ухвалою від 16 вересня 2009 року безпідставно відмовив у задоволені позову.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11 вересня 2023 заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Ковальчуку О. В. та Салу Т. Б. визнано необґрунтованим, питання відводу у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку передано на розгляд іншому судді, який не входить до складу суду, що розглядає цю справу.

Розглянувши заяву про відвід, апеляційний суд дійшов до такого висновку.

Підстави для відводу судді передбачені статтею 36 ЦПК України. Зокрема, частиною 1 цієї статті передбачено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за об`єктивними та суб`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див.рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. При вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає у якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість

Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи. Водночас відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Проте апеляційним судом не встановлено і матеріалами справи не підтверджується наявність обставин, які б дійсно викликали сумніви в неупередженості суддів Ковальчука В. В. та Сала Т. Б.

Водночас апеляційний суд зауважує, що відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За таких обставин, заявлений відвід суддям Ковальчуку О. В. та Салу Т. Б. апеляційний суд вважає необґрунтованим, оскільки заявник не навів та відповідно не довів існування обґрунтованих та об`єктивних обставин, які б давали підстави для висновку про можливість допущення колегією суддів у визначеному складі упередженості при розгляді цієї справи, тому підстави для задоволення заявленого ним відводу відсутні, а заява мотивована суб`єктивними надуманими сумнівами відповідача.

Керуючись ст. ст. 37, 39, 40, 259, 260, 381 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддям Ковальчуку О. В. та Салу Т. Б. у вказаній цивільній справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького

апеляційного суду В. В. Оніщук