Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6461/23
Провадження № 2/711/2135/23
У Х В А Л А

15.09.2023 м. Черкаси

Суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Позарецька С.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Драченка Владислава Вікторовича, звернулася у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР», в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 75203 від 31.05.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АВАНСАР» заборгованості у сумі 58230 грн. 50 коп. крім того, просить стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 125 Конституції України закріплено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Процесуальним законодавством передбачено наступні види підсудності: загальна (стаття 27 ЦПК України), альтернативна (стаття 28 ЦПК України), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29 ЦПК України) та виключна (стаття 30 ЦПК України).

За правилами, які встановлені у частині 12 статті 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Частиною першою статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

За змістом ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка має назву "Місце виконання рішення", виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Отже, законодавець пов`язує місце виконання рішення не з місцем знаходження державного/приватного виконавця чи місцем відкриття виконавчого провадження, а з місцем вчинення виконавчих дій.

Відповідну правову позицію щодо визначення підсудності розгляду справ за правилами ч. 12 ст. 28 ЦПК України з врахуванням положень ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» висвітлив Верховний Суд (постанова від 29.10.2020 у справі № 263/14171/19), вказуючи додатково на те, що місце виконання судового рішення (місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання) та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем є відмінними правовими категоріями та можуть не співпадати.

Так, позивачка у позовній заяві зазначила адресу місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується доданою до позовної заяви довідкою про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру № 1 від 13.09.2022. Крім така ж адреса боржника вказана у постанові приватного виконавця Плесюка О.С. від 24.08.2022 про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про визначене місце виконання виконавчого документу.

Вказану інформацію перевірено судом та підтверджено відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру № 226748 від 15.09.2023.

Тобто, у даному випадку місцем виконання виконавчого документу є саме місце проживання позивачки (боржниці за виконавчим написом).

Вказана адреса територіально відноситься до Соснівського району міста Черкаси.

Відомостей про місцезнаходження майна ОСОБА_1 або її роботи на території Придніпровського району м. Черкаси, які входять до поняття «місце виконання рішення», матеріали позовної заяви не містять. До того ж, відсутні відомості про те, що місце проживання чи місце перебування позивачки (боржниці за виконавчим написом), яке б знаходилось на території Придніпровського району міста Черкаси, вказане у виконавчому документі.

Таким чином, відсутні підстави для визначення підсудності цієї справи за Придніпровським районним судом м. Черкаси, враховуючи норми ч. 12 ст. 28, ч. 1 ст. 30 ЦПК України, ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, враховуючи зазначені норми чинного законодавства, суддею не встановлено жодних обставин, які б давали можливість розгляду цієї справи саме Придніпровським районним судом м. Черкаси, а тому суддя вважає, що дана цивільна справа повинна бути передана до Соснівського районного суду м. Черкаси, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання позивачки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Крім того, таке рішення суду повністю відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Так, у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський Суд з прав людини висловив міркування у пункті 24 про те, що як було встановлено фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Отже, відповідність вимозі «суд встановлений законом» передбачає існування та дотримання таких передумов: законодавча основа створення та функціонування суду; діяльність суду на підставі та відповідно до норм закону; реалізація судом визначених законом повноважень у спосіб, передбачений законом, тобто з дотриманням процесуальних правил.

За нормами статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 4, 5, 27, 28, 30-32, 187 ч. 9, 353, 354 ЦПК України суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВАНСАР» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - передати за підсудністю на розгляд до Соснівського районного суду м.Черкаси.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття рішення судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст ухвали складено 15.09.2023.

Суддя: С. М. Позарецька