ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 641/1685/22
Номер провадження 22-ц/818/1338/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Мальованого Ю.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Ткачук В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року в складі судді Ященко С.О. у справі № 641/1685/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткачук Володимир Васильович, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним.

Позов мотивований тим, що 11 березня 2022 року, захищаючи Батьківщину, загинув її син ОСОБА_3 . 09 жовтня 2021 року між її сином та відповідачкою було укладено шлюб. Позивачка вважає, що даний шлюб є фіктивним. До укладення шлюбу її син з відповідачкою були знайомі близько двох місяців, познайомилися вони через сайт знайомств в мережі Інтернет. Весь цей час вони спілкувалися лише онлайн у соціальних мережах або по телефону і бачилися наживо всього декілька днів (близько тижня), коли ОСОБА_3 приїздив в м. Харків, де проживала відповідачка.

Після укладення шлюбу її син з «дружиною» був разом тільки три доби, після чого він поїхав в м. Маріуполь, де проходив військову службу. Переїжджати з Харкова в Маріуполь до чоловіка відповідачка не хотіла. Вже через місяць після укладення шлюбу син повідомив позивачці, що стосунки з відповідачкою не складаються, і цей шлюб був помилкою. Також її син підозрював, що його дружина має стосунки з іншим чоловіком.

В середині грудня 2021 року ОСОБА_3 приїздив до м. Харкова, щоб з`ясувати відносини з «дружиною», але це не мало позитивного результату, тому її син висловив бажання розірвати шлюб.

У зв`язку з особливостями несення військової служби, ОСОБА_3 не мав можливості займатися процедурою розірвання шлюбу, тому попросив «дружину» зайнятися цим питанням, але вона це прохання не виконала. За час шлюбу подружжя не мало і не планувало дітей, не набуло жодного спільного майна, не мало спільного бюджету, взаємних зобов`язань, навіть спільного побуту, адже проживали окремо один від одного. Крім того, відповідачка жодного разу не приїздила навідати свого чоловіка, навіть, коли він хворів і перебував в госпіталі, вона не турбувалася про нього, не підтримувала морально чи матеріально.

Відповідачка також жодного разу не з`являлася на території м. Житомира та Житомирської області, де проживав ОСОБА_3 , ніколи не виявляла бажання знайомитись чи спілкуватись з його родичами та друзями. Подружжя не розголошувало інформацію про укладення шлюбу публічно, не було святкування весілля чи будь-яких інших традиційних церемоній, немає спільних фото чи публікацій в соціальних мережах.

Вважає, що відповідачка схилила її сина до укладення шлюбу з особистих корисливих мотивів, оскільки їй стало відомо, що рідний брат позивачки, який є дядьком ОСОБА_4 ОСОБА_5 пообіцяв подарувати племіннику квартиру в м. Харкові, коли той одружиться. Крім того, оскільки син позивачки був військовослужбовцем і учасником бойових дій, то він мав певні соціальні пільги, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», якими має намір скористатися відповідачка.

Про смерть свого чоловіка відповідачка дізналася випадково з соціальних мереж, його долею, питаннями поховання, встановлення факту смерті відповідачка не цікавиться. Натомість, відповідачка в телефонній розмові і в листуванні в додатку «Viber» з представником позивача повідомила, що вона претендує на грошову виплату, яка надається членам сім`ї загиблого військовослужбовця, тим самим підтвердивши свої корисливі наміри.

Таким чином, факт існування даного шлюбу порушує моральні права позивачки як матері загиблого військовослужбовця, адже укладання фіктивного шлюб суперечить моральним засадам суспільства і самому поняттю «сім`я». Крім того, відповідачка порушує майнові права позивачки, зокрема, її право на спадкування належного її загиблому сину майна, адже претендує на спадщину та на державну грошову допомогу, яка виплачується членам сімей загиблих військовослужбовців.

Посилаючись на вказане, ОСОБА_1 просила визнати недійсним у зв`язку з фіктивністю шлюб укладений 09 жовтня 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрований Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харкова), актовий запис № 524.

14 березня 2023 року ОСОБА_2 подала відзив на позов в якому просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив мотивовано тим, що позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження вимог позову. Зазначає, що вона з чоловіком ОСОБА_3 прожили у шлюбі недовго, але з незалежних від неї та її чоловіка причин, оскільки ОСОБА_3 був військовослужбовцем за контрактом з 2014 року. Однак шлюб між ними був укладений добровільно, вони мали намір після закінчення військової служби ОСОБА_3 проживати в місті Харкові. Вона дійсно ніколи не була за місцем народження і місцем реєстрації ОСОБА_3 в Житомирській області, що пояснюється військовою службою чоловіка та відсутністю тривалих відпусток в ОСОБА_3 . Її чоловік був в Харкові у відпустці декілька разів після укладення шлюбу. Зазначила, що вона хотіла дитину від ОСОБА_3 , але він просив почекати, поки він змінить місце проходження військової служби з Маріуполя на Харків, але не склалося через його загибель. На день народження її батькові ОСОБА_3 подарував шуруповерт. Крім того, вона декілька разів пересилала своєму чоловіку кошти, коли він просив. Також зазначає, що за час життя її чоловіка жодних конфліктів, суперечок та непорозумінь між нею та позивачкою не було, до того часу поки не стало відомо про можливість отримання одноразової фінансової допомоги через загибель ОСОБА_3 під час військової агресії російської федерації. Таким чином, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що на момент укладення шлюбу відповідачка чи її чоловік або один із них діяли без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя. Крім того, вважає, шо укладеним шлюбом між нею та ОСОБА_3 жодні права позивачки не порушені.

17 березня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткачук В.В., подала відповідь на відзив в якому просила не приймати до уваги недостовірні та недостатні докази додані відповідачем до відзиву, задовольнити позовну заяву в повному обсязі.

Відповідь на відзив мотивована тим, що що її син не мав наміру завершувати військову службу, а навпаки продовжував її та проходив спеціальне навчання для підвищення військового звання в січні 2022 року. Щодо тверджень відповідача про перерахування коштів ОСОБА_3 , то зазначає, що надані докази не можна вважати достовірними та належними, оскільки вони не містять інформації, яка б підтверджувала, що саме відповідачка переказувала кошти ОСОБА_3 . Також відповідач вказує на те, що ОСОБА_3 подарував її батьку шуруповерт, додає фото і надпис. Вважає, що дані фото також не можна вважати належними, достовірними та достатніми доказами, адже вони не містять інформації, яка б підтверджувала покупця даного товару, а подібний напис міг зробити будь-хто і будь-коли.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 уклали фіктивний шлюб, без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

09 червня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ткачук В.В., подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати на ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована доводами які є аналогічними доводам викладеним в позовній заяві. Крім того, просила звернути увагу на те, що за час шлюбу подружжя не мало і не планувало дітей, не набуло жодного спільного майна, не мало спільного бюджету, взаємних зобов`язань, навіть спільного побуту, адже проживали весь час окремо один від одного.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду зявилися позивачка ОСОБА_1 та її представник поз адвокат Ткачук В. В., які підтримали апеляційну скаргу.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, від неї надійшло клопотання слухати справу у її відсутність.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , що підтверджується копію свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 12)

09 жовтня 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_8 у Новобаварському ВДРАЦС у місті Харкові СМУМЮ уклали шлюб, актовий запис № 524, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (т. 1 а.с. 14).

Згідно копії повідомлення про смерть № 202 від 04 травня 2022 року, складеного Житомирським об`єднаним МТЦК та СП Житомирської області, ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до копії довідки від 27 травня 2022 року, виданої Оліївською сільською радою Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_3 дійсно зареєстрований та проживав в АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15).

Згідно з копією довідки ВЧ 3057 № 1066 від 15 липня 2022 року відповідно до розділу "сімейний стан" особової справи ОСОБА_3 зазначені відомості про батьків (т. 1 а.с. 22).

Згідно з копією довідки ВЧ 3057 від 02 серпня 2022 року до військової частини відносно загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 громадянка ОСОБА_2 не зверталась (т. 1 а.с. 24).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 26 липня 2022 року по справі № 296/4267/22, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26 липня 2022 року, за заявою ОСОБА_1 встановлено факт смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Маріуполь, Донецька область (т. 1 а.с. 26-30).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_9 від 31 травня 2022 року, ОСОБА_3 вона знала більше 10 років, оскільки проживає по сусідству. Про одруження ОСОБА_3 ніколи не чула і не знає. Дружини його ніколи не бачила, в село вона ніколи не приїжджала (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_10 від 31 травня 2022 року, ОСОБА_3 вона знала від дня народження, оскільки проживає по сусідству. Про одруження ОСОБА_3 не знала. Дружини його ніколи не бачила, вона ніколи не приїжджала, ніхто її не бачив (т. 1 а.с. 17).

Згідно з письмовими поясненнями свідка ОСОБА_11 від 04 липня 2022 року ОСОБА_3 не проживав зі своєю дружиною як сім`я, не мав спільного бюджету та майна. Дані обставини їй відомі безпосередньо від ОСОБА_4 , оскільки, вони були знайомі з 2007 року, мали близькі стосунки та постійно спілкувались на тему сім?ї, рідних, друзів. В лютому місяці перед самим початком війни в Україні, а саме 18 лютого, вони розмовляли і бачилися, коли він хворів. Він говорив про те, що одружився, не подумавши, але через два дні розлучився, так як повинен був терміново їхати на службу, завдання по розлученню доручив своїй дружині, попередньо їй все компенсувавши. 3 дружиною він не жив, не мав спільного побуту та взагалі вважав це помилкою. Вона постійно принижувала його друзів-побратимів, не визнавала його службу та взагалі постійно принижувала дзвінками його честь і гідність. Він був впевнений в тому, що вона подала всі документи по розлученню, оскільки дана процедура у них мала відбутись одним днем (т. 1 а.с. 18).

Відповідно до письмових показань свідка ОСОБА_5 від 17 червня 2022 року у вересні 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_12 були у нього в гостях, раніше ОСОБА_12 він не бачив і нічого про неї не чув. В присутності ОСОБА_12 він запропонував ОСОБА_4 подарувати свою квартиру, коли ОСОБА_4 одружиться. Після одруження він пропонував дружині ОСОБА_4 поїхати до місця його служби, однак вона відмовилась. У середині грудня 2021 року ОСОБА_4 йому сказав, що наладити відносини з дружиною йому не вдалося, говорив, що поквапився зі шлюбом, шкодує про його укладення та має намір розлучитися (т. 1 а.с. 19-20).

Відповідно до письмових пояснень свідка ОСОБА_13 від 05 липня 2022 року на початку вересня 2021 року ОСОБА_4 повідомив йому, що у соцмережах він спілкується з ОСОБА_12 , наживо бачив її лише один раз і планує одружуватись. ОСОБА_14 щодо укладення шлюбу була з боку ОСОБА_12 . Після укладення шлюбу ОСОБА_4 проживав з ОСОБА_12 лише три дні, у грудні повідомив, що має намір розлучитись, вважав свій шлюб поспішним і суто формальним (т. 1 а.с. 21).

Відповідно до письмових показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 від 11 січня 2023 року про те, що ОСОБА_4 одружився їм стало відомо 9 жовтня 2021 року, але сімейні чи близькі стосунки він з ОСОБА_12 не підтримував, вона до нього жодного разу не приїздила, не приділяла йому уваги та турботи, як дружина. Відомо, що ОСОБА_4 хотів розлучитись, адже зрозумів, що укладання шлюбу було поспішним та не зваженим, здійсненим під впливом ОСОБА_12 і в подальшому не мало ніякого сенсу. Вони були свідками розмови 31 грудня 2021 року, коли ОСОБА_4 просив ОСОБА_12 збирати документи на розлучення. Також були свідками в перших числах лютого 2022 року щодо розмови по телефону з ОСОБА_12 , щоб вона швидше готувала документи про розлучення та не затягувала з цим (т. 1 а.с. 85-87).

Відповідно до письмових показань свідка ОСОБА_18 від 11 січня 2023 року він часто спілкувався з ОСОБА_4 на особисті теми, про те, що ОСОБА_4 одружився їм стало відомо у жовтні 2021 року, але сімейні чи близькі стосунки він з ОСОБА_12 не підтримував. До одруження ОСОБА_4 схиляла ОСОБА_12 , а після одруження вона не поводила себе як дружина (т. 1 а.с. 88).

До матеріалів справи долучені фотокартки, на яких зображені чоловік та жінка, фото шуруповерта з написом "Бать З Днем народження", скріншоти переказів між банківськими картками (т. 1 а.с. 117-129).

Відповідно до частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з частиною 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За статтею 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України.

Відповідно до статті 38 СК України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (частина 1 статті 40 СК України).

Відповідно до частини 2 статті 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що укладений шлюб між ОСОБА_3 з відповідачкою є фіктивним відповідно до частини 2 статті 40 СК України, оскільки він був зареєстрований між сторонами без наміру створення сім`ї та набуття прав і обов`язків подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року у пункті 13 постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при розгляді судом справ про визнання шлюбу недійсним слід мати на увазі, що за наявності одних підстав суд зобов`язаний, а за наявності інших суд може визнати шлюб недійсним. За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (стаття 40 СК України).

Статтею 42 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про визнання шлюбу недійсним мають дружина або чоловік, інші особи, права яких порушені у зв`язку з реєстрацією цього шлюбу, батьки, опікун, піклувальник дитини, опікун недієздатної особи, прокурор, орган опіки та піклування, якщо захисту потребують права та інтереси дитини, особи, яка визнана недієздатною, або особи, дієздатність, якої обмежена.

Відповідно до статті 44 СК України у випадках, передбачених статтями 39-41 цього Кодексу, шлюб є недійсним від дня його державної реєстрації.

При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення (частини 2 статті 41 СК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини 1).

Громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за різними ознаками (частина 1 та 2 статті 24 Конституції України).

Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

За теоретичним визначенням шлюб - це добровільний сімейний союз (спільність) жінки та чоловіка, спрямований на створення сім`ї, зареєстрований у встановленому порядку з дотриманням вимог закону, і такий, що породжує у них особисті та майнові права й обов`язки подружжя.

Умовою дійсності шлюбу є наявність взаємної згоди осіб, які беруть шлюб, воля цих осіб повинна бути спрямована на створення сім`ї.

Відповідно до положень СК України при розгляді спорів щодо фіктивності шлюбу судам необхідно встановити всі обставини справи, зокрема, стосунки подружжя до шлюбу, його тривалість, спільне проживання, у разі тимчасового або роздільного проживання, його причини, ведення господарства подружжям у шлюбі, набуття спільного майна, інші докази, які б свідчили про бажання створити сім`ю чи про його відсутність.

Слід зазначити, що фіктивність шлюбу характеризується відсутністю наміру сторін створити сім`ю, тобто, як і будь-який правочин, може бути визнаний фіктивним, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

За рішенням суду шлюб обов`язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності. Причини реєстрації фіктивного шлюбу можуть бути різними, як правило вони пояснюються та обумовлюються бажанням отримати певні права, підставою виникнення яких самостійно чи у складі інших юридичних фактів є шлюб, наприклад, отримання спадщини, житлової площі тощо. У випадку встановлення фіктивності шлюбу намір визначається стосовно речей неправового характеру - бажання проживати разом, вести спільне господарство, дбати про добробут та моральний стан сім`ї тощо. Саме по речах неправового характеру, що супроводжують відносини осіб після реєстрації шлюбу, можна визначити намір осіб щодо шлюбу. Водночас слід мати на увазі, що відсутність наміру створити сім`ю у момент укладення шлюбу може бути цілком компенсовано його появою після реєстрації шлюбу, коли за всіма об`єктивними обставинами можна стверджувати, що у особи з`явився намір створити сім`ю, наприклад коли після реєстрації шлюбу, який мав ознаки фіктивності, особи почали разом проживати, вести спільне господарство, дружина завагітніла або у подружжя народилися діти, батько піклується про дружину та дітей, подружжя запрошує до себе своїх батьків та друзів, підтримують інтимні стосунки, разом відпочивають та відвідують своїх рідних та близьких тощо (постанова Верховного Суду від 29 січня 2021року у справі № 333/4510/18).

Відповідно до судової практики самі по собі доводи позивача про те, що метою укладення шлюбу було отримання певних майнових благ, не дають підстав для визнання шлюбу недійсним з підстав фіктивності (постанови Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справах № 750/6471/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі № 591/1860/16-ц).

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 року у справі № 285/720/16-ц викладено висновок, що окреме проживання подружжя (та/чи непроведення святкової церемонії укладання шлюбу, а також наявність будь-яких фінансових зобов`язань сторін) самі по собі не можуть бути підставою для визнання шлюбу недійсним (фіктивним). Припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, у справі, яка переглядається, установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вільно, без стороннього примусу на них та між ними, здійснили своє волевиявлення шляхом надання вільної згоди, як відповідно чоловік і жінка, на реєстрацію шлюбу між ними.

Правильним і таким, що підтверджений належними доказами, є висновок суду першої інстанції, що позивачка не довела відсутності у відповідачки реального наміру створити сім`ю і набути прав та обов`язків подружжя. За таких обставин самі по собі доводи позивачки про те, що метою укладення шлюбу для відповідачки було отримання квартири не дає підстав для визнання шлюбу недійсним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що за життя ОСОБА_3 мав намір розірвати шлюб не свідчить про фіктивність шлюбу.

Крім того, обізнаність чи необізнаність родичів подружжя, друзів та сусідів про укладений між ними шлюб,окреме проживання подружжя та не проведення святкової церемонії укладання шлюбу також не є підставою для висновку про фіктивність такого шлюбу.

Припинення сімейних стосунків та наявні конфлікти, які виникають між подружжям, є підставою для розірвання шлюбу, а не для визнання його недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги на висновки суду не впливають, зводяться до необхідності переоцінки доказів, яким судом першої інстанції дана належна оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина