головуючий у суді І інстанції Остапчук Т.В.
провадження № 22-ц/824/5526/2023
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Сердюк К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестФінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «МІОЛАН», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «БіЕлДжиМікрофінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «1 безпечне агентство необхідних кредитів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Верона», Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун», Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Є-Кеш», про визнання частково недійсними договорів, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з указаним позовом, у якому просила суд:

визнати недійсним пункт 6.3 договору, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ«ФК «ІнвестФінанс» від 30 вересня 2019 року;

визнати недійсним пункт 4.1 договору № 1608990, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» від 23 листопада 2019 року;

визнати недійсним пункт 4.1 договору № /403815, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» від 08 жовтня 2019 року;

визнати недійсним пункт 3.2 договору № -40551, укладеного ОСОБА_1 та TOB «КЛТ Кредит» від 14 листопада 2019 року;

визнати недійсним пункти 1.6 та 1.9 договору № 230018 від 23 грудня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «БіЕлДжиМікрофінанс»;

визнати недійсним пункт 2 договору № 2116868 від 31 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»;

визнати недійсним пункт 6.2 договору про надання коштів у позиву, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 1489861 від 13 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Верона»;

визнати недійсним пункт 8.3 договору про споживчий кредит № 681306-А від 19 жовтня 2019 року укладеного між ОСОБА_1 та TOB «СС Лоун»;

визнати недійсним пункт 3.3 договору № 698104994 від 22 листопада 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»;

визнати недійсним пункт 6 кредитного договору № 0241-3341 від 15 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс»;

визнати недійсним пункт 8.3 договору про споживчий кредит № 146385 від 19 вересня 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Є-Кеш»;

Позов обґрунтовано тим, що згідно із статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що обравши способом захисту своїх прав визнання пунктів кредитного договору недійсним на підставі статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач не надала суду належних та допустимих доказів щодо заявлених вимог про визнання договору позики недійсним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Шаповалов А.М. подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції залишено поза увагою доводи позивача про те, що всі оскаржувані договори містять несправедливі умови, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, встановлюють обов`язок позивачки сплачувати штрафи та пеню, що в цілому перевищує 50 % вартості наданих кредитних послуг.

Також позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки нею до початку розгляду справи по суті подано заяви щодо залишення без розгляду в частині позовних вимог, а саме:

05 лютого 2021 року подано заяву про залишення без розгляду в частині позовних вимог до ТОВ «КЛТ Кредит»;

08 червня 2021 року подано заяву про залишення без розгляду в частині позовних вимог до TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС»;

17 грудня 2021 року подано заяву про залишення без розгляду позовних вимог до ТОВ «ФК «Верона».

Однак, судом першої інстанції не розглянуто вказані заяви та відповідно не винесено ухвали про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ТОВ «КЛТ Кредит», TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «ФК «ІНВЕСТ ФІНАНС» та ТОВ «ФК «Верона». Копії зазначених заяв наявні в матеріалах справи.

Від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що зі сторони відповідача відсутнє порушення норм статей 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та здійснення нечесної підприємницької діяльності шляхом введення в оману позивача.

Від TOB «СС Лоун» надійшли заперечення на апеляційну скаргу, у яких , відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Указані заперечення обґрунтовані тим, що кредитний договір № 681306-А від 19 жовтня 2019 року, укладений між позивачем та TOB «СС Лоун» не містять положень щодо сплати позичальником пені у разі порушення позичальником своїх платіжних зобов`язань за кредитним договором.

Встановлення у договорі штрафних санкцій у розмірі, що не перевищує 50 % від суми загального розміру наданого кредиту, не може вважатися порушенням статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, надіслала на електронну адресу Київського апеляційного суду заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.

30 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «ІнвестФінанс» укладений договір № 7, згідно з пунктами 1.1 та 1.2 якого позивачу надано кредит на суму 8000 грн строком до 30 жовтня 2019 року (а.с. 6 т. 1).

Відповідно до пункту 6.3 цього договору у разі порушення позичальником зобов`язання щодо строку погашення суми кредиту та/або процентів за цим договором, то розмір процентної ставки для такого позичальника збільшуватиметься на 1 (один) процент від процентної ставки, визначеної в п. 1.4.1 цього договору та нараховуватиметься щоденно на залишок фактичної заборгованості по кредиту, починаючи з першого дня порушення позичальником умов договору до моменту повного погашення простроченої заборгованості за кредитом.

Кредит надано позичальнику строком до 30 жовтня 2019 року (пункту 1.2 договору).

23 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» укладений кредитний договір № 1608990, пунктом 1.2 якого визначено, що позивачу надано 12 000 грн строком до 08 грудня 2019 року (а.с. 11-13 т. 1).

Відповідно до пункту 4.1. цього договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4. цього договору з урахуванням угод про продовженням строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку з укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання, за кожен день прострочення, але більше 50 відсотків від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. Вказана пеня розраховується по дату повного погашення простроченої заборгованості, включаючи день такого погашення, або до досягнення максимально можливого розміру визначеного цим пунктом.

Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом: 08 грудня 2019 року (пункт 1.4 договору).

08 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» укладений договір про надання фінансового кредиту № /403815, згідно з пунктом 1.1 якого позивачу надано кредит у розмірі 10 000 грн строком до 06 листопада 2019 року (а.с. 15 т. 1).

Відповідно до пункту 4.1 сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та договору.

14 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «КЛТ Кредит» укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № -40551, згідно з пунктом 2.1 якого позивачці надано грошові кошти у розмірі 4000 грн строком до 03 грудня 2019 року (п. 2.2. договору) (а.с. 17-20 т. 1).

Відповідно до пункту 3.2 договору, процентна ставка за користуванням кредитом становить 1,65 % від суми кредиту за кожний день користування кредитом, у межах строку, а саме: строк кредиту та строк дії договору становить 20 діб, а саме з 14 листопада 2019 року по 03 грудня 2019 року, але в будь-якому випадку цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором. 3% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, строк надання кредиту та строк дії договору становить 20 діб, тобто з 14 листопада 2019 року по 03 грудня 2019 року, але в будь якому випадку цей договір діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань договором.

23 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» укладений кредитний договір № 230018, згідно з пунктами 1.2, 1.3 договору позивачу надано кредит у розмірі 20 000 грн, строком по 07 січня 2020 року (а.с. 21-22 т. 1).

Згідно з пунктом 1.6 договору після продовження строку дії договору, визначене п. 1.5. позичальник сплачує проценти (плату за користування грошовими коштами) з 16-, по 28-й день у розмірі 4,95% за кожен день строку користування кредитом.

Відповідно до пункту 1.9 договору у разі прострочення позичальником строку повернення кредиту та сплати процентів, встановленого з урахуванням продовження строку дії договору, позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення поверне кредиту у розмірі, вказаному в п.1.6 цього договору. У будь-якому випадку пеня не може перевищувати 50 відсотків від суми зобов`язань по цьому договору.

31 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладений договір позики №2116868, відповідно до пункту 2 якого позивачка отримує грошові кошти в розмірі 10 000 грн, строком на 30 днів (а.с. 22 т. 1).

Пунктом 2 цього договору зафіксовані процентні ставки користуванням грошовими коштами, а саме розмір процентів акційних у день - 1,28 розмір процентів на прострочену позику у день - 2,70%, розмір процентів на позику річний - 467,20%, розмір процентів на прострочену позику річний - 985,50%, вартість позики за весь строк, на який надано позику - 38,40%.

13 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Верона» укладений договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 1489681, згідно з пунктом 1.2 якого позивачу надано грошові кошти у розмірі 14 700 грн строком до 11 грудня 2019 року (а.с. 23-25 т. 1).

Відповідно до пункту 6.2 договору у разі порушення позичальником своїх грошових зобов`язань у вигляді несвоєчасного повернення або неповернення суми позики та несвоєчасної сплати або несплати процентів за користування позикою, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю пеню у розмірі 2,9% від загальної суми належних та несплачених платежів (суми заборгованості) за договором за кожен день прострочення платежу.

Строк дії цього договору становить 29 днів, починає свій перебіг у момент, визначений пунктом 9.14 цього договору та закінчується 11 грудня 2019 року.

19 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та TOB «СС Лоун» укладений договір про споживчий кредит № 681306-А, згідно з пунктом 2.1 якого позивачка отримала кредит у розмірі 14 950 грн строком на 27 календарних днів відповідно до п. 1.2 договору (а.с. 26-29 т. 1).

Відповідно до пункту 8.3. договору у разі виникнення у позичальника простроченої заборгованості, з першого дня прострочення позичальнику нараховується штрафна санкція у розмірі 1,66% від суми загального розміру наданого кредиту, за кожен день прострочення. При цьому сумарна кількість днів нарахування штрафної санкції за договором не перевищує 30 днів включно.

Пунктом 8.4 цього договору визначено, що загальний розмір штрафної санкції, що підлягає нарахуванню позичальникові за прострочення виконання грошового зобов`язання, не може перевищувати 50 % від суми загального наданого кредиту.

22 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладений договір № 698104994, відповідно до пункту 1.1 якого позивачу надано кредит у розмірі 30 000 грн строком на 126 днів (а.с. 30-32 т. 1).

Відповідно до пункту 3.3. договору якщо позичальник не сплатив платіж в день настання дати його належної сплати, визначеної графіком платежів, з наступного календарного дня він повинен виплатити кредитодавцю штраф у розмірі 28% від суми простроченого платежу (частини суми кредиту, визначеної графіку платежів, та нарахованих процентів) за кожен факт такого прострочення.

Відповідно до 3.4 договору нарахування неустойки здійснюється кредитодавцем з урахуванням обмежень встановлюється Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про захист прав споживачів».

15 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» укладений кредитний договір № 0241-3341, згідно із пунктом 3.1 якого позивачу надано кредит у розмірі 10 000 грн строком на 14 днів (а.с. 33 т. 1).

Відповідно до пункту 6 цього договору у разі якщо позичальник не повернув суму кредиту строк, встановлений пунктом 2 кредитного договору, за весь час прострочення, включаючи день погашення кредиту, кредитодавець має право нарахувати, згідно вимог чинного законодавства України, а позичальник зобов`язаний сплатити до 2% включно пені від неповернутої суми кредиту за кожен день прострочення.

Термін платежу 28 жовтня 2019 року (пункту 3.1 договору).

19 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Є-Кеш» укладений договір про споживчий кредит № 146385, відповідно до пункту 2.1 якого позивач отримала кредит у розмірі 13 000 грн строком на 29 календарних днів (п. 1.2 договору) (а.с. 34-42 т. 1).

Згідно з пунктом 8.3. цього договору у разі прострочення строку користування кредиту: вказаного в п.1.2. договору, більш як на 30 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50 відсотків від суми кредиту, отриманого за цім договором.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору, сторона договору погоджується із обов`язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526 ЦК України.

Згідно зі статтею 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.

У своєму позові ОСОБА_1 посилається на те, що оспорювані пункти кредитних договорів містять умови, які є несправедливими та допускають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, а тому порушують вимоги частини 1 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII від 12 травня 1991 року (в редакції станом на день укладання оспорюваних договорів) містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50% вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Так, зі змісту кредитних договорів, укладених ОСОБА_1 з ТОВ «МІЛОАН»(договір від 23 листопада 2019 року № 1608990), ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» (договір від 23 грудня 2019 року № 230018), ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (договір від 22 листопада 2019 року № 698104994) та TOB «СС Лоун» (договір від 19 жовтня 2019 року № 681306-А) вбачається, що їх умовами встановлений граничний розмір компенсації у разі невиконання позичальником (позивачем) зобов`язань за договорами, який не може перевищувати 50 відсотків від суми кредиту, отриманих за цими договорами, а тому відсутні підстави вважати, що оспорювані пункти цих кредитних договорів не відповідають вимогам щодо справедливості, передбаченим статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Пунктом 4.1 договору про надання фінансового кредиту від 08 жовтня 2019 року № /403815, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору відповідно до чинного законодавства України та договору.

Тобто указаним пунктом договору, питання про визнання недійсним якого порушується позивачем, визначені загальні положення про відповідальність, але не визначено розмір відповідальності у разі невиконання позичальником (позивачем) зобов`язань за цим договором для того щоб порівняти розмір такої відповідальності з вимогами статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оспорюваним пунктом 3.2 договору про надання коштів у позику від 14 листопада 2019 року № -40551 та пунктом 2 договору позикивід 31 жовтня 2019 року № 2116868 визначена відсоткова ставка за користування кредитом.

Указані оспорювані пункти кредитних договорів визначають розмір процентів користування кредитними коштами, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначені обмеження компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, тобто саме у випадку порушення споживачем договірних зобов`язань перед кредитодавцем.

Указані обставини свідчать про те, що дія статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на правовідносини щодо нарахування та сплати відсотків за користування кредитом при правомірному користуванні кредитними коштами.

Оспорюваним пунктом 8.3 договору про споживчий кредит від 19 вересня 2019 року передбачено, що у разі прострочення строку користування кредиту вказаного в п.1.2. договору, більш як на 30 календарних днів, позичальник зобов`язується сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 50 відсотків від суми кредиту, отриманого за цім договором.

Указаним пунктом договору передбачено такий наслідок прострочення позичальником строку користування кредитом як штраф, який за своєю суттю є одноразовою сумою, яка рахується як певний відсоток від суми боргу.

У цьому випадку штраф встановлений у розмірі 50 відсотків від суми кредиту отриманого за цім договором, а отже не перевищує гранично допустимий розмір компенсації, передбачений статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Оспорюваним пунктом 6.3 договору від 30 вересня 2019 року № 7, пунктом 6.2 договору про надання коштів у позику від 13 листопада 2019 року № 1489681 та пунктом 6 кредитногодоговору від 15 жовтня 2019 року № 0241-3341 визначений розмір пені за прострочення кредитних зобов`язань.

Однак, за здійсненим апеляційним судом розрахунком суми можливої нарахованої пені, з урахуванням того, що пеня може бути нарахована лише у межах строку кредитування, а строк кредитних договорів, питання про визнання окремих пунктів яких недійсними порушується позивачем у цій справі, не перевищує 30 днів, розмір пені не перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання (п`ятдесят відсотків вартості продукції).

Іншого обрахунку пені за цими кредитними договорами, який би свідчив про порушення указаними пунктами вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем не надано.

Також апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 , які викладені в апеляційній скарзі, про те, що позивачем до початку розгляду справи по суті подано до суду першої інстанції три заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог, оскільки у матеріалах справи такі заяви відсутні, а позивачем не надано доказів їх подання до суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними пунктів кредитних договорів, суд першої інстанції, правильно застосувавши положення статей 203, 215 ЦК України та статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов обґрунтованого висновку про те, що оспорювані пункти кредитних договорів не суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відповідно до статті 375 ЦПК України відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шаповалова Андрія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська