Справа № 447/2822/19 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/811/953/23 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 ,

приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львовіцивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 березня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

у лютому 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький Зорян Вікторович звернувся до суду з поданням про визначення частки майна у нерухомому майні боржника ОСОБА_1 , яким він володіє спільно з іншими особами, та звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване боржником у встановленому законом порядку.

В обгрунтування подання покликається на те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 69313996 з виконання виконавчого листа № 447/2822/19, виданого 16 травня 2022 року Миколаївським районним судом Львівської області про стягнення у порядку повороту виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 коштів у розмірі 291724,99 грн. Стверджує, що внаслідок проведених виконавчих дій встановлено, що боржник ніде не працює та не отримує ніяких доходів, у нього відсутнє рухоме та нерухоме майно, а також кошти, за рахунок яких можливо виконати рішення суду. Зазначає, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 304471778 від 07 липня 2022 року за дружиною боржника, ОСОБА_4 , зареєстровано право власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 132,8 кв.м., та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Львівська обл., Львівський район, Солонківська сільська рада, площею 0,0531 га, кадастровий номер :05:000:0243, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва. Вказує, що вищезазначені об`єкти нерухомості набуті ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , а майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважає, що об`єкти спільної сумісної власності є єдиним майном боржника, звернення стягнення на які забезпечить виконання рішення суду, оскільки в боржника відсутні кошти чи інше майно, за рахунок якого можливо забезпечити виконання рішення суду. Зазначає, що у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване у встановленому законом порядку, питання про звернення стягнення вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

З наведених підстав просить:

-визначити частку боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з його дружиною ОСОБА_4 , що належить їм на праві спільної сумісної власності як спільно нажите під час шлюбу майно, а саме:

у квартирі, загальною площею 132,8 кв.м, житловою площею 79,8 кв.м, реєстраційний номер майна 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

у земельній ділянці площею 0,0531 гa, кадастровий номер :05:000:0243, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район, Солонківська сільська рада;

-звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 , яке належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя та не зареєстроване за ним у встановленому законом порядку, а саме на: ??частку в квартирі (розмір якої визначено судом) загальною площею 132,8 кв.м, житловою площею 79,8 кв.м, реєстраційний номер майна 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та ??частку земельної ділянки площею 0,0531 гa, кадастровий номер :05:000:0243, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район, Солонківська сільська рада.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 27 березня 2023 року подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького Зоряна Вікторовича задоволено.

Визначено частку боржника ОСОБА_1 у майні, яким він володіє спільно з його дружиною ОСОБА_4 , що належить їм на праві спільної сумісної власності як спільно нажите під час шлюбу майно, а саме: у розмірі 1/2 частки квартири загальною площею 132,8 кв.м, житловою площею 79,8 кв.м, реєстраційний номер майна 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а також у розмірі 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0531 гa, кадастровий номер :05:000:0243, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район, Солонківська сільська рада.

Здійснено звернення стягнення на: 1/2 частку квартири загальною площею 132,8 кв.м, житловою площею 79,8 кв.м, реєстраційний номер майна 101, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0531 гa, кадастровий номер :05:000:0243, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Львівська область, Львівський (Пустомитівський) район, Солонківська сільська рада, що належать боржнику ОСОБА_1 та право власності на які не зареєстровано у встановленому законом порядку, з метою виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 31.03.2022 у порядку повороту виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13.03.2020 у справі №447/2822/19.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необгрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що приватний виконавець звертався з поданням про визначення часток, однак, суд першої інстанції, неврахувавши, що виділення та визначення часток є різними поняттями, безпідставно застосував норми законодавства, які стосуються виділення часток та поділу майна, що перебуває у спільній сумісній власності, незважаючи на те, що поділу майна між подружжям не відбувається. Зазначає, що суд безпідставно визначив частки на власний розсуд, не маючи інформації про можливу наявність домовленості між подружжям щодо розподілу часток. Вважає, що оскаржуваною ухвалою порушено майнові права його дружини, оскільки, визначивши їй 1/2 частки у майні судом не враховано, що між ними можливий інший розподіл часток, в тому числі і з більшим розміром частки його дружини у майні. Вказує, що його місце проживання зареєстровано в Закарпатській області, яка не відноситься до виконавчого округу, в якому має право здійснювати виконання рішень приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Маковецький З.В., а відтак, у приватного виконавця не було підстав для прийняття виконавчого документа до виконання і відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі Львівської області. Звертає увагу, що момент розгляду подання заборгованість становить 100 000 грн., оскільки він сплатив частину боргу, що, на думку апелянта, свідчить про те, що він має намір добровільно сплатити кошти стягувану в повному обсязі, а відтак, відсутня необхідність для звернення стягнення на нерухоме майно. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати і закрити провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , який одночасно є представником ОСОБА_4 , на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В., суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, боржником не виконано, приватним виконавцем вчинено усі можливі виконавчі дії з примусового виконання рішення суду, що не призвело до задоволення вимог стягувача, і і з огляду на те, що боржник ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності володіє нерухомим майном, частки яких є рівними, дійшов висновку про належність боржнику частки у майні, і оскільки право власності боржника на належну йому частку в установленому законом порядку не зареєстроване, це є підставою для звернення стягнення на це майно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин 1, 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини 1 статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Згідно з частиною 1 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин 3, 4 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам. У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини 10 статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця (частина 11 статті 440 ЦПК України).

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності на нерухоме майно за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому ч. 4 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» та ч. 10 ст. 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що 16 травня 2022 року Миколаївський районний суд Львівської області видав виконавчий лист № 447/2822/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 291 724,99 грн. у порядку повороту виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 13 березня 2020 року.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 29 червня 2022 року відкрито виконавче провадження № 69313996 з виконання виконавчого листа № 447/2822/19, виданого 16 травня 2022 року Миколаївським районним судом Львівської області. Крім того, зобов`язано боржника протягом п`яти робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 29 червня 2022 року про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження № 69313996 накладено арешт на грошові кошти, що знаходяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. від 29 червня 2022 року про арешт майна боржника в межах виконавчого провадження № 69313996 накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику, ОСОБА_1 , в межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження 321 166,49 грн.

Вищезазначені постанови приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. боржник, ОСОБА_1 отримав 07 липня 2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, однак судове рішення боржником в добровільному порядку не виконано.

З наявних в матеріалах справи відповідей на запити приватного виконавця вбачається, що за ОСОБА_1 незареєстровані транспортні засоби та відсутні відкриті рахунки в банківських установах.

Згідно з актом, складеним 20 липня 202 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Маковецьким З.В., за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 не проживає, майна, належного боржнику за даною адресою немає.

21 липня 2022 року приватний виконавець звернувся до боржника з вимогою, отриманою боржником 21 липня 2022 року, що підтверджується розпискою про отримання такої, про надання декларації про доходи та майновий стан, відомостей щодо місця реєстрації та фактичного проживання та доступу до місця фактичного проживання з метою перевірки майнового стану.

Наявними в матеріалах справи квитанціями та платіжними дорученнями підтверджується, що ОСОБА_1 , починаючи з серпня 2022 року, сплачував ОСОБА_3 кошти на виконання судового рішення (а.с. 60-63).

Таким чином, за період з серпня 2022 року по січень 2023 року боржником сплачено 99 998 грн. на виконання виконавчого листа № 447/2822/19, виданого 16 травня 2022 року Миколаївським районним судом Львівської області, однак, цієї суми є недостатньо для погашення заборгованості та виконання судового рішення в повному обсязі.

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 3 від 07 липня 2022 року підтверджується, що 04 червня 2006 року виконкомом Буштинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області зареєстровано шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 304471778 від 07 липня 2022 року підтверджується, що 16 липня 2018 року за ОСОБА_4 зареєстровано право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 132,8 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Крім того, 07 жовтня 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю., зареєстрований в реєстрі за № 1801, за умовами якого ОСОБА_4 придбала у власність земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0243, площею 0,0531 га, розташовану за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, Солонківська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення садівництва.

Отже, вищезазначене нерухоме майно набуте ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Стаття 60 СК України містить презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, а в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що на вищезазначене нерухоме майно не поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 та земельна ділянка, кадастровий номер :05:000:0243, площею 0,0531 га, розташована за адресою: Львівська обл., Пустомитівський р-н, Солонківська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення садівництва, придбані за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у шлюбі, такі є у їх спільній сумісній власності, незважаючи на те, що право власності на вищезазначене майно зареєстровано за ОСОБА_4 .

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що боржник на праві спільної сумісної власності володіє нерухомим майном, яке за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Заперечуючи рівність часток кожного зі співвласників квартири та земельної ділянки, належних ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності, боржник, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких його доводів, а в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 щодо розміру їх часток у нерухомому майні, наявність підстав для збільшення розміру частки ОСОБА_4 .

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги стягувача за виконавчим провадженням в добровільному порядку боржником не виконані, сплачених боржником коштів недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі та виконання судового рішення, в той час як приватним виконавцем вчинені дії, спрямовані на примусове виконання судового рішення, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», і окрім цього, боржник не повідомляв приватного виконавця про наявність у нього майна, на яке можна звернути стягнення та за рахунок якого можна сплатити заборгованість, незважаючи на вимогу приватного виконавця надати таку інформацію.

Відсутність у боржника достатніх коштів чи рухомого майна для задоволення вимог стягувача за виконавчим листом є достатньою підставою для звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, тому приватним виконавцем не допущено порушення прав боржника у виконавчому провадженні шляхом звернення до суду з відповідним поданням, що є необхідним для примусового виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про визначення частки боржника у спільному майні та звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення подання доводи апелянта про те, що оскаржуваною ухвалою суду порушено майнові права його дружини, ОСОБА_4 , яка, як зазначає апелянт в апеляційній скарзі, не погоджується з висновками суду про рівність часток, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, при розгляді подання у суду першої інстанції була відсутня інформація щодо наявності спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про розмір їх часток у нерухомому майні, набутому за час перебування у шлюбі.

Крім цього, колегія суддів враховує і те, що ОСОБА_4 не подавала апеляційну скаргу на ухвалу суду ні особисто, ні через свого представника, а відтак, не скористалася своїм правом на оскарження ухвали суду в апеляційному порядку, і не уповноважувала ОСОБА_1 на представництво її інтересів.

Доводи апелянта про те, що звернення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З. В. з поданням про визначення частки та звернення стягнення на нерухоме майно суперечить пункту 7 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», спростовуються розміром заборгованості ОСОБА_1 , яка на день звернення з поданням та задоволення його судом першої інстанції становила більше 190000 грн., і оскільки розмір заборгованості перевищував 20 розмірів мінімальної заробітної плати, вищезазначена норма не підлягала застосуванню,

Доводи апелянта про відсутність у приватного виконавця підстав для прийняття виконавчого документа до виконання і відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі Львівської області, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду, оскільки постанова приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Маковецького З.В. про відкриття виконавчого провадження апелянтом не оскаржувалася, дії приватного виконавця неправомірними з цих підстав судом не визнавалися, а відтак постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження є чинною.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 08.09.2023 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк