ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/4108/23
Провадження № 2/210/1352/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

11 вересня 2023 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Печарник В.О.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради про визначення місця проживання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою.В обґрунтування позовних вимог вказує, що 19 січня 2013 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу маєють малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має інвалідність, з приводу чого перебуває на обліку та отримує державну соціальну допомогу.

В зв`язку з тим, що сімейні стосунки між позивачем та відповідачем не склались, 21.02.2023 року рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб було розірвано.

На сьогоднішній день відповідач проживає окремо від позивача із сином, за місцем своєї реєстрації. Їх син постійно проживає разом із позивачем, однак відповідач постійно вимагає, щоб він проживав разом із нею. Але позивач не можу погодитись із такою її позицією, оскільки син має інвалідність. Діагноз: ДЦП, спастична диплегія зі стійкими вираженими руховими порушеннями у вигляді відсутності самостійної ходи. Синдром когнітивних порушень. Симптоматична епілепсія.У зв`язку із наявними захворюваннями їх син не має фізичної змоги самостійно ходити, потребує постійного догляду, допомоги у харчуванні, переміщенні у просторі, одяганні тощо, чого відповідач, за станом свого здоров`я, повноцінно не може забезпечити.

Останнім часом стан здоров`я відповідача значно погіршився, а саме: 1) погіршився зір відповідача, діагнози: ОИ-міопія середнього ступеня, складний міопічний астигматизм, рефракційна амбліопія; ПДС правого ока, розрив сітківки; а також вона перенесла оперативне втручання на правому оці; 2) відповідач має проблеми психіатричного характеру, діагноз: Вертеброгенна цервікалгія, люмбоішалгія, хронічно-рецидивуючий перебіг стадія загострення, виражений больовий, м`язові-тонічний синдроми. ДДУХ клінічно; 3)має постійні болі в області спини, діагноз: Торакалгія. Ліпома тулуба.

Таким чином, наявність у відповідача вищезазначених захворювань фізично не дають їй можливості належним чином та у повному обсязі доглядати малолітнього сина. Зі свого боку позивач має як фізичну так і економічну можливість надати синові повноцінний догляд, виховання та забезпечити його усім необхідним, враховуючи його стан здоров`я.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ..

До початку судового засідання від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка до початку розгляду справи надала заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Від представника третьої особи до початку судового засідання надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника виконкому Інгулецької районної у місті ради.

Відповідно до ч. 3ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову на підготовчому судовому засіданні, та у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в судовому засіданні та з письмових матеріалів справи встановлено, щоОСОБА_1 перебували у шлюбі з 19.01.2013 року, який було розірвано рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2023 року (а.с. 14).

Від шлюбу сторони по справі мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 29.04.2016 року серії НОМЕР_1 , відповідний актовий запис №133 (а.с. 12).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має інвалідність. Діагноз: ДЦП, спастична диплегія зі стійкими вираженими руховими порушеннями у вигляді відсутності самостійної ходи. Синдром когнітивних порушень. Симптоматична епілепсія, щопідтверджується епікризом №6347/655, виданим КНП «Криворізька міська лікарня №16» Криворізької міської ради, а також корінцем медичного висновку на дитину інваліда віком до 18 років, №63 від 10.11.2022 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №6» КМР (а.с. 15, 16, 17).

Позивач разом із сином ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресо: АДРЕСА_1 (а.с.8, 13), а відповідачка ОСОБА_2 проживає за своїм місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 11).

У зв`язку із наявними захворюваннями малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має фізичної змоги самостійно ходити, потребує постійного догляду, допомоги у харчуванні, переміщенні у просторі, одяганні тощо.

При цьому, відповідач, за станом свого здоров`я, повноцінно не може забезпечити належний догляд сина, оскільки останнім часом:

-значно погіршився зір відповідача. Діагнози: ОИ-міопія середнього ступеня, складний міопічний астигматизм, рефракційна амбліопія, що підтверджується Консультаційним висновком спеціаліста №178046 від 21.02.2023 року, виданим Медичним центром сучасної офтальмологічної допомоги ТОВ «ВАШ ЗІР» (а.с. 18); ПДС правого ока, розрив сітківки, що підтверджується Консультаційним висновком спеціаліста №178102 від 21.02.2023 року, виданим Медичним центром сучасної офтальмологічної допомоги ТОВ «ВАШ ЗІР» (а.с. 19); також вона перенесла оперативне втручання на правому оці,що підтверджується Консультаційним висновком спеціаліста №179863 від 01.03.2023 року, виданим Медичним центром сучасної офтальмологічної допомоги ТОВ «ВАШ ЗІР» (а.с. 20);

-відповідач має проблеми психіатричного характеру. Діагноз: Вертеброгенна цервікалгія, люмбоішалгія, хронічно-рецидивуючий перебіг стадія загострення, виражений больовий, м`язові-тонічний синдроми. ДДУХ клінічно, що підтверджується Консультаційним висновком невролога, б/н від 28.04.2023 року виданим ТОВ «Медичний центр «Первинка Плюс» (а.с. 21);

-відповідач має постійні болі в області спини. Діагноз: Торакалгія. Ліпоматулуба, що підтверджується заключенням лікаря, б/н від 01.05.2023 року виданого ТОВ «Медичний центр «Гармонія КР» (а.с. 22).

Тобто, наявність у відповідача вищезазначених захворювань свідчить про те, що вона не в змозі фізично належним чином та у повному обсязі доглядати малолітнього сина, який є інвалідом.

Водночас, як зазначає позивач у своїй позовній заяві він має як фізичну так і економічну можливість надати синові повноцінний догляд, виховання та забезпечити його усім необхідним, враховуючи його стан здоров`я.

Суд також приймає до уваги, що відповідачка у повному обсязі визнала обставини, які викладені позивачем у його позовній заяві, а тому зазначені обставини суд вважає доведеними.

Згідно ст. 160 Сімейного Кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків, місце проживання дитини у віці від десяти років до чотирнадцяти років визначається за згодою батьків та дитини, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років визначається нею самостійно.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько проживають окремо та не дійшли згоди щодо того, з ким і з них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У ст.141 Сімейного кодексу України зазначено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст.157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі № 6-2445цс16, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Пунктами 1,2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Звернення позивача до суду з даним позовом обґрунтоване потребою офіційно визначити місце проживання дитини з батьком, оскільки даний факт має значення для подальшого вирішення питань, що виникають в зв`язку з необхідністю проводити дитині курси реабілітаційного лікування, отримувати державну допомогу по інвалідності та інші види допомоги від соціальних служб. Всі зазначені питання вирішуються в інтересах дитини через її законного представника, а саме - того з батьків, з ким вона проживає.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. При цьому суд також враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Задовольняючи позов, суд враховує добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, надання дитині повноцінного догляду, виховання та забезпечення його усім необхідним, враховуючи його стан здоров`я , а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з батьком, чи негативно впливали на її виховання та розвиток, стан здоров`я матері та її згоду на проживання малолітньої дитини з батьком, через що, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення суд, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком не позбавляє права відповідача спілкуватися з дитиною та не обмежує її у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків, оскільки матір дитини у разі визначення місця проживання останньої з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, прояву турботи відносно неї та участі у її вихованні.

Стосовно розподілу судових витрат, враховуючи вимоги п.1 ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у зв`язку із задоволенням позовних вимог судового збору в розмірі 536,80 грн., інша половина судових витрат в розмірі 536,80 грн. має бути компенсована з державного бюджету у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 50 % судового збору, а саме у розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) гривні.

Повернути з Державного бюджету України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 50% від сплаченої суми судового збору, що становить грошову суму у розмірі 536,80 (п`ятсот тридцять шість гривень 80 коп.) гривнізгідно квитанції №0.0..1 від 03.05.2023 року, оригінал якої перебуває в матеріалах цивільної справи №210/4108/23, провадження 2/210/1352/23.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів в порядку, передбаченому статтею 354 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: В. Є. Сільченко