Справа №705/2174/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2023 року Уманський міськрайонним суд Черкаської області, в складі:

головуючої - судді Годік Л.С.

при секретарі судового засідання Гученко К.М.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, про встановлення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про встановлення місця проживання дітей, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та проживав з нею однією сім`єю і від спільного проживання вони мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З плином часу їхні сімейні відносини зіпсувалися, сім`я фактично розпалася, та оскільки, відповідач не може в повній мірі забезпечити необхідне виховання, любов, опіку, матеріальне забезпечення та створити необхідні умови для проживання їхній спільних дітей, позивач вважає, що діти повинні залишитися проживати з ним. Зазначає, що відповідач ОСОБА_3 не має стабільного доходу, власного житла, виховний процес у неї занадто емоційний зі сварками та образами, у зв`язку із непорозуміннями, які виникали між подружжям під час спільного проживання, вона самоусувалася від виховання дітей, проживала окремо від сім`ї. Крім того, відповідач ОСОБА_3 має певні проблеми зі здоров`ям, які перешкоджають у повноцінному вихованні дітей. При цьому, позивач зазначає, що він має стабільний немалий дохід, адже має власний стоматологічний бізнес, проживає у власному будинку, має достатньо вільного часу для того, що приділяти увагу синам, займатися їх вихованням та дозвіллям. Він має можливість забезпечити дітям належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, а відповідач належним чином не може дати дітям належне виховання, не може забезпечити їм нормальних та безпечних для здоров`я та проживання умов, тому вважає, що дітям краще буде проживати разом з ним і діти не проти цього, тому з даним позовом він звернувся до суду.

ОСОБА_3 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, обґрунтовуючи його тим, що з 07.08.2004 по 20.06.2017 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 та поживала з ним однією сім`єю та від спільного проживання вони мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу вона переїхала проживати у будинок до своїх батьків разом із сином ОСОБА_5 , а син ОСОБА_6 залишився проживати зі своїм батьком. Позивач за зустрічним позовом зазначає, що за час спільного проживання відповідач за зустрічним позовом періодично застосовував до нею міри фізичного та психологічного тиску і це відбувалося у присутності дітей, постійно залякував тим, що він має неабияку владу у цьому місті, у зв`язку з чим їй нікуди звернутися за своїм захистом. Також, він застосовував фізичну силу і до її батька, який став свідком конфлікту між ними, у зв`язку з чим він отримав тілесні ушкодження та змушений був лікуватися. Від самого народження дітей, вона належним чином доглядала за ними, займалася їхнім вихованням, забезпечувала належні умови для навчання та проживання при цьому, виконувала всю хатню роботу. Також, спочатку працювала вчителем, а потім в ПП «Дикун» менеджером зі збуту. Відповідач до їхнього розлучення не займався вихованням дітей, не приймав участі у їхньому житті, не цікавився ними, а лише провокував сварки та чвари в сім`ї, при найменшому супротиві, він застосував фізичне та психологічне насильство. Старший син проживає разом з нею, а з меншим сином відповідач перешкоджає їй бачитися, не дає змоги спілкуватися з ним та займатися його вихованням. Оскільки, за місцем її проживання наявні всі умови для забезпечення належного проживання дітей, їх розвитку та виховання, позивач просить визначити їхнє місце проживанням разом з нею.

За вх. № 8023 від 03.04.2018 від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , відповідно до якого він вважає поданий зустрічний позов необґрунтованим, посилаючись на те, що викладені в ньому обставини не відповідають дійсності, адже, за 12 років спільного проживання він не чинив на ОСОБА_3 жодного психологічного тиску, не погрожував їй, не застосовував фізичної сили, не принижував її та намагався створити всі необхідні умови для комфортного та щасливого проживання сім`ї. ОСОБА_3 , у свою чергу, протягом останніх років перебування у шлюбі, не займалася домашніми справами та вихованням дітей, оскільки, її більше цікавив кар`єрний ріст на роботі, змінюючи при цьому місце роботи на менш оплачувану. Його ж місце роботи знаходиться за місцем його проживання, тому він постійно знаходився вдома, тобто, поряд зі своїми дітьми, постійно приділяв їм увагу, займався їхнім побутом та вихованням. Після спровокованого скандалу, який відбувся 26.07.2017, свідком якого став їхній молодший син ОСОБА_6 , після чого він добровільно виявив бажання залишатися проживати з батьком і проживає з ним по даний час. Старший син ОСОБА_5 пішов проживати з матір`ю до її батьків. Він, як батько, жодним чином не перешкоджав, щоб діти спілкуватися та постійно бачилися. Із старшим сином він постійно бачився в школі та згодом зробив висновок, що його проживання з матір`ю впливає на нього негативно, оскільки він став замкнутим та заляканим. Згодом, ОСОБА_3 із старшим сином ОСОБА_5 переїхала проживати до м. Київ, при цьому вона не заперечує проти їхніх побачень. Разом із меншим сином ОСОБА_6 вони відвідують ОСОБА_5 , він також відкрив карту в банку на ім`я сина та перераховує кошти на його утримання. Тому, з урахуванням вищевикладеного, просить відмовити у задоволенні зустрічного позову про встановлення місця проживання дітей в повному обсязі.

За вх. № 13896 від 31.05.2018 від відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона зазначає, що поданий позов не підлягає задоволенню, адже, у Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, в якому зазначено, що було опитано дитину ОСОБА_5 і він виявив бажання проживати разом з матір`ю. Також, вона вважає, що менший син ОСОБА_6 має проживати разом з нею та братом ОСОБА_5 , адже, він неодноразово казав, що дуже сумує за нею, проте боїться батька. ОСОБА_3 стверджує, що має можливість забезпечити всі необхідні умови проживання для обох дітей, оскільки вона працевлаштована, має стабільний дохід, із старшим сином вона проживає в м. Києві в орендованій квартирі, однак, там створені всі необхідні та комфортні умови для проживання на навчання дітей. У їхній сім`ї панує доброзичлива та сприятлива атмосфера, тому діти повинні проживати разом з нею.

Також, за вх. №30889 від 27.11.2018 від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона зазначає, що особливе значення при вирішенні даного спору має думка дітей, які можуть висловити свою думку щодо визначення їхнього місця проживання. Старший син ОСОБА_5 відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради висловив свою позицію щодо вибору місця свого проживання, адже, в нього вже сформований широкий кругозір та власна думка, він може оцінювати обстановку та всі обставини, які виникають у його житті, має власну думку і вніс постував доводи ОСОБА_1 проте, що мати його залякує та пояснив, що це є нісенітницею. Він постійно спілкується в телефонному режимі зі своїм меншим братом ОСОБА_6 , йому в цьому ніхто не перешкоджає. З приводу його негативного ставлення до батька, він пояснив, що причиною цього стала його агресивна поведінка 26.07.2027 в сторону його матері. Перешкоди у спілкуванні матері з меншим сином ОСОБА_6 чинить батько ОСОБА_1 і сам він намагається налаштувати дитину проти матері. Саме із цих підстав позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 вважає, що обоє дітей повинні проживати разом з нею у спокійній та здоровій атмосфері, а вона не чинитиме перешкод у спілкуванні дітей з їхнім батьком ОСОБА_1 .

За вх. № 13344 від 0.06.2023 від позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надійшла заява про зменшення поданих ним позовних вимог, в якій він просить, з урахуванням того, що їхній старший син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досяг віку, який надає йому право визначити самостійно місце свого проживання, вважати вірними його позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з їхнім батьком - ОСОБА_1 .

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав зменшені ним позовні вимоги та просив залишити з ним і в подальшому проживати молодшого сина ОСОБА_6 , посилаючись на те, що хлопчик з народження проживає разом з ним, для нього створені всі необхідні умови для проживання, розвитку та навчання. Він не заперечує та не перешкоджає у спілкуванні сина ОСОБА_6 з його матір`ю та старшим братом, які проживають в м. Київ. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Косменюк О.М. в судовому засіданні підтримав зменшені позовні вимоги ОСОБА_1 , просив їх задовольнити, адже хлопчик постійно проживає разом з батьком, він забезпечений всім необхідним, його права не порушуються та з боку батька не чиняться жодні перешкоди у спілкуванні матері та дитини, у зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 .

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судовому засіданні просила відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , при цьому просила задовольнити поданий нею зустрічний позов про визначення місця проживання дітей разом з нею. При цьому, вона пояснила, що протягом п`яти років їй дійсно чинилися перешкоди у спілкуванні з меншим сином ОСОБА_6 , проте, останні півтора року вона має можливість спілкуватися з дитиною, батько дитини в цьому їй не перешкоджає, однак вона не може в повній мірі піклуватися про сина, занепокоєна його успішністю, вважає, що вона зможе допомогти йому підвищити успішність, якщо син проживатиме разом з нею, хоча на даний час вона в цьому допомагає у телефонному режимі. За її місцем проживання створені всі необхідні та належні умови для розвитку та навчання сина ОСОБА_6 , вона бажає допомогти йому здобути гарну та достойну освіту і бажає дати своїм дітям лише найкраще.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Усатюк О.В. в судовому засіданні пояснила, що відповідач проживає із старшим сином в м. Київ, для меншої дитини створені всі належні умови для проживання та навчання. Мати переймається успішністю дитини та вважає, що вона зможе йому допомогти, якщо він проживатиме разом з нею. ОСОБА_3 хоч і має можливість бачитися з сином, але цього часу не достатньо. Батько дитини інколи ставить свої інтереси попри інтереси дитини.

Представник органу опіки та піклування Уманської міської ради Калінчук А.М. в судовому засіданні просила ухвалити рішення у справі з урахуванням інтересів дитини та не допущення порушення її прав.

В судовому засіданні малолітній ОСОБА_6 пояснив, що він проживає разом з батьком, але в нього склалися гарні відносини як з батьком, так і з матір`ю, в нього не виникає конфліктів ні з батьком, ні з матір`ю. Також, в нього дуже гарні та дружні відносини з його старшим братом ОСОБА_5 , вони часто спілкуються по телефону, грають в онлайн ігри, вони разом проводять час, коли він приїздить до мами в м. Київ. Вони також зустрічаються, коли мама приїздить до м. Умань, разом проводять час. Виконувати домашні завдання та навчатися йому допомагають усі, і батько, і мати по телефону, і старший брат. Пояснив, що він однаково любить і тата і маму, але просить залишити його проживати з батьком, але при цьому він буде зустрічатися з мамою та братом.

У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов наступного висновку.

Починаючи з 2004 року по 2017 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі та від спільного проживання вони мають двох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Молодший син ОСОБА_6 на даний час проживає разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до наданого Акту обстеження матеріально - побутових умов сім`ї за адресою: АДРЕСА_1 , для дитини створені всі належні умови для проживання та навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтею 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Згідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною 4 статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради № 1186/01-20 від 12.09.2017, станом на вересень 2017 року орган опіки та піклування вважав за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 з матір`ю - ОСОБА_3 .

Згідно з висновком експерта №1877/19-21 від 25.06.2019 за результатами проведення судово-психологічної експертизи, дитина - ОСОБА_6 виявив бажання проживати з батьком - ОСОБА_1 , проте, не заявляв про свою відмову від зустрічей та контактів із мамою ОСОБА_3 .

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 171 Сімейного кодексу України суд приймає до уваги думку малолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо визначення його місця проживання, який в судовому засіданні виявив бажання залишитися проживати разом з батьком, при цьому спілкуватися з матір`ю та старшим братом ОСОБА_5 .

Враховуючи, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 займається вихованням малолітнього сина ОСОБА_6 , піклується про нього, має всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, із урахуванням віку дитини, та того, що він не перешкоджає у зустрічах дитини з матір`ю, з урахуванням бажання сина ОСОБА_6 проживати разом з батьком, при цьому спілкуватися з матір`ю, суд вважає, що на даний час проживання малолітнього сина з батьком, який фактично проживає з ним, буде відповідати інтересам дитини та позитивно сприятиме його розвитку як психологічному так і фізичному.

Крім цього, визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування за дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Таким чином, враховуючи, що на даний час визначення місця проживання молодшої дитини ОСОБА_6 разом з батьком відповідає інтересам дитини, суд дійшов висновку щодо задоволення вказаної позовної вимоги.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити, що згідно статті 1 Конвенції про права дитини, дитиною вважається кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо згідно закону, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Стаття 6 Сімейного Кодексу України визначає правовий статус особи до 18 років, як дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

У поданій зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_3 ставить питання про визначення місця проживання двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зважаючи на те, що станом на день ухвалення рішення суду - 11.09.2023 старший син ОСОБА_5 досяг віку, який надає йому право самостійно визначити місце свого проживання, то суд вважає недоцільним вирішувати питання про визначення його місця проживання із будь ким із батьків.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 153, 159 СК України, ст. ст. 4, 10, 18, 76, 81, 95, 133, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги позивача за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, про встановлення місця проживання дітей - задовольнити.

Встановити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя Леся Сергіївна Годік