Постанова

Іменем України

18 вересня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/2341/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Стрижеуса А. М.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва

від 10 листопада 2022 року

в складі судді Марфіної Н. В.

у цивільній справі №755/4528/22 Дніпровського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені

У С Т А Н О В И В:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ, Бюро) з позовом, уточненим в подальшому, про стягнення заборгованості за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у розмірі 919,00 грн - 3% річних, 3 717,80 грн інфляційних втрат та 10 934,46 пені, а всього 15 571,26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до відповідача перейшло зобов`язання за Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/0661821 (далі - Договір), укладеним ОСОБА_2 з Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Україна» (далі - СК «Україна»), яке було ліквідоване із встановленням недостатності його майна для виконання зобов`язань перед кредиторами. На вимогу позивача МТСБУ здійснило виплату в розмірі 11 057,63 грн, однак невиплаченими лишилися суми 3 % річних, інфляційних втрат та пені, нараховані у зв`язку з простроченням страховиком виконання зобов`язань за Договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції неправильно застосував висновки Верховного Суду, висловлені у подібних правовідносинах.

Судом не взято до уваги, що з моменту визнання судом страховика банкрутом та введення ліквідаційної процедури МТСБУ зобов`язаний виплатити лише регламентні виплати за страховика, а в інших випадках страховик зобов`язаний самостійно відшкодувати шкоду на загальних підставах, в тому числі в процедурі банкрутства та ліквідації, як юридичної особи.

Вказував, що до МТСБУ не переходять обов`язки страховика, що ліквідується, зі сплати 3% річних, інфляційних втрат та пені за прострочення виконання зобов`язання останнім з виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Сплата МТСБУ регламентної виплати, передбаченої ст. 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у розмірі оціненої з таким Законом шкоди, є повним виконанням Бюро зобов`язань страховика. А до вимог кредиторів зі сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат страховиком-банкрутом мають застосовуватися положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та Кодексу України з процедур банкрутства на загальних підставах.

Також вказував, що МТСБУ не є учасником деліктних правовідносин, не є учасником цивільно-правових відносин з позивачем та не є правонаступником СК "Україна", а відтак не повинен нести відповідальність за не неналежне виконання останнім своїх зобов`язань перед позивачем.

За наведених обставин, просив скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10.11.2022 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 10.11.2022 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання копії ухвали про поновлення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження (а. с. 203-204, 209).

Позивачка також належним чином повідомлена про розгляд апеляційної скарги відповідача на рішення суду від 10.12.2022 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи шляхом отримання її уповноваженим представником Більчуком О. О. копії ухвали про поновлення апеляційного провадження та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження (а. с. 203-204, 210).

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивачка подала відзив, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують висновку суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що МТСБУ не звільняється від обов`язку сплачувати за страховика, що допустив прострочення виплати суми страхового відшкодування, передбачені законом суми 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих за прострочення ліквідованим страховиком виплати суми страхового відшкодування, оскільки ці нарахування є невід`ємною складовою частиною боргу зі сплати страхового відшкодування.

Суд також дійшов висновку, що до МТСБУ переходять обов`язки за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності тих страховиків, які ліквідовані, що передбачено положеннями пункту 20.3 статті 20 та статтею 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон).

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 23 грудня 2014 року, близько 19 год. 30 хв., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Києві на перехресті Мінське Шосе - Велика Кільцева Дорога, повертаючи ліворуч при зеленому сигналі світлофора не надав дорогу транспортному засобу, що рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «Деу», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , що в свою чергу спричинило пошкодження транспортних засобів.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 02.02.2015 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Ніссан», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в СК "Україна", згідно полісу №АІ/0661821.

Власником автомобіля «Деу», державний номерний знак НОМЕР_3 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

Відповідно до Звіту про оцінку матеріального збитку №14/15 від 14.01.2015, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Деу», державний номерний знак НОМЕР_3 , внаслідок ДТП становить 11 013,20 грн.

20 лютого 2015 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «СК «Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування.

СК "Україна" не здійснила виплату грошового зобов`язання за Договором обов`язкового страхування.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 відкрито провадження у справі №910/842/18 про банкрутство СК «Україна», призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Тищенко Оксану Іванівну.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.07.2019 у справі №910/842/18 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, ліквідовано банкрута - СК «Україна» та закрито провадження у справі.

08 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено запис за номером 6015351 про припинення СК «Україна».

04 грудня 2019 рокуОСОБА_1 подала до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування у розмірі 11 013,20 грн.

26 січня 2022 року представник позивача звернувся до МТСБУ із заявою в якій зазначив, що МТСБУ відшкодувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 11057,63 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 липня 2023 року у справі 910/16820/21 з тотожними правовідносинами, застосовуючи положення п. 20.3 статті 20, статті 41 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначила наступне:

"МТСБУ відшкодовує шкоду у випадках, чітко передбачених положеннями Закону, одним з яких є встановлення недостатності коштів та/або майна страховика, якого визнано банкрутом та ліквідовано, для виконання зобов`язань за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих.

МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.

Положення Закону не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними/невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.

Шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.

МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.

Таким чином, МТСБУ лише здійснює відшкодування шкоди за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, для виплати за якими у страховика, що ліквідується за рішенням уповноважених законом органів, недостатньо майна, отже, лише гарантує отримання відшкодування постраждалою особою (потерпілим) та не може відповідати за прострочення виконання зобов`язань з виплати страховиком страхового відшкодування за договорами страхування. Натомість, у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов`язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.

Виходячи зі змісту пункту 36.5 статті 36 Закону, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов`язок сплатити її".

Установлені у справі обставини не дають підстав для висновку про те, що МТСБУ з моменту набуття ним обов`язку із здійснення регламентної виплати допустило прострочення виконання цього зобов`язання. Позивач стверджує саме про те, що підставою нарахування пені є невиконання ліквідованим страховиком зобов`язання з виплати страхового відшкодування у встановлений строк до моменту порушення провадження у справі про банкрутство.

За наведених мотивів, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування 3% річних, інфляційних втрат та пені, нарахованих у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком, а висновки суду першої про задоволення позовних вимог такими, що не ґрунтуються на правильному застосуванні положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів".

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Щодо розподілу судових витрат, понесених скаржником на сплату судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, оплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. 141 ЦПК України).

Позов у цій справінепідлягає задоволенню.

Відповідач у даній справі за подання апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 1 488,60 грн.

Беручи до уваги, що за наслідками апеляційного розгляду справи в задоволенні позову відмовлено, колегія суддів приходить до висновку, що понесені відповідачем витрати на сплату судового збору покладаються на позивача.

Щодо витрат, понесених скаржником на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що у заяві, поданій до суду 27.07.2023, відповідач зазначив про те, розмір понесених ним витрат на правничу допомогу в даному апеляційному провадженні складає 2 000,00 грн. Просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу.

Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу МТСБУ подано наступні докази: Договір №4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права від 12.10.2021; Додаткова угода від 8.12.2021 до Договору №4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права від 12.10.2021; Додаткова угода №765 від 17.06.2022 до Договору №4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права від 12.10.2021 (далі - Договір); Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №9406/10 адвоката Проца А. В. та Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія КС №11030/10 адвоката Гусєва П. В.; довіреність №6-01/126 від 21.12.2021 на Проца А. В. та довіреність №6-01/53 від 06.12.2022 на Гусєва П. В. (а. с. 140-141, 183-192).

З наданих відповідачем доказів на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу вбачається наступне.

12 жовтня 2021 року між МТСБУ (замовник) та Адвокатським об'єднанням "ІНС.ЛОУ ГРУП" в особі голови Проца А. В. (далі - виконавець) укладено Договір про надання послуг в сфері права, пунктом 1.1. якого визначено, що замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов'язання надавати послуги у сфері права. Послуги, що надаються на підставі Договору складаються з комплексу дій та/чи самостійних операцій, необхідних і достатніх для досягнення мети, визначеної замовником, за конкретними дорученнями замовника і можуть включати в себе у тому числі, але не тільки: складення правових висновків, заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; супровід судових справ (проваджень).

Пунктом 4.1. Договору визначено, що надання послуг замовнику здійснюється на підставі Договору та додаткових угод до нього, які є його невід'ємними частинами.

В підпункті 5.2.4. пункту 5.2. Договору сторони погодили, що вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем, та в якій ціна позову становить 10 000 грн і більше, становить 2 000грн.

В Додатковій угоді №765 від 17.06.2022 сторони узгодили про ведення виконавцем справи за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ, за що вартість послуг становить 2 000,00 грн.

08 серпня 2023 року від представника позивача Терзі О. С. надійшли заперечення на заяву МТСБУ про стягнення витрат на правничу допомогу, в яких останній просив відмовити МТСБУ у відшкодуванні витрат на правничу допомогу в повному обсязі (а. с. 209-212). В обґрунтування заперечень представник позивача зазначив норми процесуального права, які регулюють дане процесуальне питання, правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах та практику Європейського суду з прав людини, щодо відшкодування судових витрат.

Також в обґрунтування заперечень представник позивача посилався на те, що відповідач не надав детального опису виконаних робіт саме на суму 2 000 грн та не вказав витрачений адвокатом час на надання професійної правничої допомоги.

Крім цього, зазначив, що відповідачем не надано доказів оплати витрат на професійну правничу допомогу.

Вважав, що надані відповідачем докази взагалі не містять підтвердження, що правнича допомога була надана адвокатом.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача, щодо відсутності доказів надання правової допомоги відповідачу, оскільки як вбачається з матеріалів справи апеляційну скаргу від імені МТСБУ підписано та подано адвокатом Проц А. В., який в свою чергу є головою Адвокатського об'єднання "ІНС.ЛОУ ГРУП", з яким відповідач уклав Договір про надання послуг в сфері права.

Матеріалами справи також підтверджується, що адвокат Гусєв П. В. від імені МТСБУ звертався до апеляційного суду із заявою про поновлення апеляційного провадження у справі (а. с. 179-182).

З наведеного слідує, що наявними у справі доказами підтверджується факт надання МТСБУ правової допомоги під час розгляду даної справи, що в себе включає написання та подання апеляційної скарги, написання та подання клопотання про поновлення апеляційного провадження.

Щодо посилань представника позивача на те, що не надано доказів детального опису виконаної роботи та доказів витраченого адвокатом часу, колегія суддів вважає такі посилання недоречними, оскільки як вбачається зі змісту Договору сторони погодили фіксований розмір гонорару у даній справі, а саме 2 000,00 грн за супровід справи. А тому за таких обставин не є обов'язковим надання доказів з детальним описом робіт.

Так, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат, у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правової допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судами тощо (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Звертаючись до суду із запереченнями на заяву відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу, позивач не доводив, що заявлені відповідачем витрати на правничу допомогу є неспівмірними, а лише вказував на те, що надані відповідачем документи не підтверджують сам факт надання правничої допомоги.

Поруч з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн є співмірними із складністю цієї справи, ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду висловлений в тотожних правовідносинах. Також такі витрати є співмірними із ціною позову - 15 571,26 грн, обсягом матеріалів у справі та обсягом підготовлених адвокатом відповідача документів (апеляційна скарга, клопотання про зупинення провадження та заява про поновлення провадження).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем доведено належними доказами надання йому послуг правничої допомоги на суму 2 000 грн.

Крім того, враховуючи, що Верховний Суд в своїх постановах, зокрема у справа №923/560/17, №329/766/18 та №178/1522/18, неодноразово наголошував на тому, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено, колегія суддів вважає недоречними посилання представника позивача на відсутність доказів оплати правничої допомоги.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь МТСБУ понесених останнім витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 листопада 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати зі сплати судового збору в сумі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп.

Реквізити сторін:

Позивач - ОСОБА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ; місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - Моторне (транспортне) страхове бюро України; ; місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

А. М. Стрижеус