Провадження №: 2/755/5933/23
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

"11" вересня 2023 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Катющенко В.П. розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва 24.08.2023 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, яка 30.08.2023 була передана у провадження судді Катющенко В.П. у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до заявлених позовних вимог позивач просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» суму заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 68 810, 51 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року (включно), інфляційну складову боргу в розмірі 72 966, 31 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року та три відсотки річних у розмірі 14 041, 42 грн. за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року та сплачений судовий збір при поданні позовної заяви до суду у розмірі 2 684, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води до будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» як теплопостачальною організацією. Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.05.2023 по справі № 910/7815/17 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з постачання теплової енергії до нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , за період з листопада 2014 року по квітень 2017 року відмовлено в повному обсязі. Даним судовим рішенням встановлено, що що споживачем наданих позивачем послуг у нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за спірний період є третя особа- ОСОБА_3 . Разом з тим, у період виникнення заборгованості, власниками нежитлового приміщення АДРЕСА_1 з 07.04.2014 є ОСОБА_1 (1/2) та ОСОБА_2 (1/2), а користувачем приміщення на підставі укладеного договору оренди є ОСОБА_3 . З листопада 2014 року по квітень 2017 року включно позивачем надано відповідачам послуги з централізованого опалення до нежитлового приміщення опалювальною площею 138,60 кв.м по АДРЕСА_1 на загальну суму 68 810, 51 грн., які відповідачами не оплачувалися. Звертаючись із даним позовом до даного суду позивач уважає, що діюче законодавство надає кредитору право, у разі солідарного обов`язку боржників (що має місце у даній справі), заявляти вимогу про виконання обов`язку як до усіх боржників разом, так і до когось з них конкретно за вибором кредитора. Таким чином, заявлення ТОВ «Євро-Реконструкція» вимог про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до усіх боржників, а не лише до частини із них, є правом товариства, як кредитора та позивача, яке суд не має право обмежувати.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд, в якому право доступу, тобто право порушити провадження у цивільній справі в суді, є одним із аспектів поряд з організаційними та процесуальними гарантіями(рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. The United Kingdom), заява № 4451/70, § 36). Проте наведене право не є абсолютним та може підлягати обмеженням (рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії [ВП]» (Stanev v. Bulgaria [GC]), заява № 36760/06, § 230).

Суддею, з наданих до позовної заяви додатків у відповідності до доводів позивача, викладених у позовній заяві встановлено, що у провадженні Господарського суду м. Києва перебувала господарська справа №: 910/7815/17 за позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення 130284,72 грн вартості теплової енергії наданої у нежитлове приміщення АДРЕСА_2 за період з 01.11.2014 по 01.04.2017, у якій 29.05.2023 ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначене рішення суду предметом апеляційного оскарження та касаційного перегляду не було, відтак набрало законної сили.

Даним судовим рішенням, зокрема, але не виключно, було встановлено, що: «01.10.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як орендодавцями та ОСОБА_4 було укладено договір оренди нежитлового приміщення за умовами якого орендодавці передали орендарю у строкове платне користування частину нежитлового приміщення площею 120,00 кв.м. з загальною площею всього приміщення 138,60 кв.м. За умовами п. 2.1 Договору оренди приміщення надається в оренду на строк з 01.10.2014 по 22.09.2017. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. Разом з тим вказаний обов`язок виникає лише в разі отримання споживачем певних послуг. Споживачем наданих позивачем послуг у нежитлове приміщення АДРЕСА_1 за спірний період є третя особа - ОСОБА_3 »

Згідно ч.5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відтак, встановлені обставини рішенням Господарського суду м. Києва від 29.05.2023 у цитованій справі, яке набрало законної сили - є преюдиційними для розгляду правовідносин, у межах даного спору, між тими самими сторонами та про той самий предмет, з тих самих підстав.

Так, у постанові Касаційного цивільного суду Верховного суду від 19.12.2019 по справі №520/11429/17, колегія суддів визначила, що преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Під зловживанням процесуальними правами слід розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи, - що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Основна ознака зловживання процесуальними правами полягає в тому, що дії, які її складають, вчиняються на зовні законній юридичній підставі. Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат, вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими пов`язується настання необхідного результату. Такі дії, однак, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди.

За вимог п. 2 ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду із позовною заявою до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, при цьому свідомо посилаючись на рішення господарського суду від 29.05.2023, яке набрало законної сили та не оскаржувалось учасниками у справі. Даним судом рішення встановлені обставини та факти, у розрізі спірних правовідносин сторін, щодо предмета спору та належного відповідача. Факти, встановлені зазначеним судовим рішенням позивачем не було взято до уваги. Абсолютно безпідставними та необґрунтованими є доводи позивача у позовній заяві щодо того, що пред`явлення ТОВ «Євро-Реконструкція» вимог про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги до усіх боржників, а не лише до частини із них, є правом товариства, як кредитора та позивача, яке суд не має право обмежувати. Таке трактування є помилковим та не може слугувати підставою пред`явлення позовних вимог до неналежного кола відповідачів та свідчить про зловживання позивачем своїми процесуальними правами.

Згідно з ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Виходячи з вищенаведеного, суддя дійшла висновку, що звертаючись даного до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості, ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» не було враховано обставин та фактів, встановлених рішенням господарського суду щодо предмета спору та суб`єктного кола відповідачів. При цьому, ТОВ «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ», зловживаючи процесуальними правами, звернулося до даного суду для вирішення питання, яке вже було предметом господарського розгляду, об`єднавши вимоги щодо солідарної відповідальності відповідачів, чим допустив зловживання процесуальними правами.

Крім того, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст. 188 ЦПК України).

Відповідно до п. 2. ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли: порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 2, 4, 12 44, 258-261, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості - повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: