490/5954/23
н/п 2/490/2247/2023
У Х В А Л А

08 вересня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого - судді Чулуп О.С.

при секретарі - Ребрина Д.О.,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 у цивільній справі за позовом

ОСОБА_2 до

ОСОБА_1 , ОСОБА_3

про стягнення заборгованості за договором позики

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрального районного суду м.Миколаєва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 200 доларів США за договором позики від 10.07.2022р., та про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 47120 доларів США за договором позики від 10.07.2022р. Дана справа розглядається під головуванням судді Чулуп О.С.

06.09.2023р. від відповідача ОСОБА_1 у даній справі надійшла заява про відвід головуючого судді Чулуп О.С., яка мотивована тим, що у відповідача є сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Як на підставу для відводу головуючого судді, заявник посилається на те, що суддя Чулуп О.С. раніше розглядав справу та виносив рішення у справі №490/4357/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за тим же договором позики. Відповідач ОСОБА_1 вказує, що рішення у справі № 490/4357/22 яке було винесено судом під головуванням судді Чулуп О.С. було скасоване судом апеляційної інстанції, то відповідач ОСОБА_1 вважає, що оскільки предметом справ є один і той же спірний договір позики, то в даній справі йде фактично новий розгляд справи за участю судді, рішення якого було скасоване. А за такого відповідач ОСОБА_1 вважає, що суддя Чулуп О.С. не може брати участь у розгляді даної справи.

Представник позивача адвокат Саченко А.П. заперечував проти заявленного відводу судді.

Представник позивача вказав зокрема, що справа яка розглядається в цьому процесі - це інша справа, ніж та що розглядалася раніше. Рішення по справі, яка розглядалася раніше було винесено судом апеляційної інстанції, а в даний час розглядається інша справа, щодо іншої частини позики.

Отже підставою для заявленого відводу відповідач зазначає неможливість повторного розгляду суддею справи яка була скасована судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Судом встановлено, що у справі №490/4357/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики постановою Миколаївського апеляційного суду від 12.04.2023р. рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 10.02.2023р. скасовано та прийнято рішення про задоволення позову.

Таким чином у справі №490/4357/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики рішення було винесено апеляційним судом, і справа на новий розгляд не направлялася. Тобто у справі №490/4357/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не має нового розгляду справи, справа що розглядається в цьому процесі під № 490/5954/23 є іншою справою за участю тих же сторін.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним та безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - суд) як джерело права.

Так, у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v.Belgium) (заява № 2689/65) Суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) (Заява № 58442/00) Суд нагадав, що незалежність і неупередженість є невід`ємними елементами судового розгляду у кожному випадку використання цих понять у тексті Конвенції. Він додав, що суд завжди повинен бути встановленим законом задля того, аби відповідати умовам легітимності щодо розгляду індивідуальних справ у демократичному суспільстві.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Положеннями статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997р.№475/97-ВР), закріплено основні процесуальні гарантії, якими може скористатися особа при розгляді її цивільного позову в національному суді, серед яких - розгляд справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007р. № 8 «Про незалежність судової влади» суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

На думку Європейського суду з прав людини, судді у своїй професійній діяльності мають бути вільними від особистих симпатій, уподобань, схильностей. Вважається, що суддя є безстороннім, якщо немає доказів, які свідчили б про протилежне (суб`єктивна безсторонність). Суду також належить бути безстороннім об`єктивно, тобто мати достатньо гарантій, що виключають будь-які сумніви стосовно нього. Цей аспект висуває додаткові обмеження для суддів щодо їхньої участі в політичному житті держави або будь-якій іншій діяльності, оскільки це може викликати підозру в їхній особистій заінтересованості під час вирішення справ. Суддя не буде об`єктивно безстороннім у випадку його залежності від чогось або когось.

Закон не покладає на суддю обов`язку переконувати у своїй неупередженості.

Суддя (суд) своєю процесуальною та позапроцесуальною поведінкою має таку неупередженість та безсторонність транслювати, демонструючи презумпцію неупередженості судді. Якщо у судді існують реальні факти для самовідводу, які впливатимуть на його безсторонність, суддя має вказати про це у поданій заяві (процесуальному рішенні).

Враховуючи, що заявником не зазначено інших підстав, передбачених ст.ст.36,37 ЦПК України, для відводу судді, а зазначенні заявником обставини, що на його думку викликають сумніви в неупередженості чи в необ`єктивності судді Чулуп О.С. при розгляді даної справи, не є підставою для відводу судді, оскільки обставини на які вказує заявник в дійсності відсутні, а сама по собі незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.36,37,40,258-260 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулуп О.С. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя