ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/3187/21 Номер провадження 22-ц/814/1423/23Головуючий у 1-й інстанції Остропілець Є.Р. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Триголов В.М., Чумак О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року, постановлене суддею Остропілець Є.Р.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (далі - ПрАТ «Харківенергозбут») в особі Дергачівського РРСЦ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

в с т а н о в и в:

02.07.2021 ПрАТ «Харківенергозбут» в особі Дергачівського РРСЦ звернулося в суд із указаним позовом, у якому, з урахуванням уточнених вимог згідно заяви від 09.08.2021, просило стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 9 205,52 грн. та 2 270,00 грн. судового збору./а.с.19/

В обґрунтування вимог позову зазначає, що із 01.01.2019 ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 19.06.2018 №505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до постанови НКРЕКП від 26.10.2018 №1268.

ОСОБА_1 є споживачем послуг ПрАТ «Харківенергозбут», о/р № НОМЕР_1 , що надаються на підставі публічного договору приєднання розміщеного на офіційному веб-сайті товариства: zbutenergo.kharkov.ua. Фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Електрична енергія є товаром, призначеним для купівлі-продажу і її споживання є платним (стаття 1 Закону України «Про ринок електричної енергії»). Проте ОСОБА_1 систематично нехтує встановлений законом обов`язок, унаслідок чого за період із 01.01.2019 по 31.05.2021 на його особистому рахунку утворилася заборгованість за спожиту електроенергію згідно показів приладу обліку «021036» у розмірі 19 008,64 грн., із яких відповідачем сплачено 10 000,00 грн., а залишок боргу склав 9 205,52 грн.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.08.2021 позовну заяву ПрАТ «Харківенергозбут» - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 9 205,52 грн. та 2 270,00 грн. судових витрат.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що позивачем доведено та не спростовано відповідачем неналежне виконання ним зобов`язання з оплати вартості спожитої електроенергії, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню згідно уточнених позивачем вимог позову.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 13.12.2021 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення цього ж суду від 25.08.2021 залишено без задоволення.

Відповідач оскаржив рішення суду першої інстанції в загальному порядку до Харківського апеляційного суду. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що не був обізнаний про існування в провадженні суду цієї справи та не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, фактично, перебував за межами України, а тому не зміг скористатися своїми процесуальними правами на подання заяв, відзиву та доказів на спростування вимог позову. Із підстав викладеного просить приєднати до справи та врахувати при постановленні рішення нові докази, які з об`єктивних причин не становили предмет дослідження суду першої інстанції, а саме: фотознімки лічильника, довідки абонента, розрахунок заборгованості, договір 18840 про користування електричною енергією.

Наголошує, що фактично проживає за місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 і позивач був обізнаний про його місцезнаходження, оскільки така адреса указана ним у договорі №18840 на користування електричної енергією від 16.05.2016, примірник якого є у наявності товариства. Наведене виключало підстави звернення позивача в суд із позовом за місцем виконання договору до Дергачівського районного сулу Харківської області), а отже такий позов подано з порушенням принципу територіальної підсудності. Просить врахувати, що відсутність факту реєстрації за адресою, наведеною позивачем у позові ( АДРЕСА_2 ) установлена ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 26.03.2021 у справі №619/1099/21 та стала підставою відмови у видачі судового наказу.

Заперечує застосування судом першої інстанції положень ч.11 ст.128 ЦПК України (оголошення на веб-сайті), яка підлягає застосуванню у разі, якщо зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача невідоме. Натомість, позивач приховав від суду відомості про його, відповідача, місце реєстрації/проживання, а судом не вживалися заходи щодо його установлення.

Вважає доведеним належними доказами факт споживання ним послуг в обсягах та розмірі, заявленому до стягнення. Тоді як його не попереджали про наявність заборгованості та її розмір.

Зазначає, що не був обізнаний про існування публічного договору із ПрАТ «Харківенергозбут», укладення якого він заперечує, як і отримання розрахунку щомісячних платежів. Тоді як надані позивачем суду документи на підтвердження права вимоги не містять його підпису, а отже суперечать вимогам закону щодо письмової форми правочину.

Повідомляє, що усупереч викладеному, як сумлінний споживач, він сплатив на користь позивача суму у розмірі 10 948,00 грн.

Доводить, що розрахунок заборгованості, складений позивачем, не відповідає показам лічильника електроенергії, містить помилку у розмірі спожитої електроенергії, тоді як нарахування здійснено на 15760 кВТ год.

Зазначає, що заява позивача від 09.08.2021 не відповідає вимогам ЦПК України, а тому не може вважатися заявою про уточнення позовних вимог, а сама заява містить помилку у розрахунку, а саме: 19 008,64 грн. (загальна сума боргу) - 10 000,00 грн. (сплачених відповідачем) = 9 008,64 грн., а не 9 205,52 грн.

Також просить врахувати, що ним було сплачено 10 948,00 грн., а не 10 000,00 грн., врахованих позивачем.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 31.01.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25.08.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено її до судового розгляду в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 31.01.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії на умовах договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії виключно побутовим та малим непобутовим споживачам та укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 ЦК України, шляхом приєднання споживача до цього договору, згідно із заявою-приєднання, яка є додатком 1 до цього Договору (п.1.1. договору).

Згідно п.2.1. цього договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у споживача укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу/передачі електричної енергії (п.2.2. договору)./а.с.6-10/

Складовою такого договору є Додаток №3 «Комерційна пропозиція №13 (розповсюджується на побутових споживачів)», яким визначено: ціни на електричну енергію; території, на якій постачальник пропонує відповідну комерційну пропозицію; спосіб оплати; термін надання рахунку за спожиту електричну енергію та термін його оплати; порядок звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії; визначення способу оплати послуг з розподілу; розмір пені за порушення строку оплати; розмір компенсації споживачу за недодержання постачальником комерційної якості послуг; інші умови; урахування пільг, субсидії; можливість постачання захищеним споживачам; термін дії договору та умови пролонгації./а.с.11/

ПрАТ «Харківенергозбут» складено довідку абонента ОСОБА_1 , о/р НОМЕР_2 , за змістом якої поточний борг споживача склав 19008,64 грн., що відповідає розрахунку заборгованості, складеного станом на 31.05.2021 до показання ПО 021036 за спожиту електроенергію 11007 кВТ год., із них: 1992 кВТ год. х 0,90 грн. = 1 792,80 грн.; 13788 кВТ год. х 1,68 грн. = 23 163,84 грн.; нарахування становить 24 956,64 грн., сплачена сума: 5 948,00 грн., сума боргу: 19 008,64 грн./а.с.4,5/

09.08.2021 ПрАТ «Харківенергозбут» подано до суду заяву, за змістом якої у зв`язку із тим, що відповідач частково сплатив суму заборгованості у розмірі 10 000,00 грн., на його особовому рахунку - НОМЕР_2 залишилася сума боргу в розмірі 9 205,52 грн. Тому просить стягнути решту суму боргу з відповідача у розмірі 9 205,52 грн./а.с.19/

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із підстав його доведеності та обґрунтованості належними доказами, не спростованими відповідачем.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені статей 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України).

Частинами першою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи та підтверджується відомостями, наданими ГУ ДМС України в Харківській області, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ./а.с.16/

Разом із цим, у справі відсутні будь-які відомості про направлення відповідачу ухвали про відкриття провадження справі та позовної заяви з додатками; повістка про виклик до суду на 09.08.2021 надсилалася відповідачу за адресою: АДРЕСА_2 , що не відповідає місцю реєстрації особи, відомості про отримання якої у справі відсутня; тоді як в судове засідання на 25.08.2021 викликався через оголошення на офіційному веб-сайті суду в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, положення якої підлягають застосуванню до осіб, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи яких невідоме.

Установивши, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду заяви, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права, що є безумовною підставою для його скасування відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема, цивільного характеру. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати указані права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст.ст.12,13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Підсудність справ за вибором позивача регламентована статтею 28 ЦПК України. За змістом частини восьмої наведеної норми позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Натомість позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Таким чином діє виключна підсудність, визначена статтею 30 ЦПК України.

За змістом позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №911/2390/18 від 16.02.2021 словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми статті 30 ЦПК України.

Враховуючи, що спір виник з приводу утримання нерухомого майна, а саме несплати житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 за укладеним договором 18840 про користування електричною енергією від 16.05.2016, а тому в цьому випадку позовна заява подається за правилами виключної підсудності за місцем знаходженням майна. Таким чином, за підсудністю дана справа належить до територіальної юрисдикції Дергачівського районного суду Харківської області, що виключає підстави застосування ст.378 ЦПК України.

По суті вимог позову, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно ч.2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник. Власником закон визначає фізичну або юридичну особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку (абз. 7 ч.1 ст.1 цього Закону); споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу (абз.14 ч.1 ст.1 Закону).

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Згідно статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Таким чином, умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність укладеного в установленому порядку з оператором системи договору про користування електричною енергією, який у цій справі є публічним договором приєднання. Тоді як фактом приєднання споживача до умов такого договору (акцептування) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема, надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунку постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується споживання таких послуг та їх часткову оплату, доказів на підтвердження припинення дії такого договору або зміни його умов відповідачем не надано, а тому такий правочин вважається укладеним та пролонгованим, зокрема, на період, заявлений до стягнення із 01.01.2019 по 31.05.2021. Такий правочин містить усі необхідні реквізити, а його недійсність/нікчемність входить до предмета доказування.

Згідно статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведений процесуальний обов`язок відповідачем не виконано, а його посилання на необізнаність щодо існування публічного договору із ПрАТ «Харківенергозбут», укладення якого він заперечу, зводяться до нерозуміння природи зобов`язання на умовах приєднання, що відповідно до позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.03.2021 №904/2073/19, не звільняє споживача послуг від його виконання.

При цьому апеляційний суд враховує, що відповідач, як споживач послуг, маючи сумніви щодо обсягу споживання, не звертався до позивача для взаємозвірки та отримання розрахунку щомісячних платежів, а тому за правилами ч.4 ст.12 ЦПК України несе ризик настання наслідків із цим пов`язаних.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності факту споживання ним послуг в обсягах та розмірі, заявленому до стягнення, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не спростував викладеного належними доказами, тоді як судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Натомість, оскільки у спірних правовідносинах досудове врегулювання спору не є обов`язковим, доводи відповідача, що його не попереджали про наявність заборгованості та її розмір не впливає на можливість реалізації позивачем права вимоги за цим позовом. При цьому, відповідач, як сумлінний споживач, здійснюючи щомісячні розрахунки, мав можливість отримати відомості про наявність/відсутність у нього заборгованості.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача про сплату ним на користь позивача заборгованості у розмірі 10 948,00 грн., колегія суддів зазначає наступне. По-перше, усупереч вимогам ст.ст.12,13,81 ЦПК України відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати ним заборгованості у такому розмірі; по-друге, згідно заяви від 09.08.2021 позивачем враховано внесені відповідачем кошти у розмірі 10 000,00 грн. та, відповідно, зменшено розмір заборгованості. При цьому, не врахування судом такої заяви через її невідповідність вимогам ЦПК України, про що вказує відповідач, є надмірним формалізмом, що погіршує становище останнього.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що при здійсненні розрахунку заборгованості позивач помилково указав обсяг спожитої електроенергії 11007 кВТ год., замість 15760 кВТ год. (1992 кВТ год. (по 0,90 грн.) + 13788 кВТ год. (по 1,68 грн.)) колегія суддів зазначає, що така арифметична помилка не вплинула на розмір заборгованості, заявленої до стягнення. Тоді як приєднані до апеляційної скарги фотознімки показів лічильника не є належними та допустимими доказами у цій справі, разом із цим звірка показів лічильника може бути підставою здійснення перерахунку у позасудовому порядку.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що заява позивача від 09.08.2021 містить помилку у розрахунку, колегія суддів зазначає наступне. Так, при зверненні в суд із цим позовом позивачем заявлено до стягнення 19 008,64 грн. та в ході судового розгляду справи відповідачем сплачено 10 000,00 грн. При уточненні позовних вимог позивач вказав, що на особовому рахунку відповідача - НОМЕР_2 залишилася сума боргу в розмірі 9 205,52 грн. Оскільки при здійсненні обрахунку з урахуванням вчинених відповідачем платежів розмір стягнення має становити 9 008,64 грн., а позивач не змінював період нарахування (01.01.2019-31.05.2021), колегія суддів визнає відсутніми підстави вважати, що різниця у 196,88 грн. є новим періодом нарахування, а тому до стягнення підлягає заборгованість у розмірі 9 008,64 грн.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із постановленням нового про часткове задоволення вимог позову.

Згідно ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову (98%),шляхом взаємозаліку, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 156,50 грн. судового збору (2 224,60 грн. (2 270,00 грн. х 98%) - 68,10 грн. (3 405,00 грн. х 2%)./а.с.1,2,64/

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376 ч.ч.3,4, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 25 серпня 2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» в особі Дергачівського РРСЦ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» () заборгованість за спожиту електроенергію у розмірі 9 008,64 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» судовий збір у розмірі 2 156,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12.09.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді В.М. Триголов

О.В. Чумак