Провадження № 22-ц/812/582/23
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 вересня 2023 року м. Миколаїв

справа № 487/6937/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Крамаренко Т.В. , Темнікової В.І.,

із секретарем Стрілець К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану її представником

адвокатом Гайдаржий Андрієм Валерійовичем

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 16 січня 2023 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про стягнення заборгованості за аліментами,

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за аліментами.

Позивачка зазначала, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва у справі №2-6258, з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі від усіх доходів починаючи з 27.11.2007 року і до досягнення дитиною повноліття. До 25.11.2015 року рішення виконувалось примусово Центральним та Ленінським ВДВС м. Миколаєва. З 25.11.2015 року по 06.04.2017 року примусове виконання здійснювалось Фортечним ВДСВС м. Кропивницький. При поверненні виконавчого листа Фортечним ВДСВС 06.04.2017 року на зворотній стороні виконавчого листа не було вказано суму заборгованості по аліментах. По досягненню дитиною повноліття виконавче провадження було закрито, але заборгованість за період з 25.11.2015 року по 06.04.2017 року стягнута не була.

Посилаючись на порушення її прав стягувачки, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Гайдаржий А.В., просила обчислити розмір заборгованості за аліментами за вказаний вище період та стягнути її з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 , діючи через свого представника адвоката Щукіну Н.О., просив у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на постанову Миколаївського апеляційного суду від 25.03.2019 року у справі №487/5236/18, якою встановлено, що відповідач практично весь час, з моменту стягнення аліментів з виконавчим листом, яке здійснювалось різними відділами ДВС м. Миколаєва та фортечним відділом ДВС м. Кропивницький, вчасно і в повному обсязі сплачував аліменти на утримання доньки та заборгованість по аліментам у ОСОБА_2 відсутня.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Заводського районного суд м. Миколаєва від 16 січня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується копією постанови про закриття виконавчого провадження від 04 квітня 2018 року та копією листа Заводського ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та задовольнити позовні вимоги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована помилковістю посилання суду на відмітку державного виконавця від 06 квітня 2017 року у виконавчому листі про відсутність заборгованості за спірний період, оскільки ця відмітка, в порушення вимог Інструкції з організації примусового виконання рішень, взагалі не містить будь-яких відомостей про заборгованість. Крім цього, у постанові не зазначено результатів виконання виконавчого листа.

Також апелянт вважав доведеною заборгованість матеріалами виконавчого провадження № 49806555, що здійснювалося Фортечним ВДВС, з якого вбачається, що крім відкриття виконавчого провадження та повернення виконавчого листа стягувачу, інших виконавчих дій не вчинялося.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони участі в судових засіданнях не приймали, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

27 вересня 2013 року Ленінським районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист № 2-6285, на підставі рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 листопада 2007 року і до повноліття дитини.

До 25 листопада 2015 року виконавчий лист перебував на виконанні в Центральному ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області та Ленінському ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області.

Постановою державного виконавця Центрального ВДВС ММУЮ від 25 листопада 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа закінчено. Виконавчий лист надіслано до УДВС ГТУЮ в Кіровоградській області для направлення за належністю для подальшого виконання.

Провадження за виконавчим листом відкрито 15 січня 2016 року постановою державного виконавця Кіровського ВДВС Кіровоградського МУЮ.

06 квітня 2017 року постановою державного виконавця Фортечного ВДВС м. Кропивницький ГТУЮ у Кіровоградській області виконавчий лист №2-6285 виданий 27 вересня 2013 року повернуто стягувачці на її заяву. Даних про наявність заборгованості виконавчий лист не містить.

25 вересня 2017 року виконавче провадження знову відкрито Заводським ВДВС м. Миколаєва ГТУЮ в Миколаївській області на підставі заяви стягувачки.

04 квітня 2018 року виконавче провадження закінчено постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС м. Миколаєва ГТУЮ у Миколаївській області. Як зазначено в постанові, аліменти стягнуто в повному обсязі, заборгованість станом на 12.10.2017 року відсутня.

Позиція апеляційного суду

Спір між сторонами виник з приводу наявності заборгованості за аліментами за період з 25 листопада 2015 року по 06 липня 2017 року.

Позивачка вказує на те, що у цей період виконавчий лист перебував на виконанні у Фортечному ВДВС Кіровоградської області та жодних виконавчих дій у цей період не вчинялося, аліменти не сплачувалися тому існує заборгованість.

В силу частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом (стаття 4 Закону України "Про державну виконавчу службу").

Отже, виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому випадку порушених прав стягувача, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період з надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затв. Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5), виконавець розпочинає примусове виконання рішення про стягнення аліментів на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Стягнуті аліментні суми перераховуються виконавцем на зазначений стягувачем в письмовій заяві рахунок у банку або іншій фінансовій установі чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом, що здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження.

У відповідності до ч.4, 9 розділу XVI Інструкції, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача;

інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що суму аліментів стягнено в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

У відповідності до п.9 ч.1, ч.2-3 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Наслідки закінчення виконавчого провадження передбачені у статті 40 Закону України "Про виконавче провадження".

З доданих позивачкою до позовної заяви документів не вбачається наявності будь-якої заборгованості відповідача за присудженими судом аліментами.

Не містять такої інформації ні виконавчий лист, ні витяг з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Отже, враховуючи викладене вище, слід зазначити, що дії з нарахування та стягнення аліментів відносяться до компетенції державного виконавця, на виконанні якого знаходиться виконавчий лист. Неправомірні дії державного виконавця щодо стягнення аліментів можуть бути оскаржені до суду.

У справі, яка переглядається, виконавче провадження закрито у зв`язку з повним фактичним виконанням.

Будь-яких відомостей про наявність у боржника заборгованості матеріали виконавчого провадження та матеріали справи не містять.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає зокрема, обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.

Згідно положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби України під час виконання судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України, визначено розділом VІІ цього Кодексу у статтях 447-453 в рамках здійснення судового контролю за виконанням судових рішень.

Зі скаргою на дії державного виконавця позивачка ОСОБА_1 не зверталася.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без зміни відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Гайдаржий А.В., залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.В.Крамаренко

В.І.Темнікова

---------------------------------

Повну постанову складено 11 вересня 2023 року