Справа № 369/9358/23
Провадження № 4-с/369/82/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

при секретарі Цукаревої К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: КП "Вишнівськводоканал", Начальник Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиця Артем Володимирович, про визнання дій посадової особи державної виконавчої служби неправомірними та зобов`язання усунути перешкоди, -

ВСТАНОВИВ :

20 червня 2023 року скаржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою про визнання дій посадової особи державної виконавчої служби неправомірними та зобов`язання усунути перешкоди.

Скарга мотивована тим, що 10.05.2023 року представник боржників ОСОБА_3 звернувся з заявою Вх № 6107 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування постанови серії АА № 263798, від 04.08.2004 року Державного виконавця відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Рупіча Ж.А. про арешт майна боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

13.06.2023 року адвокатом Чмель І.М. у Вишневому відділі державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) отримано наручно відповідь за Вих. № 21703/14 від 09.06.2023 року про відмову у скасуванні постанови серії АА № 263798, від 04.08.2004 року Державного виконавця відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Рупіча Ж.А. про арешт майна боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на оголошення заборони на його відчуження.

Проте, з огляду на зібрані матеріали, скаржники вважають, що відмова органу державної виконавчої служби є неправомірною з огляду на наступне.

Скаржник зазначає, що ОСОБА_2 , звернулась до приватного нотаріуса з підстав дарування своєї частки квартири дочці. ОСОБА_1 , однак отримала відмову з підстав накладеного арешту на вищевказану квартиру.

05.04.2023 року № 3059/1-23 у відповіді Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зазначено, що відомості про виконавче провадження, які перебувають чи перебували у Відділі щодо стягнення з ОСОБА_2 відсутні, у зв`язку з тим, що функціонування реєстрів виконавчих проваджень введено з 2007 року, а тому, оскільки в АСВП відсутні відомості про виконавчі провадження на підставі яких накладено арешт на нерухоме майно постановою від 04.08.2004 року, інформуємо про неможливість вчинення виконавчих дій щодо зняття арешту з майна та надання копії постанови про арешт майна.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 330390790 від 26.04.2023 року вбачається, що на нерухоме майно (квартиру) за адресою: АДРЕСА_1 , де ОСОБА_2 та ОСОБА_1 с власницями в рівних частках, є обтяження у вигляді арешту, зареєстроване 09.08.2004 року 17:55:12 за № 1227884 реєстратором: Вишневської міської державної нотаріальної контори на підставі Постанови про арешт майна та оголошення заборони на відчуження, АА 263798, 04.08.2004 року Державною виконавчою службою Киево-Святошинського району. Вказані обставини підтверджуються інформаційною довідкою з ДРРПНМ.

27.04.2023 року за № 581/01-16 Вишневською державної нотаріальної конторою на заяву ОСОБА_2 надана засвідчена копія постанови про арешт майна серії АА № 26379, від 04.08.2004 року винесена державним виконавцем відділу виконавчої служби Києво- Святошинського районного управління юстиції Рупічем Ж.А. на підставі виконавчого листа № 2-805 виданого 13.03.2003 року Києво-Святошинським районним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДКП «Вишнівскводоканал» 932,32 грн солідарно з ОСОБА_1 , що підтверджується вказаною постановою.

Крім того, згідно довідки № 306 від 08.05.2023 року КП «Вишнівськводоканал», заборгованість ОСОБА_2 та ОСОБА_1 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 263798, 04.08.2004 року в розмірі 932,32 грн. перед ДКП «Вишнівськводоканал» погашена в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, просили визнати дії начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці Артема Володимировича, щодо відмови у скасуванні постанови серії АА № 263798 від 04.08.2004 року Державного виконавця відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Рупіча Ж.А. про арешт майна боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, неправомірними та зобов`язати начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелицю Артема Володимировича скасувати постанову серії АА № 263798 від 04.08.2004 року Державного виконавця відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Рупіча Ж.А. про арешт майна боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвалою судді від 20 червня 2023 року було прийнято скаргу до провадження та призначено до судового розгляду.

У судове засідання скаржник не з`явився, про дату , час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судове засідання представники заінтересованих осіб не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

За таких обставин, на підставі ч. 2 ст. 247, ч. 2 ст. 450 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку про задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Законом України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

Крім цього, відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Верховний Суд у постанові від 15.01.2020 у справі № 910/7221/17 зазначив, що в силу приписів вищевказаної статті Закону виконавець повинен вчиняти виконавчі дії з дотриманням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а також відповідно до інших законів, які є обов`язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов`язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження. Отже, виконавець повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України. В цьому реалізується «правомірна поведінка» виконавця.

Положеннями статті 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Пунктом 9 статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що однією із засад виконавчого провадження є забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом першим ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

З урахуванням ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

У відповідності до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону:

1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення;

2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді;

3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом;

4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом;

5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з положеннями Закону України «Про виконавче провадження», юридичним оформленням сукупності дій уповноваженої особи, направлених на виконання рішення суду є постанова державного/приватного виконавця.

Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За приписами ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.

Так, судом встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 04.08.2004 року АА263798, виданої державним виконавцем Рупіч Ж.А., накладено арешт на все майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-805 від 13.03.2003 року Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ДКП "«Вишнівскводоканал» 932,32 грн солідарно з ОСОБА_1 ..

Згідно довідки № 306 від 008.05.2023 року виданої ДКП "«Вишнівскводоканал» заборгованість згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження АА №263798 від 04.08.2004 року в сумі 932,32 грн. перед ДКП "«Вишнівскводоканал» погашена в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Згідно з ч. 2ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд вважав за доцільне задовольнити скаргу ОСОБА_5 та зняти арешт, накладений на майно боржників, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Так, наявність протягом тривалого часу (майже 20 років) не скасованого арешту на майно боржників, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

На підставі зазначеного суд вважає, що незняття ДВС арешту з майна боржників у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржників.

Керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. ст. 1-3, 5, 24, ,48, 56 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 4, 12, 18, 81, 259-261, 268, 447-453 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: КП "Вишнівськводоканал", Начальник Вишневого відділу ДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиця Артем Володимирович, про визнання дій посадової особи державної виконавчої служби неправомірними та зобов`язання усунути перешкоди, - задовольнити.

Визнати дії начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Перепелиці Артема Володимировича, щодо відмови у скасуванні постанови серії АА № 263798 від 04.08.2004 року Державного виконавця відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Рупіча Ж.А. про арешт майна боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження, неправомірними.

Зобов`язати Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) скасувати постанову серії АА № 263798, від 04.08.2004 року Державного виконавця відділу виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Рупіча Ж.А. про арешт майна боржників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. О.Фінагеєва