Справа № 523/8961/23
Провадження №2/523/3630/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О. М.

за участю секретаря - Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, у місті Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі, визнання права власності,

ВСТАНОВИВ

І. Зміст вимог та заперечень учасників справи.

ОСОБА_1 звернувся із зазначеним позовом в якому просить виділити йому в натурі в самостійний об`єкт, визнавши за ним право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. «А»: І поверх: 1-1 коридор, площею 8,8 кв.м., 1-2 кухня-студія, площею 25,9кв.м., 1-3 санвузол, площею 3,5 кв.м., 1-4 туалет, площею 1,5 кв.м., 1-5 житлова, площею 15,4 кв.м., 1-6 житлова, площею 11,9 кв.м.; ІІ поверх: 1-7 вітальня площею 26,9 кв.м., 108 житлова, площею 16,5кв.м., 1-9 жилова, площею 17,3 кв.м., 1-10 туалет, площею 2,6 кв.м., 1-11 ванна, площею 7,6 кв.м., загальною площею 137,9 кв.м., житловою площею 88,0кв.м., літьної кухні літ «Г», навісу літ. «З», огорожі №2,3, мотсіння ІІ.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказане вище домоволодіння по АДРЕСА_1 належить позивачу та відповідачам на праві спільної часткової власності. На теперішній час між співвласниками не досягнуто згоди щодо визначення, зміну розміру часток, а також виділу частки спільного майна в натурі, що унеможливлює вчинення нотаріальних дії. Посилаючись на ст.ст.364, 370 ЦК України, позивач просить задовольнити його вимоги.

Відповідачі, кожен окремо, направили до суду заяви в яких пред`явлені позовні вимоги визнали у повному обсязі.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Справу було розподіллено в автоматизованому порядку відповідно до вимог до ст.ст. 14, 33 ЦПК України та визначено головуючого по справі суддю - Малиновського О.М.

30.05.2023року ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 26.06.2023р., проголошеною без видалення суду до нарадчої кімнати, судом було відмовлено у прийняті заяв відповідачів у справі про визнання позовних вимог.

Ухвалою суду від 26.06.2023р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи по суті.

ІІІ. Позиції сторін.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Поліщук М.І. надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляду справи у їх відсутність.

Відповідачі, у судове засідання не з`явились без поважних на те причин. Про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином.

ІV.Фактичні обставини встановлені судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 20.10.2005р., реєстровий номер 3090, належить 1/2 частка в праві спільної часткової власності на домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 457 кв.м.

Власниками інших частин є:

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - по 1/8 частці кожному, в праві спільної часткової власності на вказане домоволодіння, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 24.07.2009р., реєстровий номер 4-7461;

ОСОБА_2 - 1/4 частки, на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20.06.2006р., реєстровий номер 3706.

Згідно з технічним паспортом на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 розташовані наступні житлові споруди: літ. «А», «Б»,; літня кухня літ. «Г», навіс літ. «З», огорожі №1,2,3,4,6, мостіння І, ІІ, ІІІ.

Висновком від 22.12.2022р., складеного ТОВ «Інтех Проєкт» встановлена технічна можливість виділення в натурі ОСОБА_1 частки домоволодіння АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку літ. «А»: І поверх: 1-1 коридор, площею 8,8 кв.м., 1-2 кухня-студія, площею 25,9кв.м., 1-3 санвузол, площею 3,5 кв.м., 1-4 туалет, площею 1,5 кв.м., 1-5 житлова, площею 15,4 кв.м., 1-6 житлова, площею 11,9 кв.м.; ІІ поверх: 1-7 вітальня площею 26,9 кв.м., 108 житлова, площею 16,5кв.м., 1-9 жилова, площею 17,3 кв.м., 1-10 туалет, площею 2,6 кв.м., 1-11 ванна, площею 7,6 кв.м., загальною площею 137,9 кв.м., житловою площею 88,0кв.м., літьної кухні літ «Г», навісу літ. «З», огорожі №2,3, мотсіння ІІ.

V.Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Звертаючись до суду з позовом про виділ в натурі частки домоволодіння, визнання права власності на окремо виділений об`єкт домоволодіння ОСОБА_1 посилається на положення статті 364 ЦК України, як на правову підставу для задоволення позовних вимог.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні спору.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами першою-третьою статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно з частинами першою, другою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Таким чином, на відміну від поділу спільної часткової власності, за якого власність припиняється для всіх її учасників, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна право спільної часткової власності на це майно припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним входом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Чинним цивільним законодавством передбачено право особи, якій конкретно визначене майно належить на праві спільної часткової власності, на виділ саме його частки в натурі.

Судом встановлено, що спірне майно, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності чотирьом співвласникам: ОСОБА_1 - частка, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - по 1/8 частці кожному, ОСОБА_5 - частка, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється.

У даній справі ОСОБА_1 пред`явив позовні вимоги саме про виділ належної йому частки в праві спільної часткової власності на домоволодіння за правилами статті 364 ЦК України. Позовних вимог про поділ домоволодіння в натурі між сторонами в порядку статті 367 ЦК України позивач не заявляв.

Посилаючись на положення статті 364 ЦК України, сторони фактично просили здійснити виділ їм частки із спільного майна, яка належить іншому співвласнику із припиненням його права власності на виділену частку.

Проте, виділ частки із спільного майна за рахунок частки цього ж співвласника в іншому майні статтею 364 ЦК України не передбачено.

Згідно зі статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

При цьому право власності співвласника на частку у спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Питання про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.

При вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам слід мати на увазі, що при неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутньої такої згоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункту чи місцевості. Для її визначення за необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може врахувати конкретні обставини справи і за відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншим житлом.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21 травня 2021 року у справі № 592/6413/18 (провадження № 61-3281св20).

За таких обставин суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позовних вимог про виділ частки майна в натурі.

Враховуючи, те, що позовна вимога про визнання права власності на окремий об`єкт нерухомості є похідною вимогою від заявленої вимоги про виділ частки в натурі, в задоволені якої відмовлено, суд відмовляє в задоволені і цієї позовної вимоги.

VI. Судові витрати.

У відповідність до ст. 141 ЦПК України відмовляючи у задоволенні позовних вимог судові витрати між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст. 12,80,81,82,258,259,263-265,268,352,354 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виділ частки майна в натурі, визнання права власності залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Повне рішення суду складено 14 вересня 2023року.

Суддя