ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5098/23 Справа № 181/8/23 Суддя у 1-й інстанції - Філь О.Є. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 181/8/23

Номер провадження 22-ц/803/5098/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горецька Мар`яна Василівна, на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року головуючого судді Філь О.Є. зі складанням повного тексту судового рішення 21 березня 2023 року по цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,мотивуючи вимоги тим, що 18 грудня 2018 року між ПрАТ «СК «Провідна» та ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат» було укладено Договір добровільного комплексного автострахування: добровільного страхування наземного транспорту, водії і пасажирів від нещасних випадків на транспорті та відповідальності власників наземних транспортних засобі № 06/6768354/2403/18, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 .

16 червня 2019 року об 11 годині 15 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI ELANTRA, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись біля будинку № 10Г по правій смузі проїзної частини по вул. Набережно-Печерська у м. Києві у напрямку вул. Залізничне шосе в м. Києві, будучи неуважним та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, не переконавшись у безпечності руху, виїхав на ліву смугу попутного напрямку та здійснив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який, відповідно до рахунків СТО № М-00452 від 23 серпня 2019 року, становив 102 186 грн.

Позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 102 186 грн.

На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП ОСОБА_1 за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі» в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», згідно полісу № АМ/726659 з лімітом відповідальності страховика за завдання шкоди майну 100 000 грн, франшиза встановлена в розмірі 2000 грн.

27 листопада 2019 року ПрАТ «СК «Провідна» звернулась до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з заявою на виплату № /К на суму сплаченого страхового відшкодування.

15 листопада 2020 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля 63% в розмірі 67 861,33 грн.

Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Провідна» шкоду, заподіяну внаслідок ДТП у розмірі 34 324,67 грн та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року позовні вимоги ПрАТ «СК «Провідна» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Провідна» 34 324,67 грн шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2481 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горецька М. В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди та повинен її відшкодувати. Відшкодування в меншому розмірі страховиком, ніж понесені витрати на відновлення майна не можуть бути підставою для звернення з позовом до особи, відповідальність якої застрахована у випадку, якщо сума заподіяної шкоди не перевищує ліміту відповідальності. Враховуючи, що розмір матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП не перевищує страховий ліміт відповідальності відповідача, тому, на думку скаржника, відсутні підстави для стягнення з відповідача різниці між вартістю відновлюваного ремонту транспортного засобу та страховою виплатою.

Зазначено, що позивачем пропущено строк позовної давності, що було заявлено в суді першої інстанції, оскільки останнім днем строку звернення до суду із позовом є 30 серпня 2022 року, натомість позов надійшов до суду лише 04 січня 2023 року.

Крім того, судом першої інстанції порушено вимоги щодо підсудності, оскільки місцем реєстрації відповідача є АДРЕСА_1 , що підтверджується відміткою у паспорті.

Також, зазначено, що судові витрати, які скаржник планує понести, в зв`язку з правничою допомогою адвоката становлять 20 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно Договору добровільного комплексного автострахування від 18 грудня 2018 року, укладеному між ПрАТ «СК «Провідна» та ПАТ «Звенигородський сироробний комбінат», позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.7-14).

16 червня 2019 року об 11 годині 15 хвилин ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI ELANTRA, д.н.з. НОМЕР_2 , рухаючись біля будинку № 10Г по правій смузі проїзної частини по вул. Набережно-Печерська у м.Києві у напрямку вул. Залізничне шосе в м.Києві, будучи неуважним та неправильно зреагувавши на зміну дорожньої обстановки, не переконавшись у безпечності руху, виїхав на ліву смугу попутного напрямку та здійснив зіткнення з автомобілем RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок вказаної ДТП застрахованому у позивача транспортному засобу RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, який, відповідно до рахунків СТО № М-00452 від 23. серпня 2019 року, становив 102 186,00 грн (а.с. 33).

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 02 серпня 2019 року по кримінальній справі № 752/15046/19 було встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом HYUNDAI ELANTRA, д.н.з. НОМЕР_2 , порушив вимоги пунктів 2.3 б), 10.14, 10.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до пошкодження транспортного засобу RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.20-21).

Відповідно до страхового акту № від 29 серпня 2019 року позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 102 186,00 грн (а.с.34).

З платіжного доручення № 032334 від 30 серпня 2019 року, вбачається, що ПрАТ «СК «Провідна» виплатило страхове відшкодування в розмірі 102 186,00 грн (а.с.35).

З заяви про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації № /К від 27 листопада 2019 року, вбачається, що ПрАТ «СК «Провідна» звернулося до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з проханням здійснити відшкодування шкоди (в порядку регресу/суброгації) в розмірі 102 186,00 грн протягом 7 банківських днів з дати отримання даної вимоги (а.с.39).

Відповідно страхового акту від 24 листопада 2020 року та розрахунку страхового відшкодування до страхового акту ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування з урахуванням зносу автомобіля-63% в розмірі 67 861,33 грн (а.с.40).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог , суд першої інстанції, виходив з того, що жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_1 відшкодував шкоду, заподіяну пошкодженням автомобіля RENAULT LOGAN д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ПАТ «Звенигородський Сироробний комбінат», суду не надано. З досліджених матеріалів справи вбачається,що до позивача у порядку зворотної вимоги перейшло право на отримання від ОСОБА_1 різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), завданої внаслідок зазначеної вище ДТП. Позивачем не пропущений строк звернення до суду з відповідною позовною заявою, оскільки відповідно до ч. 3 п. 2 Закону України № 2120-ХІ від 15 березня 2022 року Прикінцеві та перехідні положення розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19 зі змістом, що у період воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього кодексу, продовжуються на строк його дії.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини сторін урегульовано, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Частиною першою статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

У постанові від 04 липня 2018 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обмеження, зазначене у частині першій статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, встановлено для страховиків цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Однак, чинне законодавство не містить відповідних положень щодо необхідності урахування фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу у правовідносинах, що виникли між страхувальником та страховиком відповідно до договорів добровільного страхування майна.

У такому випадку розрахунок суми страхового відшкодування здійснюється згідно із умовами договору та вимог спеціального законодавства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Позивачем ПрАТ «СК «Провідна» надані докази, що страховик відповідача ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 67 861,33 грн (а.с.40).

За таких обставин саме ОСОБА_1 , як особа, що визнана винною у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги у справі, прийшов до вірних висновків по суті спору.

Щодо доводів скарги про пропуск позивачем строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом.

ЄСПЛ зауважує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли би бути ущемлені у разі, якщо би було передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року («OAO Neftyanaya Kompaniya Yukos v. Russia», заява № 14902/04, § 570), «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom», заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51)).

Частина четверта статті 267 ЦК України визначає, що поза межами позовної давності вимоги задовольнятися не можуть, і сплив цього строку є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Президентом України з 24 лютого 2022 року запроваджено правовий режим воєнного стану на території усієї держави, який триває на даний час.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність), 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Вказане свідчить, що законодавцем з метою забезпечення визначеного Конституцією України права на доступ до суду передбачено продовження на період дії воєнного стану строку, протягом якого особа може реалізувати своє право на звернення до суду з метою захисту своєї прав та інтересів.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що строк позовної давності не сплинув та діє впродовж дії правового режиму воєнного стану на території України, оголошеного та продовженого за відповідними указами Президента України.

Щодо доводів про порушення підсудності розгляду справи, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

В позовній заяві зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_2 (а.с. 1-3).

Відповідно ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 02 серпня 2019 року по кримінальній справі № 752/15046/19 відносно ОСОБА_1 ,обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ст.286 ч.1 КК України, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , проживає за адресою : АДРЕСА_3 (а.с.20).

Згідно з відповіддю від НПУ адреса реєстрації власника ТЗ учасника ДТП ОСОБА_1 : України, АДРЕСА_2 (а.с. 22).

За вказаною в позові адресою: АДРЕСА_2 , було надіслано відповідачу поштову кореспонденцію (ухвала про відкриття провадження, позовна заява з додатками та повістка), яка отримана, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 45).

З матеріалів справи вбачається, що в документах наданих суду, відповідачем,зокрема у відзиві на позовну заяву, у заявах представника відповідача ОСОБА_2 про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, в договорі про надання правової допомоги № 18/01-23 від 18 січня 2023 року , в клопотанні представника про долучення доказів направлення позивачу відзиву на позовну заяву, адреса ОСОБА_1 зазначена,як поштова адреса: АДРЕСА_3 (а.с. 46, 50-52,59,83,95).

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Проте, відповідачем та його представником під час розгляду справи в суді першої інстанції не було повідомлено суд, що місце його реєстрації з 25 жовтня 2021 року є АДРЕСА_1 , клопотання про передачу справи за підсудністю не було заявлено .

Лише до апеляційної скарги надано ксерокопію паспорта відповідача та зазначено про порушення правил підсудності (а.с.138-140).

За приписами абз.2 ч.2 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 378 ЦПК України, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

З огляду на те, що вказаний довід не наводився відповідачем та його представником у суді першої інстанції, зокрема, у відзиві на позовну заяву від 19 січня 2023 року ( а.с. 59-65), у підготовчому судовому засіданні 07 березня 2023 року (а.с. 109), апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки при розгляді справи судом першої інстанції відповідач без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Інші доводи апеляційної скарги, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат,відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України,не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Горецька Мар`яна Василівна, залишити без задоволення.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: