Справа № 189/2497/23
РІШЕННЯ

іменем України

06.09.2023 року смт. Покровське

Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Степанової О.С.

при секретарі Комеристій І.А.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер їхній батько, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та був власником зазначеного домоволодіння відповідно до свідоцтва про право власності на жилий будинок, виданого Покровською селищною радою 01.04.2002 року. Позивач, як син померлого та спадкоємець першої черги спадкування за законом 16 лютого 2023 року звернувся до Покровської державної нотаріальної контори із заявою №117 про прийняття спадщини за законом. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою адміністратором ЦНАП виконавчого комітету Покровської селищної ради, від 28.03.2023 р. в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований брат ОСОБА_1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Однак, відповідач не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, про що депутатом Покровської селищної ради 24.03.2023 року складено Акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. Відповідач не проживає в даному домоволодінні, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в домоволодінні не має і взагалі домоволодінням він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Відповідач більше одного року не проживає в домоволодінні через виїзд за кордон України 19 лютого 2020 року та намірів на повернення до домоволодіння не має. В зв`язку з чим, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_1 таким, що постійно не проживає у житловому будинком АДРЕСА_1 з лютого 2020 року по теперішній час; визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав обставини, викладені в позовній заяві та пояснив, що на даний час він не являється власником житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , право власності на даний будинок не оформляв. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18), відзиву на позовну заяву не надав, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст. ст. 280,287,288 ЦПК України - заочно. Позивач не заперечує проти винесення заочного рішення.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_1 , тобто по сусідству з батьком позивача, який вже помер. Після смерті ОСОБА_2 в належному йому будинку ніхто не проживає, позивач ОСОБА_1 часто навідується до батьківського будинку. Відповідач ОСОБА_1 в даному будинку ніколи не проживав.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вона проживала по сусідству з батьками позивача. Після смерті ОСОБА_2 в належному йому будинку ніхто не проживає, позивач ОСОБА_1 інколи навідується до цього будинку, а його брати, ОСОБА_5 і ОСОБА_6 за вказаною адресою не з`являються.

Заслухавши пояснення позивача та свідків, розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

За приписами ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Зі змісту ст. 391 ЦК України вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності від 01.04.2002 року (а.с.18).

Зазначений житловий будинок зареєстрований Синельниківським БТІ на право приватної власності за ОСОБА_2 та записаний в реєстрову книгу за №27 за реєстром №3741 01.04.2002 року (а.с.18 зворотній бік).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Васильківським відділом ДРАЦС у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №1160 (а.с.19).

16.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до Покровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якій зазначено, що іншими спадкоємцями першої черги спадкування за законом є сини померлого: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (а.с.5 зворотній бік).

Згідно копії Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 24.03.2023 року, ОСОБА_1 здійснює догляд за житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є його покійний батько, ОСОБА_2 (а.с.5).

Відповідно до статті 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Частинами першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач ОСОБА_1 не являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки на момент звернення до суду з даним позовом ще не встиг оформити свої спадкові права на вказаний будинок, в той час, як стаття 391 ЦК України передбачає, що позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником майна і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Крім того, з наданих позивачем документів вбачається, що відповідач також являється спадкоємцем першої черги за законом до майна батька, ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та має право на спадкування належної йому частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , і у разі оформлення своїх спадкових прав на зазначений будинок позивач та відповідач будуть його співвласниками.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу, що з метою досудового врегулювання спору, власник майна відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" повинен звернутися до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) із заявою про зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування), поданою у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності.

І лише у разі отримання відмови органу реєстрації у знятті особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання, власник майна має право звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Враховуючи відмову у позові, судові витрати, понесені позивачем на оплату судового збору, слід покласти на останнього.

Керуючись ст.ст. 319, 321, 391, 383 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити.

Судові витрати у вигляді понесеного судового збору покласти на позивача ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14.09.2023 року.

Суддя: О.С. Степанова

06.09.2023