Справа № 202/2757/20
Провадження № 2/202/27/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Травкіної В.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Крапівцевої О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: Національний банк України, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська в травні 2020 року звернувся представник ОСОБА_2 адвокат Бардаченка В.В. з позовом до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про розірвання депозитних договорів, про стягнення сум вкладу разом з нарахованими процентами, 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», в подальшому 18.04.2022 зменшено розмір позовних вимог та позивач просив суд стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 за депозитним договором № SAMDN1990 від 29.04.2008 вклад «Депозит VIP» (особовий рахунок № НОМЕР_1 ): 3 % у валюті (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) договору з 19.12.2019 по 23.02.2022 у сумі 12 318, 62 дол. США; пеню (підстава ч. 5 ст. 10 3У «Про захист прав споживачів») у національній валюті за період з 23.02.2021 по 23.02.2022, зменшивши її до розміру процентів за даним договором, нарахованих до 19.12.2019 (з дня укладення договору по 18.12.2019 включно) у сумі 1 760 465, 90 грн.; стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 за депозитним договором № SAMDN3613 від 16.07.2012 (вклад «Депозит VIP»), (особовий рахунок № НОМЕР_2 ): 3 % у валюті (підстава ч.2 ст. 625 ЦК України) договору з 19.12.2019 по 23.02.2022 у сумі 7 775,15 дол. США; пеню (підстава ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті за період з 23.02.2021 по 23.02.2022, зменшивши її до розміру процентів за даним договором, нарахованих до 19.12.2019 (з дня укладення договору по 18.12.2019 включно) у сумі 1 069 699,56 грн.; стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 за депозитним договором № SAMDN8803 від 31.08.2012 вклад «Депозит VIP», (особовий рахунок № НОМЕР_3 ) 3 % у валюті (підстава ч. 2 ст. 625 ЦК України) договору з 19.12.2019 по 23.02.2022 у сумі 45 122, 03 грн.; пеню (підстава ч.5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів») у національній валюті за період з 23.02.2021 по 23.02.2022, зменшивши її до розміру процентів за даним договором, нарахованих до 19.12.2019 (з дня укладення договору по 18.12.2019 включно) у сумі 964 731, 98 грн.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Приватбанк було укладено депозитний договір № SAMDN1990 від 29.04.2008 вклад «Депозит VIP» з особовим рахунком по вкладу № НОМЕР_1 за умовами якого позивач вніс на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у початковій сумі 68 712, 83 USD строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 12 % річних, яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації, після останньої пролонгації станом на 01.04.2014 процентна ставка складала 9, 75 % річних; депозитний договір № SAMDN3613 від 16.07.2012 вклад «Депозит VIP», з особовим рахунком по вкладу № НОМЕР_2 за умовами якого позивач вніс на особовий рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у початковій сумі 70 000 USD строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10 % річних, яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації, після останньої пролонгації станом на 01.04.2014 процентна ставка складала 8,5% річних; депозитний договір № SAMDN8803 від 31.08.2012 вклад «Депозит VIP», з особовим рахунком по вкладу № НОМЕР_3 за умовами якого позивач вніс на особовий рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у початковій сумі 463 088,18 грн. строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 18 % річних, яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації, після останньої пролонгації станом на 01.04.2014 процентна ставка не змінилася та складала 18 % річних.

Відповідно до банківських виписок станом на 25.03.2014 на особовому рахунку № НОМЕР_1 за договором № SAMDN1990 від 29.04.2008 обліковувалися грошові кошти у розмірі 127 874, 17 USD; станом на 16.03.2014 на особовому рахунку № НОМЕР_2 за договором № SAMDN3613 від 16.07.2012 обліковувалися грошові кошти у розмірі 81 802, 32 USD; станом на 31.03.2014 на особовому рахунку № НОМЕР_3 за договором № SAMDN8803 від 31.08.2012 обліковувалися грошові кошти у розмірі 688 814, 05 грн. 3 врахуванням відповіді НБУ та банківських виписок вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» з 01.04.2014 в порушення чинного законодавства перестав надавати до НБУ щомісячні звіти, а також перестав нараховувати з березня 2014 року проценти по усім своїм діючим депозитним договорам, які було укладено у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк». Позивач неоднарозово звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із письмовою заявою про повернення йому грошових коштів за депозитними договорами, однак грошові кошти позивачеві повернуті банком не були.

Наголошував, що судом не може бути відмовлено у задоволенні позову про стягнення коштів за депозитними договорами за відсутності оригіналів цих договорів, якщо наявна кількість інших письмових належних, допустимих та достовірних доказів, виданих позивачу самим відповідачем та Національним банком України, які свідчать про наявність правовідносин між сторонами.

Представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надав відзив на позовну заяву в якому наголошував, що позивач звернувся до суду до неналежного відповідача. Предметом даного спору є депозитні договори, які були укладені позивачем в АТ КБ «Приватбанк» на території АР Крим. 17.11.2014 між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» було укладено договір про переведення боргу з подальшим укладенням 18.11.2014 додаткової угоди до цього договору. Відповідно до умов договору електронний додаток №1 містить перелік депозитних договорів та договорів банківського обслуговування, за якими було здійснено переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», в тому числі і по депозитним договорам, які є предметом спору в даній справі. Будь-яких письмових заперечень від ОСОБА_2 стосовно переведення банком на ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» боргу за договорами, які є предметом спору у даній справі, на адресу банку не надходило, а тому переведення боргу банком було здійснено зі згоди вкладника. Вважають, що належним відповідачем у даній справі є ТОВ «ФК «Фінілон».

Також наголошували, що розмір пені не може значно перевищувати розмір збитків та при її стягненні судом повинні застосовуватися принципи розумності та справедливості. З врахуванням зазначеного, просили зменшити розмір неустойки до 50 000 грн. за кожним із договорів банківського вкладу, що відповідає принципу пропорційності у цивільному судочинстві. Просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» надавав письмові пояснення в яких зазначав, що право клієнта на розірвання депозитного рахунку в односторонньому порядку безумовне. Договір вважається розірваним з моменту отримання банком заяви про розірвання договору та повернення коштів. Відповідно депозитні договора 1) № SAMDN1990, 2) № SAMDN3613, 3) № SAMDN8803 в силу вимог ч.3 ст. 651 ЦК України - є розірваним з 10.10.2014. Таким чином, з ініціативи вкладника та після розірвання договору його умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється виключно на законодавчих, а не на договірних підставах, оскільки розірвання договору у контексті ст.ст. 598, 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. З огляду на вищевикладене вбачається, що з дня розірвання договору банківського вкладу відсутні будь-які підстави для нарахування відсотків на вклад.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бардаченко В.В. надав відповідь на відзив в якому зазначав, що позивачем надано суду три банківські виписки по кожному депозитному договору, що є доказом укладання зазначених договорів.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бардаченко В.В. надавав письмові пояснення в яких зазначав, що ОСОБА_2 у своїй уточненій позовній заяві попросив суд зменшити розмір пені до розміру процентів за його депозитними договорами. Стягнення пені у зазначеному розмірі з врахуванням майнового стану боржника та його процесуальної поведінки буде справедливим та добросовісним, а також повністю відповідатиме принципу співмірності. Додаткове зменшення розміру стягуваної пені, буде зводитись до переоцінки доказів.

Представник ОСОБА_2 адвокат Бардаченко В.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити. Зазначав, що депозитні договори позивача були розірвані саме у судовому порядку 21 вересня 2022 року, день ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду, позивач має беззаперечне право на стягнення з відповідача: 1) процентів з 19 грудня 2019 року по 21 вересня 2022 року за процентними ставками відповідних договорів (по день розірвання судом договорів); 2) 3% річних за період 19 грудня 2019 року по 19 грудня 2022 року (у межах позовної давності - 3 роки); 3) пені за період з 21 вересня 2021 року по 21 вересня 2022 року (в межах позовної давності 1 рік) базою нарахування якої є проценти за весь час дії депозитних договорів позивача з 01 квітня 2014 року по 21 вересня 2022 року (вартість фінансової послуги). 3 врахуванням вищезазначеного повною базою нарахування пені є розмір процентів, правомірність яких підтверджена 28.11.2022 Верховним Судом по цивільній справі № 202/5076/19 про розірвання депозитних договорів та додатково донарахованих процентів з 19 грудня 2019 року по 21 вересня 2022 року (по день ухвалення постанови Дніпровського апеляційного суду.) У зв`язку з тим, що позивач подав до суду 18.04.2022 уточнену позовну заяву зі зменшенням позовних вимог, просив суд при ухваленні рішення врахувати саме зменшений розрахунок від 18.04.2022. Наголошував, що ОСОБА_3 добровільно зменшив у 10 разів розмір пені фактично до розміру процентів, що теж повністю відповідає критеріям співмірності та добросовісності визначення розміру пені.

Представник акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначала, що у справі № 202/5076/19 за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, рішення суду набрало законної сили 21.09.2022, тобто з моменту набрання рішення законної сили не поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» не нараховується за період з 21.09.2022. Наголошували, що договори банківського вкладу були розірвані починаючи з 10.10.2014.

Представник Національного банку України у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» у судове засідання не з`явився, повідомлялася про час і місце розгляду справи.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та Кримським регіональним управлінням ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено три депозитних договори з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), а саме:

1. Депозитний договір від 29 квітня 2008 року №SAMDN1990 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою, (картка-рахунок по вкладу №4216) за умовами якого ОСОБА_2 вніс на особовий рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти у початковій сумі 68 712,83 USD строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 12% річних (яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації; після останньої пролонгації станом на 01 квітня 2014 року процентна ставка складала 9,75% річних);

2. Депозитний договір від 16 липня 2012 року №SAMDN3613 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок по вкладу №3400) за умовами якого ОСОБА_2 вніс на особовий рахунок № НОМЕР_2 грошові кошти у початковій сумі 70 000 USD строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 10% річних (яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації; після останньої пролонгації станом на 01 квітня 2014 року процентна ставка складала 8,5% річних);

3. Депозитний договір від 31 серпня 2012 року №SAMDN8803 (вклад «Депозит VIP»), з основною карткою (особовий рахунок по вкладу №3771) за умовами якого ОСОБА_2 вніс на особовий рахунок № НОМЕР_3 грошові кошти у початковій сумі 463 088,18 грн строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 18% річних (яка діяла станом на час укладення договору та була чинною до його першої автоматичної пролонгації; після останньої пролонгації станом на 01 квітня 2014 року процентна ставка не змінилася та складала 18% річних).

Відповідно до наданих ОСОБА_2 виписок по депозитних рахунках та Звіту про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку, наданого Національним банком України, на рахунках позивача станом на 01 квітня 2014 року обліковувалися грошові кошти у розмірі: за депозитним договором від 29 квітня 2008 року №SAMDN1990 (вклад «Депозит VIP») з особовим рахунком по договору №4216 (він знаходився на 5-й черговій пролонгації, після попередніх чотирьох автоматичних пролонгацій договору дата чергової пролонгації у звіті НБУ зазначено 25 квітня 2013 року) у розмірі 127 874,17 доларів США; за депозитним договором від 16 липня 2012 року №SAMDN3613 (вклад «Депозит VIP»), з особовим рахунком по договору №3400 (він знаходився на першій черговій автоматичній пролонгації, дата якої 31 серпня 2013 року) у розмірі 81 802,32 доларів США; за депозитним договором від 31 серпня 2012 року №SAMDN8803 (вклад «Депозит VIP»), з особовим рахунком по договору №3771 (він знаходився на першій черговій автоматичній пролонгації, дата якої 16 липня 2013 року) у розмірі 688 814,05 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Розірвано депозитний договір від 29 квітня 2008 року №SAMDN1990 з особовим рахунком № НОМЕР_1

та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 127 874,17 доларів США; проценти за період з 01 квітня 2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 60 176,79 доларів США; 3% річних за період з 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 15 167,95 доларів США, а всього 203 218,91 доларів США; пеню за період з 18 грудня

2018 року по 18 грудня 2019 у розмірі 1 167 949,49 грн з відрахуванням на користь держави обов`язкових податків і платежів. Розірвано депозитний договір від 16 липня 2012 року №SAMDN3613 з особовим рахунком № НОМЕР_2 та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 81 802,32 доларів США; проценти за період з 01 квітня 2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 36 564,80 доларів США; 3% річних за період з 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 9 614,30 доларів США, а всього 127 981,42 доларів США; пеню за період з 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 у розмірі 736 953,65 грн з відрахуванням на користь держави обов`язкових податків і платежів. Розірвано депозитний договір від 31 серпня 2012 року №SAMDN8803 з особовим рахунком № НОМЕР_3 та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу разом з нарахованими процентами станом на 01 квітня 2014 року у розмірі 688 814,05 грн; проценти за період з 01 квітня 2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 964 731,98 грн; 3% за період з 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 105 630,24 грн; пеню за період з 18 грудня 2018 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 1 794 320,70 грн; інфляційні втрати за період з 18 грудня 2016 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 214 500,48 грн, а всього 3 767 997,45 грн з відрахуванням на користь держави обов`язкових податків і платежів. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 384,20 грн. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у розмірі 9 605,00 грн.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Компенсовано АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 14 407,50 грн. за рахунок держави.

Постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року задоволено заяви представників ОСОБА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про відмову від частини позовних вимог. Прийнято відмову ОСОБА_2 від частини позову до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення неустойки (пені) з АТ КБ «Приватбанк» за депозитними договорами та в цій частині визнано нечинними рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року й постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «Приватбанк» у частині позовних вимог про стягнення неустойки (пені). Відмовлено у задоволенні клопотання представника АТ КБ «Приватбанк» про зупинення провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи №199/3152/20, провадження №14-224 цс 21. Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Дугінова Д.А. задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 квітня 2020 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» суми вкладу за депозитними договорами з нарахованими процентами і в цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.09.2022 рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суми вкладу за депозитними договорами з нарахованими процентами залишено без змін.

Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відтак для кваліфікації послуги головним є предметний критерій: предметом договору про надання послуг є процес надання послуги, що не передбачає досягнення матеріалізованого результату, але не виключає можливість його наявності. Якщо внаслідок надання послуги й створюється матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав, через що відповідний результат не є обігоздатним сам по собі. При цьому переважно наголошується, що послуга тісно пов`язана з особою виконавця та процесом вчинення ним певних дій (здійснення діяльності) і навіть невіддільна від них, але все ж таки не збігається з такими діями (діяльністю) й існує як окреме явище певне нематеріальне благо, що споживається в процесі вчинення відповідних дій (здійснення діяльності) виконавцем.

Не всі договори, які опосередковують зобов`язальні відносини з фінансовими ресурсами, вписуються у класичну модель послуг. Зокрема, договір банківського вкладу послугою у вказаному розумінні не є, адже вкладник як замовник такої «послуги» нічого не оплачує банку навпаки, оплатність цього договору є зворотною: саме вкладник отримує відсотки за депозитом. Крім того, результат депозитної операції як фінансової послуги в інтересах вкладника не можна визнати невіддільним від діяльності банку та необігоздатним, адже грошові кошти, виплачені як відсотки за депозитом, очевидно є найбільш ліквідним та цілком обігоздатним майном.

Отже, у системі договірних зобов`язань, що запроваджена ЦК України, договір банківського вкладу (депозиту) є договором sui generis (свого роду), який не може бути кваліфікований як різновид договору про надання послуг.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Преамбула Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає метою цього Закону створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб,а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з приписами пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

У цьому випадку вкладається істотно розширений зміст: послугами згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» є всі види комерційної взаємодії суб`єктів господарювання зі споживачами, які не вписуються в набагато більш конкретні й чіткі визначення понять «товари» та «роботи» є набагато ширшими за аналогічне поняття, що вжите в ЦК України, адже включає в себе, наприклад, прокат, який ЦК України однозначно кваліфікується як різновид договору майнового найму.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

За змістом статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

У загальноприйнятому розумінні поняття «вартість послуги» це грошові кошти у визначеному сторонами відповідного договору розмірі, які споживач сплачує виконавцю за надану останнім послугу.

При цьому такі кошти після виконання договору залишаються у виконавця і не повертаються споживачеві. Тому внесені споживачами на відповідні рахунки в банку грошові кошти як за договором банківського вкладу,так і за договором банківського рахунка за жодних обставин не можна вважати вартістю відповідних банківських послуг, оскільки такі кошти завжди підлягають поверненню споживачам, тобто не є платою виконавцю за надані ним послуги. Виходячи з наведеного розмір внесених споживачами в банк грошових коштів за договорами банківського вкладу та банківського рахунка не може бути базою для обчислення пені на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, за змістом правових норм параграфа 3 «Банківський вклад» глави 71 та параграфа 1 «Загальні положення про банківський рахунок» глави 72 ЦК України як за договором банківського вкладу, так і за договором банківського рахунка відповідні банківські послуги надаються банком безкоштовно, тобто споживач не оплачує виконавцю такі послуги, якщо це не передбачено умовами укладених між сторонами договорів.

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 25 січня 2022 року у справі № 761/16124/15-ц, у якій зазначила, що з урахуванням розширеного змісту поняття «послуга», прийнятого в законодавстві про захист прав споживачів, й усі пов`язані з ним норми слід трактувати таким чином, щоб вони відповідали дійсному його змісту (за необхідності трактувати розширено). Тому дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору.

Тобто обов`язок банку за договором банківського вкладу (депозиту) повернути суму вкладу безумовно є грошовим, однак обов`язок повернення суми вкладу не зумовлює відплатність договору банківського вкладу (депозиту), через що ця сума не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Дійсний зміст приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» слід трактувати так, що пеня має бути виплачена виконавцем та має рахуватися від суми, що складає грошовий вимір відплатності відповідного договору. У такому разі згідно із частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» базою нарахування пені слід вважати розмір процентів на суму вкладу або дохід в іншій формі, що є платою фінансової установи за використання коштів споживача (статті 1058, 1061 ЦК України). Сама сума вкладу не може бути врахована в базі нарахування пені відповідно до приписів частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20.

При цьому суд першої інстанції не встановив розмір пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», базою нарахування якої є розмір процентів на суми вкладів за спірними депозитними договорами.

Представник позивача зменшив розмір пені до розміру процентів за весь час дії договорів до їх розірвання судом.

Також представником позивача було наведено свій розрахунок згідно заборгованості пені.

Суд вважає, що розрахунок представника позивача є вірним, оскільки для обчислення пені базою якої є проценти у валюті повинна застосовуватися наступна формула: «розмір стягнутих судом відсотків у відповідних валютах у справі № 202/5076/19 за кожним договором» х 3%» за кожен день порушення прав споживача» /100х «кількість днів з » х «офіційні курси валют НБУ: долар США».

Враховуючи вищезазначене розмір пені, які підлягає стягненню судом з відповідача по кожному депозитному договору дорівнює сумі утримуваних банком коштів по кожному договору, та відповідно складатиме:

- за депозитним договором № SAMDN1990 від 29.04.2008 1 760 465, 90 грн. (60 176, 79 х 365 днів х 3% /100 х 29, 2549 (офіційний курс НБУ) = 19 277 102,41 грн. зі зменшенням пені до розміру самих процентів 1 760 465, 90 грн.

- за депозитним договором № SAMDN3613 від 16.07.2012 1 069 699, 56 грн. (36 564, 80 х 365 днів х 3% /100 х 29, 2549 (офіційний курс НБУ) = 11 713 210, 26 грн. зі зменшенням пені до розміру самих процентів 1 069 699, 56 грн.

- за депозитним договором № SAMDN8803 від 31.08.2012 9 647 731, 98 грн. (964 731, 98 х 365 днів х 3% /100 х 29, 2549 (офіційний курс НБУ) = 10 563 815, 18 грн. зі зменшенням пені до розміру самих процентів 9 647 731, 98 грн.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 пені за період з 23.02.2021 по 23.02.2022, зменшивши до розміру нарахованих процентів підлягаю задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 (провадження № 14-133цс20) зроблено висновок, що після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих,а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Велика Палата Верховного Суду у цій справі зазначила, що при вирішенні цього спору судами не враховано, що виплата передбачених пунктом 1 договорів та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.

У постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19 (провадження № 61-1297св22) зроблено висновок про те, що з моменту розірвання договору вкладу нарахування передбачених договором процентів припиняється, а права та інтереси позивача забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (частини перша, друга статті 1060 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20) зазначено, що у цивільному законодавстві закріплено конструкцію «розірвання договору» (статті 651-654 ЦК України). Вона охоплює собою розірвання договору: за згодою (домовленістю) сторін; за рішенням суду; внаслідок односторонньої відмови від договору.

У спеціальних нормах ЦК України досить часто використовується формулювання «відмова від договору» (наприклад, у статтях 665, 739, 766, 782). Односторонню відмову від договору в тих випадках, коли вона допускається законом або договором, слід кваліфікувати як односторонній правочин, оскільки вона є волевиявленням особи, спеціально спрямованим на припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням вищенаведеного, оскільки у зв`язку з розірванням договорів банківського вкладу за рішенням суду, яке набрало законної сили 21.09.2022, 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у валюті договорів за період з 19.12.2019 по 23.02.2022 нарахуванню не підлягало, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», треті особи: Національний банк України, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570)на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за депозитним договором № SAMDN1990 від 29.04.2008 пеню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 23.02.2021 по 23.02.2022 у сумі 1 760 465 (один мільйон сімсот шістдесят тисяч чотириста шістдесят п`ять) грн. 90 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570)на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за депозитним договором № SAMDN3613 від 16.07.2012 пеню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 23.02.2021 по 23.02.2022 у сумі 1 069 699 (один мільйон шістдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 56 коп.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, код ЄДРПОУ 14360570)на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за депозитним договором № SAMDN8803 від 31.08.2012 пеню на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за період з 23.02.2021 по 23.02.2022 у сумі 964 731 (дев`ятсот шістдесят чотири тисячі сімсот тридцять одна) грн. 98 коп.

У іншій частині позовний вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда