Дата документу 12.09.2023 Справа № 314/1757/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/1757/23 Головуючий у 1-й інстанції: Свідунович Н.М.
Провадження №22-ц/807/1858/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми преміальної винагороди у зв`язку зі скасуванням наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення суми преміальної винагороди у зв`язку зі скасуванням наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у період часу з 08.07.1997 по 05.01.2022 він працював на підприємстві відповідача на різних посадах. На вимогу рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у справі № 314/24/21 його було звільнено з роботи на підставі наказу від 06.01.2022 № 5/ОС. За час перебування у трудових відносинах з відповідачем позивач був притягнутий до дисциплінарної відповідальності, а саме наказом від 28.08.2020 № 13/д "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" йому було оголошено догану. В подальшому вказаний наказ був скасований на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області у справі № 314/4233/21. Разом з тим, у зв`язку з оголошенням догани, позивача було позбавлено преміальної винагороди по результатам роботи за серпень 2020 року. Зважаючи, що наказ від 28.08.2020 № 13/д "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", на підставі якого його було позбавлено преміальної винагороди за серпень 2020 року, був скасований, позивач вважає, що має право на виплату цієї винагороди у сумі 2332,00 грн. Однак, у зв`язку з тим, що в добровільному порядку роботодавець відмовився виплачувати йому невиплачену преміальну винагороду за серпень 2020 року, він вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

На підставі зазначеного просив стягнути з відповідача невиплачену преміальну винагороду у сумі 2332,00 грн.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не приділив уваги дослідженню нормативних актів галузевого порядку, внаслідок чого не зміг встановити обставини нарахування, виплати та позбавлення преміальної винагороди за показниками діяльності. Зазначено, що суд не отримував від жодної зі сторін спору документ, на який посилався, зокрема Положення про оплату праці працівників АТ «Укрзалізниця». Також вказано, що суд визнав факт позбавлення преміальної винагороди на фоні скасованого судом наказу, але знехтував цим. Крім того, саме вимоги Положення про оплату праці позбавляє права одноосібного прийняття рішення керівником стосовно преміювання і перекладає повноваження з цього питання на комісію по оплаті праці.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. При цьому клегія суддів зауважу, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі Акціонерне товариство «Українська залізниця» отримало 04 вересня 2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2023 року це 268400 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684грн(2684грн х 100 = 268400 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;щодо спадкування; щодо приватизації державного житлового фонду; щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Ціна позову в цій справі становить 2 332 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зазначена справа відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України може розглядатися в порядку спрощеного провадження, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 24 серпня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що преміювання не є гарантованою щомісячною винагородою працівника, а правом роботодавця, що зазвичай передбачене положенням про преміювання, яке в основному є локальним актом підприємства.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду оскільки вони відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 перебуває в трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця» та займає посаду помічника начальника з кадрових питань (а.с.22).

Наказом № 13/д від 28.08.2020 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності", ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Відповідно до витягу з протоколу № 197 від 29.09.2020 року на засіданні Комісії по розгляду питань з оплати праці Запорізького моторвагонного депо постановлено:

-виплатити премію працівникам депо у вересні 2020 року за основні результати роботи у серпні 2020 року за виконання показників преміювання, враховуючи передбачені діючим Положенням про преміювання, а саме: 30,5% від посадового окладу для керівників, професіоналів, фахівців та технічних службовців;

-премію не нараховувати згідно наказів, протокольних рішень, довідок, рапортів: ОСОБА_1 , таб. № 4847 помічник начальника з кадрових питань позбавлен 100% (а.с.22).

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.11.2021 року у справі № 314/4233/21, скасовано наказ начальника структурного підрозділу «Запорізьке моторвагонне депо» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 28.08.2020 № 13/Д «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» помічника начальника з кадрових питань ОСОБА_1 .

Зазначене рішення набрало законної сили 06.06.2022 року.

13 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» Євгена Лященко із заявою про нарахування та виплату преміальної винагороди по результатам роботи за серпень 2020 року у сумі 2 331,72 грн, з відрахуванням із вказаної суми податків та зборів (а.с.7-8).

11 квітня 2023 року АТ «Укрзалізниця» листом № НЗТ/НЗК-7-3/388 дало відповідь ОСОБА_1 за результатами розгляду заяви від 13.03.2023 року, зазначивши, що будь-які зобов`язання АТ «Укрзалізниця» в частині видання наказу про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності у рішенні суду відсутні. Інших вимог при розгляді справи № 314/4233/20 не розглядались. Таким чином, порушене ОСОБА_1 питання щодо нарахування та виплати преміальної винагороди за результатами роботи за серпень 2020 року, враховуючи рішення у справі № 314/4233/20 є безпідставним (а.с.9).

Згідно з довідкою від 25.04.2023 № 706 станом на 01.08.2020 згідно штатного розпису Запорізького моторвагонного депо посадовий оклад помічника начальника з кадрових питань складав 7645 грн (а.с.22).

Частиною четвертою статті 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оплату праці", частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України "Про оплату праці", за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до статті 98 КЗпП України, оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Підприємства самостійно встановлюють умови та розміри оплати праці, в тому числі перелік надбавок та доплат, у колективному договорі з дотриманням законодавства, генеральної, галузевої угод (стаття 15 Закону України "Про оплату праці", стаття 97 КЗпП України).

Частиною першою статті 9-1 КЗпП України визначено, що підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Можливість зменшення розміру премії або позбавлення премії повністю окремих працівників, за які виробничі упущення та інші проступки і на який проміжок часу, встановлюється показниками й умовами преміювання, передбаченими Положенням про преміювання.

Положення про преміювання - складова частина діючої системи оплати праці на підприємстві і, як правило, затверджується як додаток до колективного договору.

Право збільшення (зменшення) розміру премії Положенням про преміювання може надаватися керівнику підприємства в односторонньому порядку або за погодженням з профспілковим органом. Рішення про зменшення розміру премій, у тому числі і у зв`язку з допущеними працівником виробничими упущеннями, керівник підприємства вправі прийняти одноосібно, якщо відповідним Положенням про преміювання не передбачено інше.

Згідно Положення про преміювання працівників Запорізького моторвагонного депо за основні результати господарської діяльності, затвердженого начальником Запорізького моторвагонного депо, преміювання робітників проводиться за результатами праці за місяць в наступному за звітним місяці, виняток провідники (нарахування за результатами праці за місяць проводиться у тому ж місяці). Основою для нарахування премії є дані бухгалтерського та статистичного звіту. Розмір премії корегується в сторону збільшення (зменшення) в залежності від виконання показників преміювання (а.с.18, зворот).

Одним із доводів апеляційної скарги є те, що суд в оскаржуваному рішенні посилався на Положення про оплату праці, яке не було надано сторонами спору в суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта слушними, адже суд дійсно посилався на зазначений нормативний акт в своєму рішенні, якому, в сукупності з іншими наявними матеріалами у справі була надана оцінка як доказу у справі.

Крім того, на зазначене положення у відзиві на позовну заяву посилався відповідач, що слідує із змісту останнього, однак, з невідомих суду причин не надав копію такого положення суду.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд враховує як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи, що поданий позивачем до апеляційної інстанції доказ, а саме копія Положення про оплату праці працівників Акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» (далі Положення) має виключне значення для правильного вирішення справи, з метою надання належної правової оцінки вказаному доказу у сукупності з іншими доказами, вважає за необхідне прийняти такий доказ на стадії апеляційного провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу й на те, що відповідач мав можливість заперечити проти дослідження в апеляційному суді нових доказів, дати на них пояснення та цими процесуальними правами не скористався.

Відповідно до п. 1.3 Положення, таке положення є нормативно-правовим атом, який регламентує питання організації оплати праці, порядок і умови оплати праці та визначення індивідуальної заробітної плати працівників АТ «Укрзалізниця», у тому числі працівників апарату управління АТ «Укрзалізниця», регіональних філій, філій та їх структурних підрозділів.

Згідно з п. 5.6. Положення, рішення з питань нарахування, виплати та розміру премії за основні результати діяльності працівників приймає Комісія з питань оплати праці відповідного рівня управління згідно з розділом 10 Положення, іншими нормативними документами АТ «Укрзалізниця».

Так, п. 10.14 Положення встановлено, що Комісія визначає розмір премії відповідно до вимог Положення, діючих положень про преміювання, нормативних документів з оцінки результатів діяльності працівників АТ «Укрзалізниця»; приймає рішення про відсоток збільшення, зменшення (часткове позбавлення) премії, повне позбавлення або невиплату премії.

Таким чином, умови нарахування працівникам премії встановлюються саме Комісією з питань оплати праці відповідного рівня управління, а наявність підстав для здійснення її виплати встановлюється за результатами роботи кожного працівника, з урахуванням виконання ним основних показників і є виключною компетенцією такої Комісії.

Відповідно до змісту Положення про преміювання працівників Запорізького моторвагонного депо, при наявності дисциплінарного стягнення, притягнення до адміністративної відповідальності, застосування заходів суспільного впливу за хуліганство премія не виплачується за той період, в якому були здійснені чи виявлені порушення або надійшли відомості про них (а.с.19).

Аналізуючи наведені норми, колегія суддів доходить висновку, що виплата чи не виплата премії є виключним правом роботодавця та визначається у згаданому порядку в певних межах, що є дискреційними повноваженнями роботодавця, з врахуванням ряду показників та обставин, а отже виплата такої винагороди не є автоматичним додатком у складі заробітної плати, що завжди виплачується працівнику чи навпаки виплата такої автоматично не припиняється у випадку наявності у працівника випадків порушення трудової дисципліни, накладення стягнень, тощо.

Тому, судом вірно встановлено, що рішення про виплату премій є правом роботодавця, додатковим благом, яке надається роботодавцем працівникам з метою створення необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, заохоченням до сумлінної праці.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційним судом не встановлено підстав необґрунтованості відмови у виплаті премій позивачу та підстав для втручання у дискреційні повноваження роботодавця, порушення ним порядку вирішення такого питання, тощо.

Крім того, прийняття Комісією з питань оплати праці в межах своєї компетенції рішення про невиплату премії ОСОБА_1 не можна кваліфікувати як погіршення умов оплати праці, про яке працівник повинен бути заздалегідь попереджений. Тобто, винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, а тому не є обов`язковою.

Зазначене узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 11 жовтня 2021 року у справі № 201/532/20, провадження N 61-10845св21.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши, що винагорода (премія) виплачується працівникові виключно за рішенням керівника, дійшов обґрунтованого висновку про те, що преміювання не є гарантованою щомісячною винагородою працівника, а правом роботодавця, що зазвичай передбачене положенням про преміювання, яке в основному є локальним актом підприємства.

Твердження апелянта на те, що суд першої інстанції не застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-2790цс16, є необґрунтованими, оскільки у зазначеній справі були суттєво відмінні від справи № 314/1757/23 обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права, зокрема, наведена справа не містить обставин позбавлення премії працівника за наслідками застосування до нього дисциплінарного стягнення у вигляді догани. Разом з тим, ОСОБА_1 не заявляв вимог щодо оскарження рішення Комісії з питань оплати праці щодо невиплати йому премії за серпень 2020 року.

Посилання позивача на те, що вимоги Положення про оплату праці позбавляють права одноосібного прийняття рішення керівником стосовно преміювання і перекладають повноваження з цього питання на комісію по оплаті праці є безпідставними та не є предметом даного позову у справі.

Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення та дійшов вірного висновку, що преміювання не є гарантованою щомісячною винагородою працівника, а правом роботодавця, що зазвичай передбачене положенням про преміювання, яке в основному є локальним актом підприємства.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до підпунктів «б» "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції в резолютивній частині судового рішення повинен зазначити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін підстав для зміни розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 17 липня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 12 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.