Справа № 161/1803/23
Провадження № 2/161/1361/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Олексюка А.В.,

при секретарі Гичці М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позов обґрунтовує тим, що з 2005 року позивач працювала у підприємця ОСОБА_4 на посаді менеджера з міжнародних перевезень за сумісництвом. В перелік її обов?язків входило шукати вантажі для організації перевезень вантажними автомобілями, які належали відповідачу. 3 грудня 2018 року розмір заробітної плати становив 30 000,00 грн, які вона отримувала своєчасно до жовтня 2019 року. Починаючи з жовтня 2019 року їй щомісячно виплачувалася заробітна плата лише частково - у розмірі 10 000 грн. А тому просить суд, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі, яка станом на 20.10.2022 року становить 500 000,00 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.03.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24.04.2023 на адресу суду надійшов відзив від відповідача, який обгрунтовано тим, що позивач ніколи не перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Пояснив, що ОСОБА_1 та дружина відповідача ОСОБА_5 вирішили створити спільну справу, а саме займатись вантажними перевезеннями та зареєструвати як фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 ОСОБА_5 відповідала за ведення бухгалтерського обліку підприємця, а позивач - за пошук вантажу, бізнес вівся 50/50. Після початку бойових дій у 2022 році, відповідач з дружиною виїхали до Німеччини, а позивач розпоряджалася автомобілями самостійно. В серпні 2022 року відповідач автомобіль продав, виплатив усі борги перед водіями, податкові платежі, що обурило позивача і вона подала надуманий позов. А тому, у зв`язку з відсутністю трудових відносин між позивачем та відповідачем, просив суд відмовити в задоволенні даного позову.

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, заперечував щодо його задоволення з підстав зазначених у відзиві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до положень ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст. 21 КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

У відповідності до ст.ст. 77-80 ЦПК України, в їх системному зв`язку, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач мала намір стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі.

Однак, суд критично оцінює надані позивачем докази перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах, оскільки такі не є належними та достатніми для встановлення вказаного факту, в розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України.

Зокрема, як вбачається із матеріалів справи, позивач додає копії письмових пояснень працівників, з якими вони працювали, експедиційно-транспортні заявки, рахунки ПАТ «Укртелеком» про нарахування ОСОБА_1 вартості за телекомунікаційні послуги (а.с. 9-114, 177).

Однак, вказані документи не можуть свідчити про наявність трудових відносин між сторонами, виконання позивачем саме трудових функцій, підпорядкування його правилам внутрішнього трудового розпорядку та виплати останнім фіксованої заробітної плати, а лише підтвердити можливе виконання позивачем певних доручень відповідача та взагалі не ідентифікують відповідача як роботодавця у якого з позивачем, на його думку, були наявні трудові відносини.

Крім того, до поданої позивачем копії трудової книжки (дублікату) серії НОМЕР_1 , де під записом №9 вказано «СПД ОСОБА_4 07.06.2014 прийнята на посаду менеджера-логіста згідно трудового договору, зареєстрованого в Фонді зайнятості за №9 від 07.06.2014» суд ставиться критично.

Як вбачається з відповіді головного Пенсійного Фонду України у Волинській області від 09.08.2023 №0300-0704-7/46563, відповідно до інформації, що міститься в обліковій картці застрахованої особи ОСОБА_1 в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування інформація про перебування у трудових відносинах з фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 відсутня.

У відповіді Головного управління ДПС у Волинській області від 17.08.2023 №5785/5/03-20-24-06-05, вказано, що інформація щодо реєстрації укладеного трудового договору між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_1 відсутня, згідно бази даних ІКС «Податковий блок» в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку, а також суми нарахованого єдиного внеску поданих СПД ОСОБА_4 інформація щодо перебування у трудових відносинах з громадянкою ОСОБА_1 відсутня.

Крім того, з поданих відповідачем відомостей про нарахування заробітної плати за 2017-2019 роки вбачається лише працевлаштованими водії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с.145-168).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 повинна була подати відповідні докази, що вона була допущена до роботи у відповідача на умовах трудового договору, працювала на певних умовах та мала зобов`язання відповідача щодо оплати праці, що підтверджує наявність саме трудових відносин з роботодавцем. Будь-яких доказів, які б вказували на існування саме трудових відносин між сторонами позивачем не надано, як і не надано підтверджуючих документів такої професії.

Не заслуговують на увагу і покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які стверджували, що ОСОБА_1 офіційно працює в ТОВ «Кромберг енд Шуберт», а у ФОП ОСОБА_9 працювала за сумісництвом, оскільки такі покази безпосередньо не підтверджують факт роботи позивача за трудовим договором. Інших доказів, які б вказували на необхідні елементи ознак трудових відносин, як то вид роботи, тривалість робочого часу, порядок оплати в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, стороною позивача не доведено факт перебування з відповідачем у трудових відносинах на посаді менеджера з міжнародних перевезень з 2005 року, а відтак і зобов`язання відповідача виплатити заборгованість по заробітній платі, тому дані вимоги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення.

Недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі і позовні вимоги позивача, як похідні від вищевказаних вимог, про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з виплати заробітної плати.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову судові витрати стягненню з відповідачів не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77, 78, 81, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по заробітній платі -відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 11.09.2023.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк