Ухвала

13 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 646/548/19

провадження № 61-13203ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що здійснила самочинне будівництво, визнання особи власником матеріалів та обладнання об`єкту самочинного будівництва та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , у якому змінивши предмет позову просила визнати її такою, що здійснила самочинне будівництво нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв.м в житловому будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; визначити її власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв.м в житловому будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язати ОСОБА_3 звільнити побудоване нею нежитлове приміщення загальною площею 19,9 кв.м в житловому будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_3 привести до попереднього стану (до зайняття ОСОБА_3 ) побудованого нею нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв.м в житловому будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відновити цілісність стіни, що була зруйнована ОСОБА_3 шляхом створення проходу до сараю (будівлі) з квартири АДРЕСА_2 і відновити прохід та двері із сараю (будівлі), що існували до зайняття ОСОБА_3 побудованого нею нежитлового приміщення загальною площею 19,9 кв.м в житловому будинку літ. «В-1» розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а також стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що в будинку не було місця для зберігання особистих речей, так як в будинку немає комори, за власні кошти вона у 2014 році здійснила самочинне будівництво сараю на місці знесеної квартири АДРЕСА_3 .

Крім того, позивач зазначала, що відповідно до інформації дільниці № 58 Основ`янського району КП «Жилкомсервіс»: квартира АДРЕСА_3 знаходилась в напівзруйнованому стані, в цій квартирі зареєстровані 2 особи, які тривалий час фактично не проживали в ній. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зняті з реєстрації за вказаною адресою 25 жовтня 2013 року на основі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 30 квітня 2013 року (справа 646/2505/13-ц), після зняття з реєстрації вказаних осіб, квартира була знесена.

Зазначала, що 21 серпня 2014 року начальником дільниці № 58 Основ`янського району КП «Жилкомсервіс» відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за статтею 152 КУпАП, а саме за те, що вона самовільно почала будівництво сараю на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_3 , чим порушила п.7.2.6.3 «Правил благоустрою території м. Харкова» затверджених рішенням сесії Харківської міської ради 16 листопада 2011 року № 504/17».

Постановою № 32/13 про накладення адміністративного стягнення від 27 серпня 2014 року адміністративною комісією Червонозаводського району м. Харкова накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн, який нею сплачено.

Стверджувала, що вищевикладене підтверджує, що самочинне будівництво сараю на місці знесеної квартири за вищевказаною адресою було здійснено безпосередньо нею.

Крім того зазначала, що з моменту здійснення будівництва та до червня 2018 року використовувала вказане приміщення у господарських цілях, а саме зберігала у вказаному сараї особисті речі.

Проте з червня 2018 року ОСОБА_3 , що проживає за адресою: АДРЕСА_4 , з невідомих причин, звільнила вказане приміщення від її речей, здійснила заміну вхідних дверей, та самовільно використовує приміщення дотепер, не являючись ні власником земельної ділянки, ні особою яка самочинно збудувала цей сарай.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відшкодування судових витрат відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року залишено без змін. Ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2021 року залишена без змін.

06 вересня 2023 року представник ОСОБА_2 через Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання особи такою, що здійснила самочинне будівництво сараю, визнання особи власником матеріалів та обладнання об`єкту самочинного будівництва (сараю) та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Справа № 646/548/19 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.

З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 травня 2021 року, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що здійснила самочинне будівництво, визнання особи власником матеріалів та обладнання об`єкту самочинного будівництва та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: І. О. Дундар

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук