Справа № 466/8351/22
Провадження № 2/466/817/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі

головуючої судді Луців-Шумської Н.Л.

учасники справи

секретар Попенко І.І.

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

представник відповідача ІвашківЮ.В.

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання недійсними договорів купівлі-продажу,

в с т а н о в и в :

25.10.2022 ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку на АДРЕСА_3 , укладеного 08 травня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. реєстровий №558, та договору купівлі-продажу земельної ділянки за цією ж адресою, укладеного 08 травня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. реєстровий №560.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що її батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати позивачки третя особа на стороні позивача, ОСОБА_3 . Разом з батьками позивачка проживала в будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Цей будинок належав її батькові ОСОБА_5 на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Савицькою Т.О. 28.07.2011 за №3-357.

Батьки проживали спільно, робили поточний ремонт будинку, облаштовували свій побут.

На якомусь етапі життя батько захворів, став інвалідом третьої групи. Згодом пристрастився до алкоголю і став узалежненим. Не маючи постійного заробітку крім пенсії, батько почав брати споживчі кредити. У нього накопичилися значні борги. Згодом батькові почали надходити телефонні дзвінки та повідомлення з вимогою повернути борг та відсотки, нерідко звучали погрози від колекторів в сторону всіх членів сім`ї. В умовах морального тиску та шантажу ОСОБА_5 погодився формально відчужити належний йому будинок та земельну ділянку задля уникнення стягнення на це майно. Покупцем стала дружина рідного брата батька позивачки ОСОБА_6 .

Таким чином, 08.05.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено два договори: договір купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. за реєстровим №558 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. за реєстровим №560.

Повної суми коштів, вказаної в договорах, ОСОБА_5 не отримав.

Крім цього, сім`я позивачки і надалі продовжила проживати у даному будинку за адресою: АДРЕСА_3 , ключі «новому» власнику не передавались, договори з надавачами комунальних послуг не переоформлялися, покупець у будинок не вселився.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що стверджуються свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Позивачка вважає, що дані договори укладені під впливом тяжкої обставини під час хвороби батька і значних боргових зобов`язань, для уникнення реалізації майна за борги, на вкрай невигідних умовах, при відсутності повного розрахунку, відсутності іншого житла та під моральним тиском.

Правовими підставами позовних вимог позивачка зазначає норми ст.ст. 203, 215, 233 ЦК України.

Провадження по справі відкрито ухвалою від 30.11.2022 за правилами загального позовного провадження.

26.12.2022 представник відповідачки ОСОБА_4 адвокат Івашків Ю.В. подав відзив на позовну заяву, за яким відповідачка обставини, вказані у позові, заперечує в повному обсязі, правової підстави позову не визнає. Пояснює, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем, оскільки не є стороною правочинів, які вона оспорює. Вважає, що висновок позивачки про необхідність застосування до спірних правовідносин статті 233 ЦК України є необґрунтованим. Покликається на голослівність тверджень позивачки про наявність тяжких обставин, що змусили ОСОБА_5 укласти оспорювані договори. Зазначає, що позивачка та третя особа ніколи не були зареєстровані в будинку на АДРЕСА_3 . Цей будинок був особистою власністю ОСОБА_5 . За договорами купівлі-продажу всі кошти були отримані продавцем до їх підписання, про що записано у договорах. Відповідачка зазначає, що впродовж останніх років життя ОСОБА_5 вона та її чоловік ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікувалися ОСОБА_5 , допомагали йому з лікуванням, утриманням. На той час у ОСОБА_5 були складні стосунки із сім`єю. За попередньою домовленістю вони поетапно впродовж року перед підписанням договорів купівлі-продажу надавали ОСОБА_5 кошти на загальну суму 1333200грн. Ці кошти ним витрачалися на власні потреби, також частину коштів він мав вкласти у ремонт квартири на АДРЕСА_1 , де зареєстровані його дружина та донька (позивачка у справі), частину заощадити. Просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 13.02.2023 закрито підготовче та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, давши пояснення аналогічні тим, що викладені у поданому до суду позові та письмових поясненнях від 28.06.2023. Зазначила, що по оскаржувані договори їй за життя батька відомо не було. Пояснює це тим, що батько хотів зберегти майно від кредиторів, продаючи будинок і земельну ділянку дружині брата, батько не сприймав угоду як реальну та серйозну. Повного розрахунку за цими договорами з батьком не проведено. Вказана у договорах ціна майна не відповідача його ринковій вартості. Просить визнати договори недійсними, оскільки такі укладені під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних умовах.

Відповідачка ОСОБА_4 позовних вимог не визнала. Дала пояснення про те, що між братами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були хороші стосунки. Вона та її чоловік ОСОБА_6 допомагали ОСОБА_5 матеріально, опікувалися ним з 2009 року, несли витрати на його лікування в 2019-2016 роках, помагали йому погашати кредити. Між братами була попередня домовленість про продаж будинку. Ініціатором продажу був ОСОБА_5 , він доручив братові ОСОБА_6 зайнятися оформленням всіх документів про право власності на будинок і земельну ділянку з тим щоб в подальшому продати їх ОСОБА_6 . Домовленості про розрахунки відбувалися між братами. Однак її чоловік ОСОБА_6 раптово помер. Після його смерті вона виявила у сейфі чоловіка грошові кошти в сумі 300 000грн. Згодом ОСОБА_5 сказав, що її покійний чоловік мав доплатити йому ще 300 000грн. до обумовленої суми. Ці кошти вона передала ОСОБА_5 а ОСОБА_5 сказав, що продасть свою частку будинку і земельної ділянки їй ОСОБА_4 . По домовленості після оформлення купівлі-продажу ОСОБА_5 мав і надалі проживати в будинку.

Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги заперечив з наведених у відзиві на позов мотивів.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала повністю. Дала пояснення за якими про наявність оспорюваних договорів стало відомо після смерті чоловіка. Зазначає про те, що чоловік ОСОБА_5 хворів, на його лікування витрачалися значні кошти. Згодом він почав зловживати алкоголем, не мав сталого заробітку, пенсія була невеликою. Чоловік приховав від неї укладення цих договорів, бо вона б заперечувала проти цього. Вважає, що такі договори були укладені з метою приховати майно від стягувачів.

Заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає з таких мотивів.

Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За загальними положеннями ЦПК України обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.07.2011р. був власником житлового будинку АДРЕСА_3 загальною площею 72,2кв.м та господарських будівель, що до нього належали. Державна реєстрація права власності підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.05.2020р.

Крім того, йому на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 0,071га за адресою АДРЕСА_3 кадастровий номер земельної ділянки :06:005:0504. Державна реєстрація права власності проведена 01.11.2018р.

08.05.2020 було укладено договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 продав а ОСОБА_4 купила житловий будинок АДРЕСА_3 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я., реєстровий №558 /а.с 6-9/.

Відповідно до п.2.1 Договору продаж житлового будинку здійснено за 973 400,00 грн., які повністю оплачені покупцем ОСОБА_4 продавцю ОСОБА_5 до посвідчення цього договору. Розрахунок проведено згідно чинного законодавства /а.с. 6, на звороті/. Копія вказаного вище Договору долучена до матеріалів справи та оглянута судом.

Також, 08.05.2020 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,071га на АДРЕСА_3 , кадастровий номер земельної ділянки :06:005:0504, що посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я., реєстровий №558 /а.с. 10-11/.

Відповідно до п.2.1 Договору продаж земельної ділянкижитлового будинку здійснено за 359 800,00 грн., які повністю оплачені покупцем ОСОБА_4 продавцю ОСОБА_5 до посвідчення цього договору. Розрахунок проведено згідно чинного законодавства. /а.с 10/. Копія вказаного вище Договору долучена до матеріалів справи та оглянута судом.

Позивачка ОСОБА_1 просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку та договір купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, оскільки її батько (Продавець ОСОБА_5 ) уклав ці договори під впливом тяжких обставин на вкрай невигідних для нього умовах.

Згідно із вимогами ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі: правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п`ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до судової практики суд задовольняє позов про визнання такого правочину недійсним, якщо мають місце дві умови: 1) особа вчиняє правочин під впливом тяжкої для неї обставини, під якою розуміють важке майнове становище, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для нормального існування людини і це може стосуватися як самої фізичної особи, так і членів її сім`ї; 2) умови правочину вкрай невигідні для цієї особи.

Проаналізувавши надані позивачем докази, суд вважає, що вищенаведені підстави застосування ст. 233 ЦК України, позивачем не доведені.

Як роз`яснив Пленум ВСУ у п.23 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі ст.233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Поняття як «тяжкі обставини» та «вкрай невигідні умови» є оціночними категоріями і повинні визнаватися судом з урахуванням всіх обставин справи.

Окрім того, як свідчить тлумачення частини першої статті 233 ЦК України умовами, існування яких надає підстави особі звертатися до суду, а суду - виносити рішення про визнання правочину недійсним є:

а) наявність тяжкої обставини, що «змусила» особу вчинити правочин;

б) те, що цей правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах.

Оскільки, необхідна сукупність вказаних умов для визнання правочину недійсним, то при визначенні того, які правочини можуть оспорюватися на підставі статті 233 ЦК України потрібно з`ясувати, як розуміти «вкрай невигідні умови».

Використане у частині першій статті 233 ЦК України словосполучення «вкрай невигідних умовах» є оціночним, тому для кваліфікації певного договору як такого, що вчинений на вкрай невигідних умовах, необхідно порівнювати умови такого договору із умовами договорів того ж виду, які зазвичай вчиняються у цивільному обороті. Якщо умови договору (наприклад, ціна, процентна ставка чи інше зустрічне надання) порівняно із звичайними умовами договорів цього ж виду, які існують у цей момент, є «різко», значно невигідними для однієї зі сторін, і тільки в силу тяжкої обставини одна зі сторін приймає ці умови, то такий договір може бути визнаний недійсним на підставі статті 233 ЦК України.

Також, необхідним критерієм для визнання правочину недійсним, з підстав передбачених вище, є доведення в судовому процесі нерозривного причиново наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин, тобто основний акцент необхідно зробити на об`єктивній та суб`єктивній стороні.

Верховний Суд України чітко констатує: «Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах».

Позивачка тяжкими для ОСОБА_5 обставинами зазначає хворобу батька, наявність значних боргів, тиск колекторів.

На підтвердження своїх доводів позивачка надала суду копію повідомлення «ВТБ Банку» на ім`я ОСОБА_5 про наявність у нього станом на 28.08.2013р. боргу в сумі 121,55грн. за кредитним договором від 19.06.2013р. Аналогічний лист Банку про заборгованість в розмірі 219,89грн. станом на 29.07.2014р. за кредитною карткою. А також лист Банку про необхідність погашення заборгованості в сумі 243,28грн. станом на 22.04.2015р. за кредитним договором від 05.06.2012р. В подальшому за цим кредитним договором право вимоги відступлено ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з сумою боргу на 14.06.2017р. 774,90грн.

Згідно листа Компанії з управління активами «Прімоколект-Капітал» від 27.02.2017р. на ім`я ОСОБА_5 , останньому пропонується реструктуризація заборгованості в сумі 6798,24грн. за договором від 27.02.2017р. строком на 33 місяці зі щомісячним платежем не менше 200грн. Також за цим кредитом ОСОБА_5 пропонувалося списання половини суми боргу в разі оплати іншої його половини в розмірі 3984,23грн. до 28.09.2018р.

Проте, ці документи не підтверджують існування у ОСОБА_5 невиконаних кредитних зобов`язань станом на 2020рік.

Крім того, вказані у листах кредиторів суми заборгованостей є незначними, відсутні відомості про їх безспірний характер та можливість стягнення у примусовому порядку.

Щодо стану здоров`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивачкою не долучено жодного доказу на підтвердження його тяжкої хвороби як на час укладення спірних договорів, так і в період, що безпосередньо передував їх укладенню.

Отже, позивачкою не доведено існування тяжкої для ОСОБА_5 обставини, під впливом якої він 08.05.2020р. уклав оспорювані договори купівлі продажу.

Щодо іншої обставини, на яку покликається позивачка вкрай невигідні для ОСОБА_5 обставини.

Твердження позивачки про занижену вартість об`єктів продажу, як вкрай невигідну умову, суд вважає голослівним, не підкріпленим жодними доказами.

За умовами договорів розрахунки між покупцем та продавцем були проведені до посвідчення цього договору нотаріусом. Обгрунтованих підстав вважати, що такі розрахунки повністю не були проведені, немає.

Відсутність у продавця іншого житла на праві власності не може бути підставою для висновку про вкрай невигідні умови продажу будинку і земельної ділянки.

Позивачем у даній справі не доведено сукупність передбачених статтею 233 ЦК України умов для визнання правочинів недійсними.

Повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, докази, на які покликалися сторони в ході розгляду справи, суд вважає, що відсутні підстави для висновку про укладення ОСОБА_5 08.05.2020р. договорів купівлі продажу житлового будинку та земельної ділянки під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах, оскільки лише за сукупності цих двох умов правочин може бути визнаний судом недійсним.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідачем подано документи про понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000грн. Суд, враховуючи характер спору, незначний обсяг поданих сторонами доказів, вважає за доцільне такі витрати відшкодувати частково.

У зв`язку з відмовою у позову на підставі ст. 141 ЦПК України з позивачки ОСОБА_1 підлягають стягнення на користь ОСОБА_4 10 000грн. у часткове відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 ), третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ) про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 08 травня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. реєстровий №558, та договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 08 травня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шемечко І.Я. реєстровий №560 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 10 000грн. у часткове відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.09.2023.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська