Справа №443/411/23
Провадження №2/443/265/23
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

14 вересня 2023 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого - судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.

розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Жидачеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог (в порядку ст.49 ЦПК України) просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 31.08.2021 в сумі 75 000 гривень, з яких 15 000 гривень суму позики, 60 000 гривень відсотки, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1073 грн 60 коп.

Стислий виклад позиції сторін.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликається на те, що 31 серпня 2021 він надав у позику ОСОБА_2 суму коштів в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень, про що останнім складено відповідну розписку. Так, згідно з розпискою ОСОБА_2 в момент її написання отримав від нього у строкове платне користування кошти в сумі 20 000 грн, які зобов`язувався повернути не пізніше 28 лютого 2022 року. За користування коштами відповідач зобов`язався протягом усього періоду користування коштами сплачувати винагороду у виді відсотків, а саме 25 %, 5 000, 00 грн щомісяця до першого числа кожного місяця до повного повернення позики. На день подання позову до суду грошові кошти відповідач у повному обсязі не поверну а, частково сплатив тіло позики у розмірі 4 000,00 грн та відсотки у розмірі 16 000,00 грн, а всього: 20 000,00 грн, проте продовжує користуватись коштами. Відсотки не сплачує починаючи з 1 січня 2022 року. Так, всупереч вимогам закону та умовам позики відповідач своїх зобов`язань за договором позики належним чином не виконав, суму позики в розмірі 15 000 грн (залишок) не повернув, відсотки за січень - грудень 2022 року, за січень березень 2023 року в загальному розмірі 60 000,00 гривень не сплатив, уникає контактів, переховується, а тому він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 30.03.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 04.05.2023 /а.с. 16-17/.

04.05.2023 справу розглядом відкладено на 29.05.2023 у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення відповідачу ОСОБА_2 судової повістки про виклик до суду /а.с.24-25/.

29.05.2023 у зв`язку із неявкою відповідача за клопотанням позивача справу розглядом відкладено на 22.06.2023 /а.с.33-34/.

22.06.2023 за клопотанням позивача справу розглядом відкладено на 11.07.2023 /а.с.41/

11.07.2023 у зв`язку із неявкою відповідача за клопотанням позивача справу розглядом відкладено на 18.08.2023 /а.с.53-54/.

18.08.2023 справу розглядом відкладено на 11.09.2023 у зв`язку із відсутністю відомостей про вручення відповідачу ОСОБА_2 судової повістки про виклик до суду /а.с.68/.

Розгляд справи по суті відбувся 11.09.2023 за відсутності сторін.

Позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав, правом на подання відзиву не скористався.

Згідно інформації з Єдиного державного демографічного реєстру від 30.03.2023 №9094 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Судом скеровувався виклик у судове засідання на зазначену адресу, однак конверт повернувся до суду із відміткою засобу зв`язку «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним врученням виклику у судове засідання.

Окрім того, судом на веб-порталі судової влади України публікувалось оголошення про виклик у судове засідання ОСОБА_2 .

Відтак, суд вважає, що наявні умови для проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів, що відповідає вимогам частини 4 статті 223 та статті 280 ЦПК України.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Частинами 1 та 4 статті 206 ЦПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач-визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 11.09.2023, є дата складення повного тексту судового рішення 14.09.2023.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, а відтак позов слід задовольнити частково ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини

Згідно розписки від 31.08.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики, згідно якого ОСОБА_2 в момент підписання договору отримав від ОСОБА_1 у строкове платне користування кошти готівкою у сумі 20 000,00 гривень, які зобов`язується повернути не пізніше двадцять восьмого лютого дві тисячі двадцять другого року. За користування вказаною позикою зобов`язується щомісяця першого числа виплачувати винагороду у виді відсотків в розмірі 5 000,00 гривень, де 1 000,00 гривень зараховується як тіло позики. За протермінування будь-якого з вказаних платежів понад 5 днів зобов`язується виплачувати штраф у подвійному розмірі за цим простроченням. Позику має право повернути в будь який час достроково, що є підставою для припинення нарахування відсотків /а.с.7,59/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ст. 1050 ЦК України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. 31.08.2021 ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 20 000,00 грн. та зобов`язувався їх повернути до 28.02.2022. Сума щомісячного платежу становила 5 000,00 грн, з яких 1 000,00 грн сума позики та 4 000,00 грн відсотки.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав у повному обсязі передав ОСОБА_2 у користування на строк до 28.02.2022 грошові кошти у сумі 20 000,00 грн. ОСОБА_2 зі свого боку умови договору позики виконав не у повному обсязі, оскільки отриманні у тимчасове користування кошти повернув не у повній сумі, а також має заборгованість із відсотків за користування коштами, а термін їх повернення сплив.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_2 частково кошти за договором позики йому повернуто, а саме за період вересень-грудень 2021 у розмірі 20 000,00 грн з яких 4 000,00 грн тіло позики та 16 000,00 грн відсотки за користування позикою.

Таким чином, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 повернуто суму коштів у розмірі 20 000,0 грн, з яких 4 000,00 грн тіло позики та 16 000,00 грн відсотки за користування позикою.

Враховуючи те, що за умовами вищезазначених договорів відповідач отримав кошти у позику та користувався ними, належних та допустимих доказів на підтвердження повернення отриманих в коштів у повному обсязі, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано, відтак, суд приходить до висновку про те, що заборгованість за основним боргом у розмірі 15 000,00 грн на підставі договору позики від 31.08.2021 підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , а відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування коштами наданими у позику.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 висловила думку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також пеню, застосовувати штрафні санкції, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України.

Оскільки договір позики укладено 31.08.2021 та терміном до 28.02.2022, відтак нарахування процентів після 28.02.2022 є безпідставним.

Таким чином, беручи до уваги, що позивачем у позові зазначено, що відповідач сплатив на користь позивача відсотки за користування коштами наданими у позику за період вересень-грудень 2021, а щомісячний розмір відсотків становить 4 000,00 грн, відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування коштами наданими у позику за період січень лютий 2022, що становить 8 000,00 грн (4 000,00 Х 2)

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за відсотками за користування коштами наданими у позику є підставними розмірі 8 000,00 грн, а нарахування відсотків поза межами строку дії договору не підлягають до задоволення, оскільки регулюються нормами ст. 625 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 329,17 грн (23 000,00 х 100% : 75 000,00 = 30,67 %; 1 073,60 : 100% х 30,66 % = 329,17).

За таких обставин, суд прийшов до висновку про часткове задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача суму основного боргу у розмірі 15 000,00 грн, відсотки за користування коштами за договором позики у розмірі 8 000,00 грн та судовий збір у розмірі 329,17 грн, а всього: 23 329,17 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 229, 247, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), суму боргу за договором позики у розмірі 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн, суму відсотків у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень та 329 (триста двадцять дев`ять) грн 17 коп, а всього: 23 329 (двадцять три тисячі триста двадцять дев`ять) грн 17 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Р.Г. Равлінко