ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/664/23 Справа № 431/2134/21 Суддя у 1-й інстанції - Рукас О.В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Максюти Ж.І.

суддів - Зайцевої С.А., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Ніколиної А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 грудня 2021 року за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач СТОВ Агрофірма «Калмичанка» в особі представника позивача адвоката Холодова Л.Ю. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 28.05.2021 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено до підготовчого судового засідання.

Ухвалою Старобільського районного суду Луганської області від 22.11.2021 року справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 28.10.2015 року наказом № 274-К від 28.10.2015р. ОСОБА_1 на підставі його заяви було прийнято на роботу у СТОВ АГРОФІРМА «Калмичанка» трактористом. Того ж дня з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та проведено вступний інструктаж з питань охорони праці. 03.05.2017 року Наказом № 28 за відповідачем закріплено трактор та комбайн «New Holland». Кваліфікацію відповідача та можливість керування вказаними транспортними засобами підтверджено посвідченням водія серія НОМЕР_1 видане 20.02.2002 р. та посвідченням тракториста-машиніста серія НОМЕР_2 видане 15.08.2006 р.

01.10.2020 р. з відповідачем проведено повторний інструктаж з охорони праці на робочому місці (відображено в журналі мехзагіну), де його ознайомлено з вимогами праці при роботі на тракторі (інструкція № 12) та комбайні (інструкція № 14).

10.10.2020 р. до відома директора позивача докладною доведено, що під час обстеження комбайна «New Holland», на якому згідно дорожнього листа від 9.10.2020р. № 1235 працював відповідач було виявлено пошкодження шини 600/65 R 28 та камери 620/75-30, також доведено вартість пошкодженого майна: вартість шини 600/65 R 28 складає 29167,50 грн. без ПДВ, вартість камери 620/75-30 складає 29167,50 грн. без ПДВ, вартість пошкодженого майна запропоновано вирахувати з відповідача. Пошкоджений зернозбиральний комбайн NEW HOLLAND СХ 8080 реєстраційний номер НОМЕР_3 належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію машини серія НОМЕР_4 .

Вказані факти зафіксовано актом обстеження від 10.10.2020 р., та встановлено, що шина та камера не підлягають відновленню та в подальшому списані. Відповідач від підпису акту відмовився, причину не пояснив, про що вказано в акті обстеження. 12.10.2020 р. складено акт фіксації відмови від надання письмових пояснень щодо причини пошкодження шини та камери. 12.10.2020 р. позивачем придбано згідно накладної № АТТ2060 нові камери та шини замість пошкоджених з вини відповідача, вартість однієї камери та шини з урахуванням ПДВ становить 37302,00 грн. Добровільно відшкодовувати завдані збитки відповідач відмовляється.

Вважав, що відповідач повинен нести повну матеріальну відповідальність перед СТОВ АГРОФІРМА «Калмичанка» за завдану пряму матеріальну шкоду, як працівник, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність та якому для виконання свої трудових обов`язків передано матеріальні цінності.

На підставі викладеного прохав суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 37302, 00 грн.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 22 грудня 2021 року в задоволенні позовних вимог Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому воно є необґрунтованим.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан.

Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року № 1/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України Про судоустрій та статус суддів, змінено територіальну підсудність судових справ Луганського апеляційного суду та Троїцького районного суду Луганської області. Визначено, що справи цих судів підсудні Дніпровському апеляційному суду та Синельниківському міськрайонному суду Дніпропетровської області відповідно.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року було витребувано з Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу № 431/2134/21 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Листом від 14 грудня 2022 року вих. № 01-05/53/2022 Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області повідомив апеляційний суд, що матеріали вищевказаної цивільної справи до суду не надходили.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 27 грудня 2022 року матеріали апеляційного провадження у цивільній справі № 431/2134/21 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди направлено за встановленою підсудністю до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 березня 2023 року відновлено втрачене судове провадження у справі № 431/2134/21 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, що стосується:

- судових рішень Старобільського районного суду Луганської області по справі 431/2134/21: ухвали про відкриття провадження у справі від 28.05.2021 року, ухвали від 08.06.2021 року, ухвали від 26.07.2021 року, ухвали від 12.08.2021 року, ухвали від 27.08.2021 року, ухвали від 22.11.2021 року, рішення (вступна та резолютивна частини) від 22.12.2021 року, рішення суду (повний текст) від 22.12.2021 року. року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року матеріали справи № 431/2134/21 за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди повернено до Синельниківського міськрайонного суду для належного оформлення.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від10 травня 2023 року виправлено допущену описку в резолютивні частині ухвали цього ж суду від 27 грудня 2022 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 грудня 2021 року за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, потрібно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Конституцією України закріплено основні засади судочинства (частина друга статті 129). Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист, зокрема, на забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції, оскільки перегляд таких рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів особи. За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (рішення у справі Podbielski and PPU Polpure v. Poland від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98).

ЄСПЛ зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі De Geouffre de la Pradelle v. France від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного оскарження судового рішення. Можливість (право) оскарження судових рішень у суді апеляційної інстанції є складовою права особи на судовий захист. Перегляд судових рішень в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина. Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження рішення суду та перегляд оскаржуваного рішення в апеляційному порядку, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції, на справедливий суд.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно статті 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

У пункті 38 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції роз`яснено, що відновлення втраченого (і в разі коли справу знищено за закінченням строку зберігання) повністю або частково судового провадження в цивільній справі, якщо вона була закінчена ухваленням рішення або постановленням ухвали про закриття провадження, проводиться у порядку встановленому ЦПК України судом, який ухвалив рішення по суті або постановив ухвалу про закриття провадження у справі, за заявою (зміст якої визначено статтею 405 ЦПК України) осіб, які брали участь у справі (їх правонаступників), або за ініціативою суду. Розгляд справи та ухвалення рішення проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 407 і 408 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 494 ЦПК України на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

Тлумачення частини першої статті 494 ЦПК України свідчить, що допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо провадження втраченого у відповідній частині. При цьому, не допускається відновлення втраченого провадження в частині, якщо воно втрачене повністю.

Відповідно до частини третьої статті 494 ЦПК України у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів.

У постанові ОП КЦС ВС від 12.06.2023 у справі № 2-7985/2003 відступив від висновків, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 435/4160/13-ц (провадження № 61-15459св19), від 14 лютого 2022 року у справі № 2-275/2010 (провадження № 61-13540св21), від 20 липня 2022 року у справі № 423/725/13 (провадження № 61-15590св21), та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року у справі № 2-1659/07 (провадження № 61-23248св19), щодо можливості закривати апеляційне провадження, якщо втрачене судове провадження відновлено не повністю, за аналогією до норми частини четвертої статті 494 ЦПК України. Оскільки закриття апеляційного провадження у зв`язку з неповним відновленням втраченого судового провадження не ґрунтується на положеннях цивільного процесуального законодавства та призводить до обмеження права заявника на доступ до правосуддя.

У справі, що переглядається, колегія суддів враховує, що судове провадження втрачене повністю та ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2022 року судове провадження у справі відновлене тільки частково.

Проте, вивчивши матеріали відновленого провадження, колегія суддів вважає про їх достатність для розгляду вищевказаної апеляційної скарги.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони по справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме довідкою про доставку електронного листа та оголошень про виклик (а.с. 127,128).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 28.10.2015 року наказом № 274-К від 28.10.2015р. ОСОБА_1 на підставі його заяви було прийнято на роботу у СТОВ Агрофірма «Калмичанка» трактористом. Того ж дня з ним було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку та проведено вступний інструктаж з питань охорони праці.

Згідно умов п.1 договору, працівник, що займає посаду або виконує роботу тракториста бере на себе повну відповідальність за забезпечення зберігання довірених йому підприємством матеріальних цінностей; готівкових коштів і в зв`язку з цим зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому на зберігання або іншої мети матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів для відвернення шкоди; своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження довірених йому матеріальних цінностей та ін.

Відповідно до пунктів 3, 4 договору, у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди, заподіяної підприємству, її відшкодування проводиться згідно з діючим законодавством. Працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо шкода заподіяна не з його вини.

Згідно Наказу № 28 від 03.05.2017 року СТОВ Агрофірма «Калмичанка», за ОСОБА_1 було закріплено трактор «New Holland» Т-8 390 та комбайн «New Holland» НОМЕР_5 .

Згідно Доповідної записки від 10.10.2020 року завідуючого майстернею ОСОБА_2 , було повідомлено директора СТОВ Агрофірма «Калмичанка», що при огляді комбайну «New Holland» було виявлено пошкодження шини 600/65 R 28, яке ремонту не підлягає. За халатне відношення запропоновано стягнути вартість пошкодженої шини з ОСОБА_1 .

Актом обстеження комбайна «New Holland» від 10.10.2020 року, комісією у складі завідуючого майстернею ОСОБА_2 , головного агронома ОСОБА_3 , головного інженера ОСОБА_4 проведено обстеження комбайна «New Holland» СХ8080, на якому працював ОСОБА_1 та виявлено пошкодження шини 600/65/ R 28 та камери 620/75-30, яке не підлягає відновленню. Зазначено що ОСОБА_1 від підпису відмовився. Підпис ОСОБА_1 відсутній.

12.10.2020 року було складено Акт фіксації відмови від надання письмових пояснень ОСОБА_1 , відповідно до якого ОСОБА_1 від надання письмових пояснень про причину пошкоджень шини та камери відмовився.

Відповідно до дорожнього листа від 09.10.2020 року № 1235 ОСОБА_1 надали комбайн «New Holland» д/н НОМЕР_6 для перегону в поле та збору соняшника (а.с.40-41).

Відповідно до накладної № АТТ2060 від 12 жовтня 2020 року СТОВ Агрофірма «Калмичанка» отримала товар камери та шини на суму 74 604,00 грн.

Актом списання від 23.12.2020 року СТОВ Агрофірма «Калмичанка» у складі комісії: гол. Бухгалтера Коноплі А.М., гол.інженера ОСОБА_4 , зав. майстерні ОСОБА_2 встановили, що у зв`язку з природним зносом та виходом з ладу шини в кількості 17 шт. 380 кг підлягають списанню.

Згідно Акту № ОУ-001689 здачі-прийняття робіт (надання послуг згідно договору № 2015/0331-01 від 31 березня 2015 року, ТОВ «Харків-ЕКО» виконало роботи з утилізації зношених шин на суму 1710,00 грн.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що належні, достатні та допустимі докази про обставини заподіяння шкоди, необхідні для покладання на особу матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну працівником при виконанні трудових обов`язків, суду не подано, а тому дана позовна заява задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанцій виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав та умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.130 КЗпП України умовами настання матеріальної відповідальності працівника є: 1) пряма дійсна шкода; 2) протиправна поведінка працівника; 3) вина в діях чи бездіяльності працівника; 4) прямий причинний зв`язок між протиправним і винним діянням працівника і шкодою, яка настала.

Таким чином, обов`язковою умовою притягнення працівника до матеріальної відповідальності, зокрема, і повної матеріальної відповідальності згідно зі ст. 134 КЗпП України, є встановлення вини особи, у взаємозв`язку із іншими умовами такої відповідальності, що передбачені ст.130 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно зі ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затвердженого постановою Державного комітету ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року №477/24, експедитори при перевезенні вантажів належать до посад або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.

Посада тракториста не входить до Переліку посад і робіт, які виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва. Такий правовий висновок викладений в постанові КЦС ВС від 29.10.2020 у справі № 264/2076/17 (61-1146св19).

У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст.15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі ст.ст.130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст.138 КЗпП України).

Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Калмичанка» залишити без задоволення.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 22 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: С.А. Зайцева

М.М.Пищида