ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/6086/23

Головуючий у першій інстанції Требух Н. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1162/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача (суддя Требух Н.В.), ухвалене о 08 год. 56 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 30 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсною Додаткову угоду від 06 серпня 2008 року до Договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03 квітня 2008 року, укладену між ним та АТ КБ «ПриватБанк»; скасувати нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань, виконаних АТ КБ «Приватбанк» відповідно до умов Додаткової угоди від 06 серпня 2008 року до Договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03 квітня 2008 року; визнати незаконними дії АТ КБ «Приватбанк» щодо погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 06 серпня 2008 року в сумі 99 714,71 грн за Договором про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року; скасувати погашення заборгованості ОСОБА_1 станом на 06 серпня 2008 року в сумі 99 714,71 грн за Договором про іпотечний кредит. Позов мотивовано тим, що 03 квітня 2008 року між ОСОБА_1 і ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір про іпотечний кредит №CNGLGI, на підставі якого позивач отримав грошові кошти у розмірі 101 000 грн. 06 серпня 2008 року між сторонами була укладена Додаткова угода, відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок на строк з 06 серпн 2008 року по 03 квітня 2018 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 21 490,24 доларів США на придбання нерухомості. За доводами позивача, 21 липня 2021 року з судового рішення у справі №751/4015/15-ц йому стало відомо, що 08 серпня 2008 року банком погашено кредит за договором від 03 квітня 2008 року станом на 06 серпня 2008 року в сумі 99 714,71 грн, що додаткова угода від 06 серпня 2008 року не є окремим договором про надання кредиту, а є продовженням кредитних правовідносин за договором від 03 квітня 2008 року, що додатковою угодою від 06 серпня 2008 року розмір кредиту встановлено в сумі 21 490,24 доларів США, що з 06 серпня 2008 року він безпідставно сплачував відповідачу грошові кошти в доларах США в натурі за резервування ресурсів, що з 06 серпня 2008 року відповідач незаконно стягував пеню за несвоєчасне виконання зобов`язання, що з 03 серпня 2008 року відповідач не збільшував розмір відсоткової ставки з 15% на рік до 25,08% на рік (про що було зазначено в наданому розрахунку банку), тобто позивачу стало відомо про недобросовісність працівників банку та що банк діяв у заборонений ч.3 ст.13 ЦК України спосіб з метою умисного завдання позивачу матеріальних збитків. ОСОБА_1 вважає, що відповідач ввів його в оману щодо природи правочину, який вчинюється Додатковою угодою, змусивши укласти таку угоду, якою передбачив просто змінити реальний розмір заборгованості в національній валюті гривні різної правової природи на фальшивий облік заборгованості в доларах США за тілом кредиту у набагато більшому розмірі та підвищити відсоткову ставку за користування кредитом з 15% до 17,04%. Позивач вказує, що банк не надавав йому грошові кошти в доларах США.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивовано тим, що доказів, які доводили б факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку з метою обману позичальника, тиску та шантажу з боку відповідача з метою укладення спірної додаткової угоди та відсутність вільного волевиявлення у позивача на їх укладення, а також доказів, що доводили б заперечування або замовчування банком наявності обставин, які можуть перешкодити вчиненню Додаткової угоди до Договору про іпотечний кредит від 06.08.2008, а також, у зв`язку з чим правовідношення між сторонами підлягають визнанню незаконними, позивачем суду не надано. Також суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог про скасування нарахування кредитної заборгованості, відсотків, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань за додатковою угодою від 06 серпня 2008 року жодним чином не захищає/не відновлює право позивача, оскільки нарахування відсотків та інших платежів здійснюється банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення винесено упереджено, без розгляду всіх без винятку важливих та доречних підстав позовних вимог, висновки суду суперечать правовим позиціям Верховного Суду та верховенству права. За доводами позивача, судове рішення суперечить висновкам Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року у справі №751/4015/15-ц, в якому суд прямо встановив, що сплата позивачем комісії за резервування ресурсів та пені за Додатковою угодою до основного договору є незаконними. ОСОБА_1 посилається, що суд у порушення положень ст.265 ЦПК України не визначив стислий виклад обставин, на які посилався позивач у позовній заяві. Позивач вважає, що Чернігівське Регіональне Управління ЗАТ КБ «ПриватБанк» не мало законного права укладати Додаткову угоду до Договору про іпотечний кредит та вносити зміни в договірні правовідносини сторін на підставі основного договору. Також ОСОБА_1 вказує, що банк не виконав визначений в п.8.1 Додаткової угоди від 06 серпня 2008 року свій обов`язок і не перерахував на рахунок грошові кошти в сумі 21 490,24 доларів США та незаконно позбавив позичальника законного права на їх використання, зокрема на купівлю нерухомості, і права вчиняти дії для набуття чинності Додаткової угоди відповідно до її пункту 6.1. Крім того, позивач вважає, що він був введений в оману щодо: природи правочину та мети використання доларів США; моменту чинності Додаткової угоди; дати надання грошових коштів в доларах США; розміру заборгованості станом на 06 серпня 2008 року за Договором від 03 квітня 2008 року; розміру еквівалента заборгованості в доларах США; резервування ресурсів та позбавлення несення валютних ризиків; продажу 06 серпня 2008 року доларів США на МВРУ.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відповідач вказує, що на час укладення Договору про іпотечний кредит та додаткових угод до нього Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Додаткова угода від 06 серпня 2008 року до Договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03 квітня 2008 року є невід`ємною частиною основного договору, передбачає погоджену сторонами зміну умов основного зобов`язання та не може вважатись окремим кредитним договором. За доводами АТ КБ «ПриватБанк», зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, умови договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування, позивач погодився з такими умовами, підписав кредитний договір і на момент укладення не заявляв додаткових вимог щодо його умов, при цьому погодився, що станом на цю дату залишок його заборгованості по Договору про іпотечний кредит складає 99 714,71 грн, що еквівалентно 21 490,24 доларів США. Доводи позивача про те, що він не потребував кредит у доларах США, банк вважає безпідставним, оскільки позичальник особисто подав заяву про зміну умов кредитування та погодився на таку зміну, що також спростовує твердження позивача про укладення спірних додаткових угод внаслідок обману та недобросовісної підприємницької діяльності. Також позивач не скористався своїм правом, визначеним ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», на відкликання своєї згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. АТ КБ «ПриватБанк» погоджується з висновком суду першої інстанції, що нарахування відсотків та інших платежів здійснюється банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача. Відповідач звертає увагу, що позивач в даній справі міг довідатися про порушення своїх прав безпосередньо при укладанні договору та додаткової угоди до нього, отже, звертаючись до суду з позовом, пропустив строк позовної давності.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що 03 квітня 2008 року між ОСОБА_1 (позичальник) і ЗАТ КБ «ПриватБанк» (згодом перейменовано на АТ КБ «ПриватБанк») (кредитор) було укладено Договір про іпотечний кредит №CNGLGI, за умовами якого кредитор зобов`язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 101 000 грн, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит в сумі 101 000 грн, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (а.с.16-20). Згідно з пунктом 1.3. вказаного договору кредит надається строком погашення не пізніше 03 квітня 2018 року на поліпшення якості окремої квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

У той же день на підставі вказаного договору ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 101 000 грн, що підтверджується меморіальним ордером (а.с.21 зворот).

26 червня 2008 року банк направив позичальнику лист, в якому повідомив про зміну процентної ставки за договором, яка з 03 серпня 2008 року складатиме 2,09% у місяць (а.с.22). Одночасно запропоновано, якщо позичальник не згоден із зміненим розміром процентної ставки, то згідно п.8.9 договору про іпотечний кредит в строк не пізніше ніж за 7 календарних днів до дати початку дії нової ставки надати письмове повідомлення про свою незгоду із змінною ставкою.

06 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» в особі Чернігівського регіонального управління та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03 квітня 2008 року, згідно з якою договір про іпотечний кредит викладено в новій редакції, зокрема пунктом 8.1 передбачено, що банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_1 на строк з 06 серпня 2008 року по 03 квітня 2018 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 21 490,24 доларів США на наступні цілі: на придбання нерухомості, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу. Сторони в договорі погодили, що станом на 06 серпня 2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №CNGLGI від 03 квітня 2008 року складає 99 714,71 грн, що еквівалентно 21 490,24 доларів США (а.с.24-27).

06 серпня 2008 року ОСОБА_1 подав до АТ КБ «ПриватБанк» заяву № 1 про продаж іноземної валюти, в якій доручив банку продати за українські гривні 21 490,24 доларів США та кошти в сумі 99 714,71 грн перерахувати на транзитний рахунок ОСОБА_1 з призначенням платежу: перерахування коштів за кредитним договором № CNGLGI від 03 квітня 2008 року (а.с.29).

Згідно з виписками по рахунку ОСОБА_1 за період із 03 квітня 2008 року по 03 жовтня 2014 року заява була виконана: 21 490,24 доларів США конвертовано у 99 714,71 грн, які в свою чергу перераховано на рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (а.с.30-41).

У справі №751/4015/15-ц постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року скасовано рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення в солідарному порядку 465 доларів 03 центів заборгованості по винагороді за користування кредитом, 37 118 грн 74 коп. пені за несвоєчасність виконання зобов`язання, відмовивши у задоволенні позовних вимог банку у вказаній частині; рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення загального розміру заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк» за договором про іпотечний кредит № CNGLGI від 03 квітня 2008 року та додатковою угодою до нього від 06 серпня 2008 року № CNGLGI станом на 31 березня 2016 року, зменшивши загальний розмір вказаної заборгованості з 15 898 доларів США 46 центів до 15 433 доларів США 43 центів та з 60 066 грн 01 коп. до 22 947 грн 27 коп.; рішення суду першої інстанції змінено в частині розподілу судових витрат (а.с.62-72).

Постановою Верховного Суду від 21 липня 2021 року рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23 травня 2016 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 квітня 2020 року в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами змінено, зменшивши їх розмір з 2 546,62 доларів США до 1 235,43 доларів США, а також в частині розподілу судових витрат (а.с.73-86).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У справі №751/4015/15-ц рішеннями судів встановлено, що 08 серпня 2008 року було повністю погашено заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2008 року № CNGLGI в сумі 99 714,71 грн та договірні зобов`язання продовжилися за додатковою угодою до договору про іпотечний кредит, за якою кредит визначено в розмірі 21 490,24 доларів США. Додаткова угода від 06 серпня 2008 року, укладена між банком та позичальником, відповідно до якої договір про іпотечний кредит від 03 квітня 2008 року викладений у новій редакції, не є окремим договором про надання кредиту в розмірі 21 490,24 доларів США, а є продовженням кредитних правовідносин.

Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»

до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

У справі, яка переглядається Чернігівським апеляційним судом, встановлено, що оспорювана ОСОБА_1 . Додаткова угода від 06 серпня 2008 року до договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03 квітня 2008 року є невід`ємною частиною договору, передбачає погоджену сторонами зміну умов основного зобов`язання.

Суд першої інстанції, надавши правову оцінку положенням вказаної додаткової угоди, правильно встановив, що сторони, підписавши угоду, досягли згоди щодо усіх її істотних умов, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Позичальник погодився, що станом на день підписання угоди залишок заборгованості за Договором про іпотечний кредит № CNGLGI від 03 квітня 2008 року складає 99 714,71 грн, що еквівалентно 21 490,24 доларів США.

Частиною 6 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції, чинній на час укладення оспорюваної угоди, було передбачено право споживача протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте, таким правом ОСОБА_1 не скористався.

Висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання недійсною Додаткової угоди від 06 серпня 2008 року до Договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03 квітня 2008 року, укладеної між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк», є вірним.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач не виконав визначений в п.8.1 Додаткової угоди обов`язок і не перерахував грошові кошти в сумі 21 490,24 доларів США, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_1 особисто подав заяву про зміну умов кредитування, яке було здійснено шляхом викладення Договору про іпотечний кредит № CNGLGI від 03 квітня 2008 року в іншій редакції. Докази щодо здійснення тиску на позичальника з боку банку з метою укладення додаткових угод в матеріалах справи відсутні.

При цьому позичальник відповідно до заяви №1 про продаж іноземної валюти особисто доручив банку продати за українські гривні грошові кошти в розмірі 21 490,24 дол. США з призначенням платежу: перерахування коштів за кредитним договором № CNGLGI від 03 квітня 2008 року.

Твердження ОСОБА_1 , що додатковою угодою внесені несправедливі та незаконні умови у правовідносини за договором, є безпідставними.

Суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин відповідні норми ЦК України і Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач не довів факт умисних дій чи умисної бездіяльності банку з метою введення його в оману та відсутність вільного волевиявлення на укладення Додаткової угоди, як і не довів факт замовчування банком наявності обставин, які могли б перешкодити підписанню оспорюваної угоди.

У пункті 10.2 Договору про іпотечний кредит передбачено, що цей договір може бути змінений або доповнений за взаємною згодою сторін.

Саме за взаємною згодою сторін 06 серпня 2008 року і була укладена Додаткова угода. При цьому, відповідно до положень вказаної додаткової угоди однією із її сторін є ПриватБанк, від імені якого діє особа, зазначена у п.9.1 цього договору, а саме: ЧРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк». У пункті 9.1 Додаткової угоди зазначено номер і дату посвідчення довіреності, отже відсутні підстави стверджувати, що ЧРУ ЗАТ КБ «ПриватБанк» не мало повноважень на її укладення.

ОСОБА_1 , підписавши Додаткову угоду до договору про іпотечний кредит, погодився з розміром залишку заборгованості по Договору про іпотечний кредит, який станом на 06 серпня 2008 року становив 99 714,71 грн, а тому не заслуговують на увагу його доводи про те, що банк ввів його в оману щодо розміру заборгованості та її природи.

Суд першої інстанції обгрунтовано, з урахуванням правової позиції Верховного Суду у справі №320/8618/15-ц, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про скасування нарахування кредитної заборгованості, відсоктів, комісій, штрафів, пені та інших нарахувань за додатковою угодою від 06 серпня 2008 року.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 14 вересня 2023 року.

Головуючий: Судді: