ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6732/23 Справа № 185/770/22 Суддя у 1-й інстанції - Врона А.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 185/770/22

Номер провадження 22-ц/803/6732/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року головуючого судді Врони А.О. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов мотивовано тим, що 30 червня 2017 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Шлюб зареєстровано Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №221. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося. Подружні відносини припинені з 2018 року через різні погляди на сімейне життя. Сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає.

З урахуванням викладеного просила розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що зареєстрований 30 червня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 221.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 30 червня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №221 - розірвано.

Залишено за позивачем її шлюбне прізвище - ОСОБА_2 .

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду та направити справу до суду першої інстанції для розгляду в загальному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що він є військовослужбовцем з 12 травня 2021 року, про дату, час та місце судового засідання при розгляді справи про розірвання шлюбу належним чином повідомлений не був. В матеріалах справи відсутні зворотні повідомлення на підтвердження його належного повідомлення про розгляд справи. Судом встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання про розірвання шлюбу з поважних причин, однак суд прийняв ухвалу про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення. Зазначає, що бажає зберегти родину, а суд прийняв позицію позивача, позбавивши його права на справедливий суд та можливості надати клопотання про надання строку для примирення сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи, що предметом даного позову є розірвання шлюбу, розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи заочне рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що родина розпалась остаточно, відновлення подружніх відносин неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суттєво суперечити інтересам сторін. В рішенні судом зазначено, що відповідач про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, отримав повістку згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Апеляційна скарга, зокрема, обґрунтована тим, що справу розглянуто судом за відсутності відповідача, без належного повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчинені процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце розгляду судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками - повідомленнями.

Відповідно до ч.6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 13 ст. 128 ЦПК України, за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу судових повісток про призначення справи до розгляду, що не відповідає вимогам ст. 128 ЦПК України, згідно якої судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Не може вважатися доказом належного повідомлення про дату, час і місце судового засідання оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що містяться в матеріалах справи (а.с. 22, 30 звр), оскільки такий порядок повідомлення розрахований на відповідача зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. Натомість в матеріалах справи міститься довідка про реєстрацію місця проживання особи від 15 лютого 2022 року № 295, згідно з відомостями якої, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 10 лютого 2014 року по теперішній час (а.с. 14).

Також, не може вважатися доказом належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання Довідка про доставку смс одержувачу ОСОБА_1 на номер телефону НОМЕР_1 (а.с. 31), оскільки матеріали справи не містять відповідної письмової заяви учасника справи щодо можливості повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання засобами мобільного зв`язку.

Таким чином, суд першої інстанції розглянув позовну заяву за відсутності відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 «обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства».

Враховуючи вимоги вищевикладених процесуальних норм та правові висновки Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що при ухваленні судом першої інстанції заочного рішення, за відсутності даних про вручення відповідачу ОСОБА_1 судових повісток про виклик в судові засідання або за відсутності визначених процесуальним законом доказів про відмову відповідача отримати зазначені судові повістки, не було дотримано вимог п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України щодо ухвалення заочного рішення за умови належного повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення.

Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції при розгляді справи та заяви відповідача про перегляд заочного рішення.

З огляду на наведене, та зважаючи, що судом першої інстанції розглянуто справу за відсутності відповідача, не повідомленого належним чином про розгляд справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність обов`язкових підстав для скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 червня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, зареєстрований Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 221, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с. 04)

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Стаття 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року) забезпечує рівноправність членів подружжя як під час перебування у шлюбі, так і …в разі його розірвання.

Вирішуючи справу про розірвання шлюбу, суд враховує, що принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в частині першій підпункту «с» статті 16 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок, яка проголошує однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання.

Звертаючись до суду позивач зазначала, що подружні відносини припинені з 2018 року через різні погляди на сімейне життя, сторони спільне господарство не ведуть, спільного бюджету не мають. Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають, спору про розділ майна, що є сумісною власністю не виникає.

Встановивши, що збереження сімейних відносин між сторонами є неможливим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу, що відповідає вимогам статей 24, 56 СК України.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що з початку війни він не бачив своєї дружини, причини прийняття рішення про розлучення йому невідомі, тому він хоче, щоб позивач у вічі повідомила йому причини їх розриву, вказує, що бажає зберегти сім`ю.

З матеріалів справи вбачається, що при розгляді заяви про перегляд заочного рішення, позивач в судовому засіданні суду першої інстанції надавала пояснення, що відповідач був обізнаний щодо її наміру розлучитися, вказувала, що наразі вона має стосунки з іншим чоловіком.

Суд першої інстанції, постановляючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, врахував припинення подружніх стосунків з 2018 року ,проживання сторін з вказаного часу за різними адресами,відсутність спору щодо поділу майна, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для його розірвання.

Слід зазначити, що з моменту подання позовної заяви 20 січня 2022 року та ухвалення заочного рішення судом першої інстанції 06 вересня 2022 року, а також безпосереднім розглядом справи у суді апеляційної інстанції пройшло достатньо часу, який сторони у разі їх бажання мали можливість використати для примирення.

В апеляційний скарзі, відповідач зазначає, що суд позбавив його права надати клопотання про надання строку для примирення.

Так, положеннями ч. 1 ст. 111 СК України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи. Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати 6 місяців (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що з часу звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу і до часу розгляду справи апеляційним судом сплило понад шість місяців, що перевищує максимально можливий строк для примирення, що може бути наданий судом.

При цьому, об`єктивних доказів реальної перспективи примирення чи хоча б кроків, вчинених кожним з подружжя чи безпосередньо відповідачем, з яких би вбачалася зацікавленість у збереженні шлюбу та примиренні сторін суду не надано.

Враховуючи, що позивач не бажає миритися з відповідачем, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивач не виявила намір на збереження сім`ї, суд не може примусити її зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Апеляційний суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Враховуючи вищенаведене, встановлені обставини справи, оскільки апеляційним судом не встановлено підстав для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог, а доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження лише щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Відповідно до положень ч.ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зокрема, у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції у розмірі 992, 40 грн (а.с. 10).

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції скасоване рішення суду першої інстанції лише із процесуальних підстав (неналежне повідомлення відповідача, який посилався на вказане процесуальне порушення) із ухваленням нового судового рішення про задоволення позову, судові витрати по сплаті судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований 30 червня 2017 року Павлоградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 221 - розірвати.

Залишити за позивачем її шлюбне прізвище - ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: