КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/3645/15 Головуючий у І інстанції - Трегубенко Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Спис Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк росії» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

установив:

У січні 2015 року ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 28 грудня 2007 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії», та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №13-12-07/ФО з додатковими угодами до нього, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000000 доларів США під 12,5% річних з кінцевим терміном повернення до 28 грудня 2012 року.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором станом на 14 січня 2015 року в нього утворилася заборгованість перед банком у розмірі 1137520,60 доларів США, що еквівалентно 17940110,39 грн, з яких: 666456,33 доларів США - тіло кредиту, 80322,02 доларів США - проценти, 375584,57 доларів США - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, 15157,68 доларів США - пеня за прострочення повернення процентів.

Враховуючи викладене, ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» просило стягнути з відповідача на свою користь вказану заборгованість та понесені судові витрати.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії від 28 грудня 2007 року №13-12-07/ФО на загальну суму 17940110,39 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 07 грудня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заяви про скасування заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року.

Не погоджуючись із вказаним заочним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просив скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Свої доводи обґрунтовував тим, що він не був належним чином повідомлений про день та час судових засідань, а судом першої інстанції взагалі не було вжито заходів для з`ясування інформації про його місце проживання (перебування), що призвело до хибних висновків суду про його належне повідомлення про розгляд справи.

Зазначає, що у зв`язку з прийняттям постанови правління Національного банку України від 03 листопада 2014 року №699 «Про застосування окремих норм валютного законодавства під час режиму тимчасової окупації на території вільної економічної зони «Крим», для користування послугами «ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» він надав довідку про взяття його на облік, як внутрішньо переміщеної особи, а тому позивачу було достовірно відомо про його місце проживання.

Апелянт вказує, що обставини, викладені в позовній заяві щодо наявності у нього заборгованості за договором відкриття кредитної лінії №13-12-07/ФО від 28 грудня 2007 року, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки така заборгованість була погашена у встановленому порядку, що підтверджується платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №37439336 від 15 жовтня 2012 року на суму 472085,31 доларів США та платіжним дорученням в іноземній валюті або банківських металах №37439592 від 15 жовтня 2012 року на суму 457911,37 доларів США, в яких зазначено призначення платежу: перерахування коштів на погашення кредиту згідно договору №13-12-07/ФО від 28 грудня 2007 року, а також виписками по особовим рахункам з 15 жовтня 2010 року по 16 жовтня 2012 року, довідками Київського відділення №42 ПАТ «Сбербанк росії» від 16 серпня 2016 року №258/7150-46 та від 16 серпня 2016 року №257/7150-46.

Загальна сума коштів, яка була сплачена за договором, становить 2519419,01 доларів США.

Також зазначив, що матеріали справи не містять доказів щодо правонаступництва «ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» за відповідними вимогами ЗАТ «Банк НРБ».

Посилаючись на додаткову угоду до договору про відкриття кредитної лінії №05-12-07/ФО від 28 грудня 2007 року, позивачем та судом не обґрунтовано, яким чином вказана угода пов`язана з договором про відкриття кредитної лінії №13-12-07/ФО від 28 грудня 2007 року.

Також апелянт посилається на пропуск банком строку позовної давності по заявленим позовним вимогам, а також не врахування судом положень ст. 3, ч. 3 ст. 509, ч.3 ст.551 ЦК України.

У своєму відзиві ПАТ «Сбербанк» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року без змін.

Вказувало, що ОСОБА_1 не повідомив банк про зміну адреси реєстрації (проживання/перебування), що передбачено п.11.4 кредитного договору.

Останній викликався до суду через оголошення у пресі, що є належним повідомленням про час і місце розгляду справи.

У відзиві зазначає, що сума коштів, зазначена у наданих апелянтом платіжних дорученнях, є меншою, ніж фактична сума заборгованості.

Правонаступництво у правовідносинах між ЗАТ «Банк НРБ» та ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» підтверджується відповідними додатковими угодами, підписаними відповідачем, а також нотаріально засвідченим договором іпотеки.

Вказувало, що відповідно до п. 11.5 кредитного договору позовна давність, в тому числі до вимог про стягнення пені, встановлена тривалістю у три роки, тому доводи апелянта про пропуск строку позовної давності є необґрунтованими.

Також зазначало, що політична, економічна або будь-яка інша ситуація, а також інші особисті фінансові труднощі апелянта не є підставою для невиконання договірних зобов`язань та не припиняють зобов`язання останнього.

Розрахунки заборгованості та виписки по рахункам свідчать, що неналежне виконання зобов`язання почалося ще з 2011 року.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В подальшому, постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року касаційну скаргу АТ «Сбербанк» задоволено частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 17 травня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Заочне рішення Подільського районного суду міста Києва від 02 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов ПАТ «Дочірній банк Сбербанк росії» правонаступником якого є АТ «Міжнародний резервний банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Міжнародний резервний банк» 666456,33 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 8304,22 доларів США заборгованості за процентами, а всього 674760,55 доларів США.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 31 травня 2023 року, скасовано постанову Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Підставою для скасування постанови Київського апеляційного суду від 14 вересня 2022 року стало не повідомлення належним чином ОСОБА_1 про розгляд справи судом апеляційної інстанції.

При новому розгляді справи, судом апеляційної інстанції забезпечено участь учасників справи у судовому засіданні з метою дотримання принципу рівності сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи учасників справи, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що 28 грудня 2007 року між ЗАТ «Банк НРБ», правонаступником якого є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії», та ОСОБА_1 було укладено договір про відкриття кредитної лінії №13-12-07/ФО, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2000000 доларів США під 12,5% річних з кінцевим терміном повернення до 28 грудня 2012 року.

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що позичальник зобов`язується перед банком здійснювати повернення наданого йому кредиту в межах кредитної лінії поетапно (частинами) - у розмірах та у терміни згідно з графіком повернення кредиту, який є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з пунктом 9.1 Договору, повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом здійснюється в доларах США.

Передбачені цим договором комісії, пеня і штрафи розраховуються у валюті кредиту і сплачуються у гривнях в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України на день їх сплати.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим договором позичальник сплачує банку неустойку (пеню): за прострочення строків повернення кредиту, визначеного пунктом 8 цього договору, - у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який стягується пеня, від несвоєчасно сплаченої суми за весь термін прострочення; за прострочення строків сплати процентів за користування кредитом, які визначені у пункті 6 цього договору, - у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасно сплаченої суми за весь термін прострочення, яка діяла в період, за який стягується пеня.

15 грудня 2010 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Договору, в пункті 1 якої сторони підтвердили, що заборгованість позичальника за кредитом на день укладення цієї додаткової угоди становить 1611108 доларів США.

За наданим банком розрахунком станом на 14 січня 2015 року в ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі 1137520,60 доларів США, що еквівалентно 17940110,39 грн, з яких: 666456,33 доларів США - тіло кредиту, 80322,02 доларів США - проценти, 375584,57 доларів США - пеня за прострочення повернення тіла кредиту, 15157,68 доларів США - пеня за прострочення повернення процентів.

Також, із матеріалів справи вбачається, що з метою позасудового врегулювання вказаного спору позивачем у справі у березні 2014 року було направлено відповідачу вимогу щодо повернення повної суми заборгованості, однак у зв`язку з виїздом відповідача за межі території Автономної Республіки Крим вказане повідомлення йому не було вручено.

Ухвалою судді Апеляційного суду міста Києва від 16 лютого 2015 року подану ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» позовну заяву від 29 січня 2015 року відповідно до положень ч.1 ст. 12 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» було передано на розгляд Подільського районного суду міста Києва.

При апеляційному розгляді справи також встановлено, що відповідно до Статуту АТ «Міжнародний резервний банк», погодженого 22 листопада 2021 року Національним Банком України назва банку позивача змінювалася з ЗАТ «Банк НРБ» на ЗАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» - згідно до протоколу №2 від 29 квітня 2008 року.

Відповідно до рішення зборів акціонерів банк був реорганізований у ВАТ «Дочірній банк Сбербанк росії» протокол №3 від 23 вересня 2008 року.

Відповідно до рішення зборів акціонерів від 17 липня 2009 року змінено тип товариства на ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії».

Відповідно до рішення №3 від 19 жовтня 2015 року єдиного акціонера ПАТ «Дочірній банк Сбербанку росії» на ПАТ «Сбербанк», а рішення №1 від 10 квітня 2018 року з ПАТ «Сбербанк» на АТ «Сбербанк».

27 вересня 2021 року відповідно до рішення єдиного акціонера змінено назву банку з АТ «Сбербанк» на АТ «Міжнародний резервний Банк».

Крім того, із наданих позивачем письмових доказів вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №131 від 25 лютого 2022 року згідно до рішення Правління Національного банку України №91-рш/БТ від 25 лютого 2022 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Міжнародний резервний банк» розпочато процедуру ліквідації у АТ «Міжнародний резервний банк» з 25 лютого 2022 року до 24 лютого 2025 року та призначено Луньо І.В. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості ліквідатора даного банку.

Суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір та повністю задовольняючи позовні вимоги банку, мотивував своє рішення тим, що позовні вимоги банку доведено й обґрунтовано належним чином, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок невиконання ним взятих на себе зобов`язань.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не повністю відповідає з огляду на наступне.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 ЦК України визначено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України, визначено, що невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) визначає як порушення зобов`язання.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

На підставі статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язань або не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу приписів статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на частину першу статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У розумінні частини другої статті 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів вказаної справи, відповідач у справі ОСОБА_1 , укладаючи 28 грудня 2007 року із ЗАТ «Банк НРБ» (на даний час АТ «Міжнародний резервний банк») договір про відкриття кредитної лінії №13-12-07/ФО, взяв на себе зобов`язання використати кредит на цілі, зазначені в пункті 1.5 Договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, а також здійснювати повернення наданого йому кредиту у розмірах та у строки, передбачені договором і виконувати інші умови договору (п.1.1 Договору).

Разом із тим, як встановлено при розгляді вказаної справи судом першої інстанції, взяті на себе зобов`язання в частині своєчасного та повного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами ОСОБА_1 не виконав і станом на 28 грудня 2012 року (останній день дії кредитної лінії, визначеної сторонами у п.1.4 Договору) мав заборгованість за тілом кредиту у розмірі 666456,33 доларів США та заборгованість по несплачених процентах станом на 28 грудня 2012 року в розмірі 8304,22 доларів США, що підтверджується розрахунком, доданим до висновку судової економічної експертизи №66/21-71/7935 ? 7937/22-71 від 20 квітня 2022 року, проведеної за ухвалою суду.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи, що відповідач у справі - ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання у відповідності до умов договору про відкриття кредитної лінії №13-12-07/ФО від 28 грудня 2007 року та у строки, визначені вказаним договором, не виконав, а відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від виконання даних зобов`язань не допускається, тому вищевказана заборгованість підлягає стягненню з нього у судовому порядку.

Посилання апелянта ОСОБА_1 на положення норм ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» як підставу для звільнення від виконання зобов`язань за вище вказаним договором є думку колегії суддів не обґрунтованим.

Так, аналіз статті 14 вказаного Закону дає підстави для висновку про те, що впродовж строку тимчасової окупації внутрішньо переміщена особа звільняється від виконання грошових зобов`язань щодо сплати періодичних платежів на погашення тіла кредиту та процентів, тобто від виконання обов`язку погашати суми, які вона повинна була сплачувати кредитору в період тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим.

Таким чином, дія даного Закону не впливає на право банку звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості, в тому числі за тілом кредиту та процентами, яка утворилася до початку тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим, якою є 20 лютого 2014 року, а отже, не перешкоджає ухваленню судом рішення за таким позовом.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, відповідач отримав кредит на строк до 28 грудня 2012 року, а тому саме у вказаний період він і повинен був виконати взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту та сплаті процентів, однак даних зобов`язань не виконав.

Вирішуючи позовні вимоги банку в частині стягнення із ОСОБА_1 нарахованої банком пені за несвоєчасне виконання зобов`язань із повернення суми кредиту та сплати процентів колегія суддів враховує висновок судової економічної експертизи №66/21-71/7935 ? 7937/22-71 від 20 квітня 2022 року, відповідно до якого позивачем документально не підтверджено заборгованість за пенею у визначених ним розмірах.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, провадження №14-318цс18, про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, в даному випадку банк позбавлений права нарахування процентів та неустойки за кредитним договором після закінчення строку кредитування, однак має право на стягнення сум, нарахованих станом на час закінчення строку кредитування.

З врахуванням того, що термін дії договору, укладеного між сторонами у вказаній справі, закінчився 28 грудня 2012 року, тому нарахування позивачем процентів за користування кредитом та пені за межами вказаного строку є неправомірним та задоволенню не підлягає.

Посилання банку на обґрунтованість нарахування процентів та пені після 28 грудня 2012 року з посилання на норми ст.625 ч.2 ЦК України, колегія суддів не приймає, оскільки звертаючись до суду із вказаним позовом позивач на дані норми права не посилався та не обґрунтовував свій позов в цій частині даною нормою матеріального права та відповідний розрахунок не подавав.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про те, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права й дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з чим дане рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами у вказаній справі були понесені витрати по сплаті судового збору : відповідачем у справі ОСОБА_1 у розмірі 5481 грн при подачі апеляційної скарги на заочне рішення суду, а позивачем у справі АТ «Сбербанк» у розмірі 7308 грн. при касаційному оскарженні постанови Апеляційного суду міста Києва від 17 травня 2018 року у вказаній справі.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції у вказаній справі вимоги банку визнані частково доведеними у відсоткову значенні на 59% (674760,55 х 100/1137520,60) та необґрунтованими на 41%, тому проводячи розподіл понесених сторонами витрат шляхом взаєморозрахунків, з відповідача у справі на користь позивача підлягає стягненню 2064,51 грн.

Керуючись ст.ст. 367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 липня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанк росії», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Міжнародний резервний банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) 666456,33 доларів США заборгованості за тілом кредиту та 8304,22 доларів США заборгованості за процентами, а всього 674 760,55 доларів США (шістсот сімдесят чотири тисячі сімсот шістдесят) доларів США 55 центів.

В задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Міжнародний резервний банк» (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 46, ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 064 грн. 51 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 15 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

Т.О. Писана