Провадження № 2/537/55/2023
Справа № 537/920/22
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.09.2023 року Крюківський районний суд міста Кременчука у складі: головуючої судді Зоріної Д.О., при секретарі судового засідання Савічевої М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Олексія Мамона в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Прокоп Олександр Едуардович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності, -

УСТАНОВИВ:

Заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Мамон О. звернувся до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, згідно якого просив суд: визнати поважними причини пропущення позовної давності на звернення до суду з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння; витребувати у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 нерухоме майно нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, проведену за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Прокопа О.Е. №42366686 від 02.08.2018, з одночасним припиненням речових прав власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на вказане нерухоме майно; стягнути з відповідачів сплачений Полтавською обласною прокуратурою судовий збір в сумі 5 352 грн. 88 коп.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09.08.2016 у справі 524/5527/16-ц визнано дійсним без нотаріального посвідчення попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» та визнано за ОСОБА_3 право власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку набувальної давності. На підставі вказаного судового рішення 26.08.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. прийнято рішення № 31103599 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Кременчуцькою окружною прокуратурою 24.02.2017 внесено апеляційну скаргу на вищезазначене рішення. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 у справі 524/5527/16-ц апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі, а саме скасовано рішення першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Постановою Верховного Суду від 02.08.2019 касаційну ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 - без змін. Однак, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме 07.09.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу НВХ 890042, НВХ 890043 за р. № 2492 нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Відповідно до рішення державного реєстратора, в особі приватного нотаріуса Марченко Н.А., з індексним номером № 31291298 від 08.09.2016 за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу № 1436 від 02.08.2018 2/3 частини спірного нежитлового приміщення відчужено на користь ОСОБА_1 та 1/3 частини спірного нежитлового приміщення відчужено на користь ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення державного реєстратора, в особі приватного нотаріуса Прокопа О.Е., з індексним номером № 42366686 від 02.08.2018 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Таким чином, ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 , а ОСОБА_4 уклала з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу оспорюваного приміщення, право власності на яке виникло у ОСОБА_3 на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.08.2016 у справі 524/5527/16-ц, що в подальшому скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017.

15.08.2018 місцева прокуратура звернулась до Автозаводського районного суду міста Кременчука з позовом в інтересах Кременчуцької міської ради до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А., реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.05.2019 позовні вимоги заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури задоволено. Постановою Полтавського апеляційного суду від 17.03.2020 рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області скасовано у зв?язку з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) та направлено до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області для розгляду. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука від 28.10.2021 клопотання представника відповідачів - задоволено, позовну заяву заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області незаконного про витребування нерухомого майна із чужого володіння та скасування державної власності залишено без розгляду.

Позивач зазначає, що відповідачами безпідставно набуте право власності, а також те, що законом визначено спеціальний порядок скасування рішення про державну реєстрацію прав, в судовому порядку підлягає скасування рішення приватного нотаріуса Прокопа О.Е. № 42366686 від 02.08.2018, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на нежитлове приміщення, через це заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури Мамон О. і звернувся до суду зданою позовною заявою.

12.08.2022 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука відмовлено заступнику керівника Кременчуцької окружної прокуратури Олексію Мамону у відкритті провадження по справі за позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_6 , про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності в частині позовних вимог до ОСОБА_2 у зв`язку з її смертю.

12.08.2022 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження у справі.

29.11.2022 року представником Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області подано письмові пояснення по справі, в яких зазначила, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

02.12.2022 року, не погодившись з позовними вимогами, представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Свою позицію представник відповідача обґрунтував тим, що позивачем пропущено строк позовної давності. Строк позовної давності слід обчислювати з 25.01.2017 - з моменту, коли позивачу стало відомо про визнання судом права власності на приміщення за ОСОБА_3 , що було достатньою підставою для подання окремого віндикаційного позову про витребування приміщення з володіння ОСОБА_3 навіть без оскарження рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.08.2016 року по справі № 251/5527/16-ц. Але Кременчуцька міська рада взагалі не вчинила жодних дій щодо судового захисту своїх прав, а Кременчуцька окружна прокуратура 24.02.2017 оскаржила в апеляційному порядку рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука, і лише 16.08.2018 звернулася до суду першої інстанції з окремим віндикаційним позовом про витребування приміщення (справа № 524/6776/18). Лише 18.03.2019 прокуратура подала до Автозаводського районного суду м. Кременчука клопотання про залучення до участі у справі № 524/6776/18 в якості відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на інформаційну довідку - «Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна», сформовану станом на 05.02.2019. В подальшому у справі було ухвалено заочне рішення, яке було скасоване судом апеляційної інстанції, а справа була передана на розгляд до Крюківського районного суду м. Кременчука. 28.10.2021 позовна заява Кременчуцької окружної прокуратури була залишена без розгляду з підстав недотримання прокуратурою вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру». Єдиною і безпосередньою причиною тривалого розгляду справи № 524/6776/18 з 16.08.2018 по 28.10.2021 є численні та систематичні порушення процесуальних норм з боку позивача.

Відповідно до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 28.10.2008 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади АДРЕСА_2 » надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Кременчука вказаного гуртожитку, крім першого поверху.

20.09.2009 між ОСОБА_3 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал»

в особі виконуючого обов`язки голови правління ОСОБА_7 було укладено угоду (попередній договір купівлі-продажу), відповідно до якої ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» зобов`язався до кінця четвертого кварталу 2012 року, після проведення поточної технічної інвентаризації в КП «Кременчуцьке МБІ» та оформлення правовстановлюючих документів, укласти основний договір купівлі-продажу на Приміщення в нотаріальній конторі в АДРЕСА_3 .

Тобто, на момент укладення попереднього договору між ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» та ОСОБА_3 рішення Кременчуцької міської ради від 28.10.2008 стосувалося виключно прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Кременчука гуртожитку без першого поверху, тому на момент укладення попереднього договору інтереси Кременчуцької міської ради не були порушені.

Після виконання зобов`язань, покладених на ОСОБА_3 умовами угоди, ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» зі свого боку умови попереднього договору не виконав, в зв`язку з чим ОСОБА_3 була змушена звернутися з позовом до суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу приміщення.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.08.2016 року у справі 524/5527/16-ц визнано дійсним без нотаріального посвідчення попередній договір купівлі-продажу Приміщення, укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шал» та визнано за ОСОБА_3 право власності на Приміщення, яке набрало законної сили 20.08.2016, тому 26.08.2016 приватним нотаріусом Веселовським А.Г. було зареєстровано право власності на Приміщення за ОСОБА_3

07.09.2016 року, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. було здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу Приміщення НВХ 890042, НВХ 890043 (зареєстровано в реєстрі за Ne 2492), укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

На момент укладення вищевказаного договору право власності ОСОБА_3 на приміщення ніким не оспорювалося, не обмежувалося та не оскаржувалося в судовому порядку, тому 08.09.2016 державним реєстратором в особі приватного нотаріуса Марченко Н.А. було зареєстровано право власності на Приміщення за ОСОБА_4

02.08.2018 року, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. було здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу Приміщення ННІ 346321 (зареєстровано в реєстрі за № 1436), укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (на 2/3 приміщення) і ОСОБА_2 (на 1/3 приміщення).

Представник відповідача також вказує, що право на подання віндикаційного позову про витребування приміщення з чужого незаконного володіння виникло у Кременчуцької окружної прокуратури ще 15.02.2017, тому в момент придбання 2/3 Приміщення відповідач не могла знати при всій своїй обережності про наміри подати відповідний позов 16.08.2018. Відповідно, в разі належної та своєчасної реалізації Кременчуцькою міською радою механізму судового захисту своїх майнових інтересів на Приміщення, - на вказане майно своєчасно було б накладено арешт і воно не могло б бути предметом продажу. Тобто, це свідчить про відсутність будь-яких фактичних обставин або інших доказів, які б могли поставити під сумнів добросовісність набуття відповідачем права власності на 2/3 приміщення.

10.01.2023 року позивачем було подано уточнену позовну заяву, після чого позовні вимоги викладені наступного змісту: прийняти уточнену позовну заяву до розгляду; визнати поважними причини пропущення позовної давності на звернення до суду з вимогою про витребування з чужого незаконного володіння нежитлового приміщення, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та скасування державної реєстрації права приватної власності на нежитлового приміщення, проведену за ОСОБА_1 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича № 42366686 від 02.08.2018, з одночасним припиненням речових прав ОСОБА_1 на 1/3 частину нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104); витребувати у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ) на користь Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (, Полтавська обл., м. Кременчук, площа Перемоги, буд. 2) 1/3 частину нерухомого майна - нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Скасувати державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення, проведену за ОСОБА_1 на підставі рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича індексний номер: 42366686 від 02.08.2018, з одночасним припиненням речових прав власності ОСОБА_1 на 1/3 частину нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104); стягнути з відповідача судовий збір в сумі 5352,88 грн., сплачений Полтавською обласною прокуратурою, за подачу позовної заяви.

10.06.2023 року, не погодившись з позицією представника відповідача, викладену у відзиві на позовну заяву, позивач направив до суду відповідь на відзив. Позивач зазначає, що, строк позовної давності не може бути обчислений з 25.01.2017 з моменту направлення Кременчуцькою місцевою прокуратурою запиту до Кременчуцької міської ради, та для Кременчуцької міської ради відповідно з 07.02.2017 з моменту надання відповіді на цей запит. Щодо добросовісності набуття права власності на приміщення, то позивач у своїй відповіді на відзив вказує, що на момент придбання відповідачем приміщення 02.08.2018, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 про скасування рішення Автозаводського районного суду, на підставі якої у ОСОБА_3 виникло право власності на майно, було ухвалено та набрало законної сили.

26.06.2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду по суті.

Прокурор Кременчуцької окружної прокурати Шайдук В.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав суд їх задовольнити з підставі у ньому викладених.

Представник Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області Костик А.О. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Козачук О.А. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, прохав суд відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши думки учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи та письмові докази, приходить до наступних висновків.

28.10.2008 року Рішенням ХХХІІІ Сесії міської ради п`ятого скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області, надано згоду у комунальну власність територіальної громади м. Кременчука та передати на баланс КП «Квартирне управління» гуртожитку АДРЕСА_2 , крім першого поверху.

30.03.2010 року Рішенням LI Сесії міської ради V скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області внесено зміни до пункту 1 рішення від 28.10.2008 року, а саме замість слів «КП «Квартирне управління» читати «комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Крюківське», також виключено словосполучення «крім першого поверху».

01.12.2011 актом приймання передачі спірне житлвое приміщення передано до комунальної власності територіальної громади міста Кременчука на баланс комунального госпрозрахункового житлово-експлуатаційного підприємства «Крюківське».

13.03.2012 року КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на нежитлове приміщення площею 47,5 кв.м. в буд. АДРЕСА_1 на замовлення Кременчуцької міської ради Полтавської області.

09.08.2016 року рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука у цивільній справі № 524/5527/16-ц визнано дійсним без нотаріального посвідчення попередній договір купівлі продажу нежитлового приміщення площею 47,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» та визнано за ОСОБА_3 право власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку набувальної давності.

26.08.2016 року на підставі вищезазначеного рішення приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. прийнято рішення № 31103599 про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на нежитлове приміщення площею 47,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

07.09.2013 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. здійснено державну реєстрацію договору купівлі продажу НВХ 890042, НВХ 890043 за р. № 2492 нежитлового приміщення площею 47,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 283449690, сформованої 08.11.2021.

04.04.2017 року постановою Апеляційного суду Полтавської області задоволено апеляційну скаргу Кременчуцької окружної прокуратури на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука у цивільній справі № 524/5527/16-ц від 09.08.2016 року. Рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

На підставі договору купівлі продажу № 1436 від 02.08.2018 року, 2/3 частини зазначеного нежитлового приміщення відчужено на користь ОСОБА_1 та 1/3 на користь ОСОБА_2 .

02.08.2018 року рішенням за номером № 42366686 державного реєстратора приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е. зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 283449690, сформованої 08.11.2021.

02.08.2019 року постановою Верховного суду касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення апеляційної інстанції залишено без змін.

Заступником керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області було подано позов до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Прокоп Олександр Едуардович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності до Автозаводського районного суду міста Кременчука. 19.09.2018 року ухвалою Автозаводського районного суду міста Кременчука даний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 524/6776/18.

23.09.2019 року, в рамках зазначеної цивільної справи, вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на нежитлове приміщення площею 47,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28.05.2019 року заочним рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука позовні вимоги заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Прокоп Олександр Едуардович, про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності задоволено в повному обсязі.

Однак, 17.03.2020 року постановою Полтавського апеляційного суду заочне рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 28.05.2019 року у цивільній справі 524/6776/18 скасовано через порушення територіальної юрисдикції (підсудності). Цивільну справу направлено на розгляд Крюківському районному суду міста Кременчука

28.10.2021 року ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука у цивільній справі задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сімоняна Е.Р. та залишено позов заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області без розгляду.

Згідно із статтею 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до вимог частини 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до частин 3, 4 статті 56 Цивільного процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру», дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках, одним із яких є випадок, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

У такому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Відповідно до статей 5, 7 Конституції України, носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність, органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

В силу частин 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що с у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Таким чином, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державні їх органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи.

Судом встановлено, що звернення прокурора із даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання незаконного відчуження нерухомого майна комунальної власності, що підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка, згідно статті 7 Конституції України, гарантує місцеве самоврядування.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статей 317, 319 Цивільного кодексу України, саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

Відповідно до вимог статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Крім того, відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України .

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 Цивільного кодексу України , а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені статтями 387 та 388 Цивільного кодексу України , зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

Відповідно до пункту 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. У звязку із цим, необхідно розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише і випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Таким чином, у відповідності до вимог статей 330, 388 Цивільного кодексу України, право власності на нежитлове приміщення, яке відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

За змістом статті 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження Державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статей 6, 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», акредитованим суб`єктом, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав можуть виступати нотаріуси, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Згідно частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

З огляду на надані сторонами докази, які були дослідженні під час розгляду справи по суті, суд вважає доведеною стороною позивача обставину на яку остання посилається як на підставу задоволення своїх вимог, а саме те що спірне майно вибуло із володіння Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області поза її волі і те що відповідач по справі ОСОБА_1 у володінні якої на даний час перебуває спірне майно, є добросовісним набувачем останнього.

Суд не приймає до уваги твердження сторони відповідача яким той ставить під сумнів законність набуття Кременчуцькою міською радою Кременчуцького району Полтавської області права власності на нежитлове приміщення розташованого за адресою : АДРЕСА_1 посилаючись при цьому на рішення LI Сесії міської ради V скликання Кременчуцької міської ради Полтавської області від 30.03.2010 року, оскільки останнє у визначеному Законом порядку не оскаржувалося і на даний час є чинним.

Посилання сторони відповідача на відсутність визначених Законом підстав на представництво інтересів Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в суді Кременчуцькою окружною прокуратурою з підстав бездіяльності власника спірного приміщення щодо повернення незаконного вибутого із володіння останнього майна, суд також не приймає до уваги, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства що регламентує представництво прокурора в суді, саме зазначена стороною відповідача обставина і є підставою для звернення прокурором до суду за захистом інтересів держави у вигляді витребування комунального майна із чужого незаконного володіння.

Разом з цим вирішуючи питання щодо поважності пропущення стороною позивача визначених законодавством строків позовної давності та наявності підстав для поновлення останніх, суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, заступник керівника Кременчуцької окружної прокуратури посилається на начебто наявність поважної причини пропуску строку позовної давності, якою, на думку останнього, є тривалий розгляд судами аналогічної позовної заяви з тим же предметом та складом учасників.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що зазначений вище позов був поданий заступником керівника Кременчуцької окружної прокуратури до Автозаводського районного суду міста Кременчука 16.08.2018, а 28.10.2021 позов був залишений без розгляду Крюківським районним судом міста Кременчука (справа № 524/6776/18).

За твердженням сторони позивача, йому начебто стало відомо про порушення інтересів територіальної громади м. Кременчука в результаті вибуття з комунальної власності нежитлового приміщення лише у липні 2018 року, а про перехід права власності на спірне приміщення до ОСОБА_1 начебто лише у березні 2019 року, що суперечить наведеній вище хронології подій і спростовується наданими, до речі стороною позивача, письмовими доказами.

Так, згідно письмової відповіді Кременчуцької міської ради від 07.02.2017 № 01-37/728 на запит Кременчуцької окружної прокуратури від 25.01.2017 за вих. № 106-896 Кременчуцька міська рада була обізнана з наявністю судової справи № 251/5527/16-ц, за наслідками розгляду якої право власності на спірне приміщення було визнано за ОСОБА_3 , але не оскаржувало рішення суду у даній справі, оскільки не була залучена до участі у справі.

Аналіз зазначених вище доказів, свідчить про те що 25.01.2017 позивачу, а 07.02.2017 Кременчуцькій міській раді стало відомо про порушення майнових інтересів останньої в результаті визнання права власності на спірне приміщення за ОСОБА_3 і саме з цієї дати, на думку суду, у позивача і починається строк позовної давності.

Разом з цим, як свідчить хронологія подій що передувала зверненню до суду із позовом що є предметом даного судового розгляду, Кременчуцька міська рада взагалі не вчинила жодних дій щодо судового захисту своїх прав, а Кременчуцька окружна прокуратура 24.02.2017 оскаржила в апеляційному порядку рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука, тоді як з окремим віндикаційним позовом про витребування спірного приміщення із незаконного володіння, звернулась до Автозаводського районного суду міста Кременчука Полтавської області лише 16.08.2018 (справа № 524/6776/18), який 28.10.2021 було залишено без розгляду з підстав недотримання прокуратурою вимог частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Проаналізувавши зміст судових рішень, на які сторона позивача посилається як на поважність причин пропуску строку позовної давності та якими на думку останніх і було зумовлено звернення до суду із новим позовом до Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області лише 04.05.2022, суд приходить до висновку що фактично причиною тривалого розгляду справи № 524/6776/18 з 16.08.2018 по 28.10.2021 є численні та систематичні порушення процесуальних норм саме з боку сторони позивача, у вигляді по-перше: подання останнім віндикаційного позову про витребування спірного приміщення лише у серпні 2018 року, тобто більш ніж через півтора року з моменту, коли він дізнався про порушення інтересів Кременчуцької міської ради; по-друге: подання позивачем віндикаційного позову у 2018 році з порушенням правил територіальної підсудності та до неналежного відповідача, який вже не являвся власником приміщення і по-третє: виявлене під час судового розгляду порушення позивачем вимог профільного Закону, що стало причиною для залишення позову без розгляду та не оскаржувалося позивачем.

Відповідно до частини 1 статті 265 Цивільного кодексу України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Питання щодо поважності причин пропуску строку позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).

На думку суду, зазначені вище дії позивача жодним чином не відносяться до підстав, які унеможливлювали або ускладнювали подання віндикаційного позову про витребування спірного приміщення з чужого незаконного володіння починаючи з 25.01.2017.

Вказаний вище висновок суду підтверджений як нормами ЦК України щодо позовної давності, так і позицією Верховного Суду щодо їх застосування, зокрема, відповідно до пунктів 40-65 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/5/16 (провадження № 12-122гс18).

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

За загальним правилом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 359/2012/15-ц (провадження № 14-101цс18).

Це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини.

Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права.

За викладених обставин, суд приходить до висновку про недоведеність стороною позивача поважності строку пропуску позовної давності із звернення до суду із позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння і вважає за необхідне у задоволенні останнього відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Керуючись статтями 259, 265, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог заступника керівника Кременчуцької окружної прокуратури Олексія Мамона (адреса: 39601, Полтавська область, місто Кременчук, проспект Свободи, будинок 4а) в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (адреса: 39600, Полтавська область, місто Кременчук, площа Перемоги, будинок 2) до ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ), третя особа приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Прокоп Олександр Едуардович (адреса: 39600, Полтавська область, місто Кременчук, вулиця Ігоря Сердюка, будинок 37/18), про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 вересня 2023 року.

Суддя Д.О. Зоріна