Справа № 216/3748/23
провадження №2/216/1836/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2023 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу в Дніпропетровській області в складі:
головуючого судді: Чирського Г.М.,
за участю секретаря судового засідання: Радочин Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в залі суду № 2 в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення,-
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власним житлом шляхом вселення. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 11/36 частки трикімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 , відповідно до Договору дарування частки квартири від 17.04.2023. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.01.2023, ОСОБА_2 отримала у спадок та є власником 11/24 частки вищевказаної трикімнатної квартири. Позивач зазначає, що зареєстрований у квартирі з 30.05.2023 року, та оскільки, він проходить військову службу з 24.02.2022 року за мобілізацією у лавах ЗСУ, у зв`язку із постійними відрядженнями не має можливості проживати у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 змінила замки та не допускає позивача до квартири, тому позивач під час перебування у м. Кривому Розі змушений проживати у знайомих або винаймати житло, що спричиняє йому зайві фінансові витрати. Позивач вважає, що відповідач по справі, яка також є співвласницею спірної квартири, порушує його право користуватися своєю власністю, тому він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Ухвалою суду від 27.06.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, по справі відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін.
Позивач у судове засідання не з`явився, до суду подав заяву, згідно змісту якої просив суд розглянути справу у його відсутність, підтримуючи позовні вимоги, не заперечуючи проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, поштові повідомлення направлялися за відомою адресою місця проживання, однак повернулися до суду з відміткою пошти «адресат відсутній за вказаною адресою».
За таких обставин відповідач є належним повідомленим про час розгляду справи, відповідно до вимог цивільно-процесуального закону.
Крім того, задля забезпечення принципу диспозитивності, змагальності, відкритості інформації, щодо справи та належного повідомлення відповідача про дату, час, місце та порядок розгляду даної справи Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення, відповідно до положень ст.ст. 280, 282 ЦПК України.
Враховуючи, що сторони до суду не прибули, в матеріалах справи мається достатня кількість доказів для вирішення справи по суті, суд відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення без участі сторін по справі та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Дослідивши матеріали справи та письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником 11/36 часток трикімнатної квартири, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору дарування частки квартири від 17.04.2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Русавською Т.В., занесеного до реєстру № 1022; Витягом з Державного реєстру речових прав (а. с. 9,10).
Згідно зазначеного договору дарування, ОСОБА_1 прийняв у дарунок від ОСОБА_3 11/36 часток трикімнатної квартири, яка належала дарувальнику на праві особистої приватної спільної часткової власності за свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого 22.01.2023 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І.
Відповідач ОСОБА_2 є власницею 11/24 часток трикімнатної квартири, загальною площею 65,1 кв.м., житловою площею 39,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.01.2023 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Літвіновою І.І. (а. с. 11).
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №329333862 від 17.04.2023 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, розмір частки 11/36 (а.с.10).
Таким чином, суд вважає, що позивач, має право володіти і користуватися належним йому на праві спільної часткової власності майном, яким є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, крім випадків і порядку, встановлених законом.
Згідно з положеннями ст.355ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (власників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, є спільною частковою власністю.
Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування цим майном. При цьому, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України визначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.391 ЦК України).
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, щодо здійснення права спільної часткової власності, права користування квартирою, та правовідносини щодо гарантій прав громадян, які мають у приватній власності квартиру.
Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції).
Оскільки судом встановлено, що позивач має майнові права щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а також встановлено, що останній позбавлений права користуватись належною йому часткою цієї квартири, а також, те, що в добровільному порядку не має можливості усунути перешкоди в користуванні належною йому власністю, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , зобов`язавши відповідача ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у здійсненні права користування належною йому на праві спільної часткової власності квартирою, та вселити позивача до зазначеної квартири.
Відповідно до п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звільняється від сплати судового збору, відповідно до п. 12 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.
Тому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265,268,273,354,355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Усунути перешкоди ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в квартиру АДРЕСА_2 .
Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору на підставі п. 12 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір».
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1073,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя Г. М. Чирський