ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/1124/23
Номер провадження 22-ц/818/1427/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року в складі судді Щепіхіної В.В. у справі № 638/1124/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Улютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Позов мотивовано тим, що 03 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, ОСОБА_4 .

Наразі дитина проживає разом з батьком, навчається у 6-А класі приватного закладу загальної середньої освіти I-III ступенів «Інноваційний ліцей «Ай-Скул».

Він займається доглядом та вихованням свого сина, піклується про його здоров`я та забезпечує усім необхідним. З метою найкращого забезпечення інтересів дитини, безпеки її життя та здоров`я вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом з батьком. Він має можливість приділяти вихованню та розвитку власної дитини увесь свій вільний час, має відмінне здоров`я, шкідливих звичок або аморальної поведінки, які могли б зашкодити розвитку дитини не має, психічними захворюваннями не страждає. Син, з врахуванням свого віку, дуже прив`язаний до нього, у зв`язку з чим його перебування безпосередньо поруч з батьком відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просив визначити місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом ним.

05 червня 2023 через систему Електронний суд ОСОБА_1 подано для затвердження мирову угоду та заяву про визнання мирової угоди у справі № 638/1124/23, в якій сторони просили визнати мирову угоду та закрити провадження у справі.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання мирової угоди залишено без розгляду.

Визнано дії щодо подання заяви про визнання мирової угоди у справі № 638/1124/23 з одних і тих же підстав та обставин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами на підставі п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 44 ЦПК України.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за зловживання процесуальними правами у розмірі 805 (вісімсот п`ять) грн. 20 коп., який стягнуто з останнього в дохід держави.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що дана мирова угода за змістом є аналогічною мировим угодам, що подавалися на затвердження сторонами раніше, підстави для її затвердження також не змінилися, а тому наявні підстави для залишення її без розгляду як таку, що подана внаслідок зловживання сторонами своїми процесуальними правами та стягнення з позивача штрафу у дохід держави.

21 червня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Ткаченко Яна Костянтинівна, на вказане судове рішення подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю підстав для застосування заходів процесуального примусу, оскільки у сторін є намірі вирішити існуючий цивільний спір між ними та Позивачем що виключає зловживання процесуальними правами. Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, або забезпечити захист свого реально порушеного права, або намір перешкодити законним діям інших осіб шляхом звернення до суду та створення штучного судового спору, або використання судового спору як способу не виконувати вимоги законодавства щодо здійснення визначених ним дій. В межах даної справи сторони не намагались затягувати судовий процес, а навпаки вирішити спір та пришвидшити закінчення судового процесу у даній справі

Залишаючи без розгляду подану мирову угоду, суд не вказав яким чином умови даного документу порушують вимоги закону чи права третіх осіб. Також суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що у тексті мирової угоди містяться 2 додаткових пункти, а отже зміст останньої мирової угоди відрізняється від поданої попередньої редакції мирової угоди від 01 травня 2023 року.

Повторне подання мирової угоди на затвердження суду свідчить про намір врегулювання спору мирним шляхом.

21 червня 2023 року ОСОБА_1 на вказане судове рішення подав апеляційну скаргу через систему «Електронний суд», в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки поданій сторонами мировій угоді та заяві про її визнання та не дав можливості сторонам реалізувати право на примирення, чим порушив завдання та принципи цивільного судочинства.

Судові рішення про відмову у затверджені мирової угоди та залишення заяв без розгляду не містять відомостей щодо того, яким чином умови даної угоди суперечать закону чи порушують права третіх осіб та суперечать інтересам ОСОБА_4 , якого він представляє як законний представник.

Оскільки у тексті мирової угоди містяться 2 додаткових пункти, зміст останньої мирової угоди відрізняється від раніше поданих.

Вирішуючи питання щодо залишення без розгляду заяв про визнання мирової угоди суд першої інстанції не давав можливості ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , висловити свою думку щодо визначення його місця проживання. Оскільки дитина досягла 10 років, то відповідно до статті 160 СК України може брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання.

Укладення мирової угоди сприяє швидкому вирішенню справи. При цьому, судове рішення за наслідками розгляду справи може вдовольнити виключно одну сторону справи, в той час як укладення мирової угоди відбувається на основі взаємних поступках сторін коли останні самостійно визначають умови вирішення спору.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Судову повістку-повідомлення про розгляд справи 14 вересня 2023 року отримано позивачем ОСОБА_1 (а.с.217), судову повістку-повідомлення про розгляд справи 14 вересня 2023 року надіслано апеляційним судом із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи отримано представником позивача адвокатом Шаповаловим А.М. (а.с.215). Поштове повідомлення направлене відповідачці ОСОБА_2 повернулося з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.218-219), що у відповідності п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони.

Представник відповідача (апелянта) ОСОБА_5 подала 12 вересня 2023 року заяву про розгляд справи без участі представника скаржника (а.с.220-221)

Третя особа - Служба у справах дітей повідомлена - поштове повідомлення вручено (а.с.216), судову повістку-повідомлення про розгляд справи 14 вересня 2023 року надіслано апеляційним судом із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи (а.с.214).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Судом встановлено, що 13 лютого 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подав позов до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року відкрито провадження в цивільній справі за вказаним позовом; визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

22 березня 2023 року засобами поштового зв`язку сторонами подана мирова угода та заява про визнання мирової угоди у справі № 638/1124/23 такого змісту:

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним 14-річного віку, разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем його проживання.

ОСОБА_1 , зобов`язується самостійно виховувати дитину, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним 14- річного віку.

Сторони зобов`язуються сумлінно виконувати умови, передбачені цією мировою угодою.

Після підписання цієї угоди претензії Сторін щодо місця проживання вважаються врегульованими.

Ухвалою суду першої інстанції від 27 березня 2023 року відмовлено в затверджені мирової угоди та продовжено підготовче засідання.

10 травня 2023 року засобами поштового зв`язку позивачем повторно направлено для затвердження мирова угода та заява про визнання мирової угоди у справі № 638/1124/23, в якій сторони просили визнати мирову угоду та закрити провадження у справі.

Мирова угода була доповнена таким пунктом:

«З огляду на визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком вбачається, що більшість свого часу син проводитиме саме з ним. Відтак, батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобов`язується самостійно виховувати дитину. При цьому, здійснення виховання дитини зі сторони батька не свідчить про звільнення від виконання такого обов`язку матері дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чи позбавлення її такого права».

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 травня 2023 заяву про визнання мирової угоди у справі № 638/1124/23 повернуто заявнику без розгляду.

05 червня 2023 року через систему «Електронний суд» ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подано ще один варіант мирової угоди для затвердження та заяви про визнання мирової угоди у справі № 638/1124/23.

Вказана угода містила положення такого змісту:

Сторони домовились врегулювати спір по справі № 638/1124/23 шляхів підписання та виконання даної мирової угоди. Сторони, які діють свідомо, добровільно, за взаємною згодою і попередньою домовленістю, розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, домовились визначити місце проживання малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до досягнення ним 14-річного віку, разом і батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем його проживання. З огляду на визначення місця проживання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком вбачається, що більшість свого часу син проводитиме саме з ним. Відтак, батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зобов`язується самостійно виховувати дитину.

При цьому, здійснення виховання дитини зі сторони батька не свідчить про звільнення від виконання такого обов`язку матерії дитини, ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_5 , чи позбавлення її такого права.

4.1 Під самостійним вихованням вбачається, що батько, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , може самостійно (одноособово) приймати рішення стосовно виховання та розвитку дитини, вибору лікувально-профілактичного закладу (закладів) для лікування та оздоровлення дитини, вибору закладу (закладів) охорони здоров`я державної і комунальної форм власності з метою реалізації права дитини на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування, вибору навчального закладу, закладу освіти з метою навчання, виховання, розвитку і самовдосконалення особистості, вибору спортивних, позашкільних занять та інших закладів для розвитку здібностей дитини, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, місця і способу проведення канікул сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , представляти та захищати інтереси дитини, виховувати дитину в дусі поваги до прав інших людей, любові до свого народу.

4.2. Однак, вказане в пункті 4.1. не звільняє матір, ОСОБА_2 від виховання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання мирової угоди залишено без розгляду.

Дії сторін щодо подання заяви про визнання мирової угоди у справі № 638/1124/23 з одних і тих же підстав та обставин визнано зловживанням процесуальними правами на підставі п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 44 ЦПК України.

Застосовано до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу за зловживання процесуальними правами у розмірі 805 грн. 20 коп., який стягнуто з останнього в дохід держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини 3 статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Згідно з частинами 1, 2 статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з пунктами 1, 2 частини 5 статті 207 ЦПК України якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, є невиконуваними, або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

За частиною 2 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Згідно з частиною 1 статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства.

Так, у переліку процесуальних прав учасників справи, зокрема, є право оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках (пункт 5 частини 1статті 43 ЦПК України).

Вказане право особа може реалізувати шляхом подання процесуальних документів до судів відповідних інстанцій.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

В ухвалі від 2 березня 2021 року у справі № 910/17048/17 (провадження № 12-85гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. Кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не з цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина 3 статті 44 ЦПК України).

За правилами частини 1 статті 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках:

1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу;

2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству;

3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин;

4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк;

5) порушення заборон, встановлених частиною 9 статті 203 цього Кодексу.

Вжиття заходів процесуального примусу є правом суду за конкретні цивільні процесуальні правопорушення. При цьому, такі заходи, у тому чисті штраф, мають бути застосовані, якщо заявник знав про необхідність вчинити певних процесуальних дій, проте їх не вчиняв. Застосовуючи до певної особи заходи процесуального примусу суд повинен сам діяти у чіткій відповідності до вимог закону.

Зважаючи, що предмет спору стосується приватноправових відносин та сторони мають намір врегулювати спірні відносини та прийти згоди шляхом укладення мирової угоди, тобто їх дії спрямовані на закінчення судового провадження, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про зловживання процесуальними правами та застосування наслідків вчинення вказаних дій.

Між тим, судова колегія погоджується, що інтереси дитини мають пріоритетне значення та вважає дії суду щодо виклику сторін для надання особистих пояснень обґрунтованими.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 02 серпня 2023 року у справі № 753/8495/22, а саме: « Відповідно до частини 4 статті 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Батьки малолітньої дитини, сторони у справі, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тому передали спір до суду, який при розгляді справи враховує висновки органу опіки та піклування (стаття 19 СК України), його участь у справі є обов`язковою.Отже, місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Це є важливим з огляду на те, що вказане у судовому рішенні місце проживання дитини має дослідити орган опіки та піклування. Зазначене є необхідним для забезпечення найкращих інтересів дитини».

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права (пункти 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).

З огляду на викладене, ухвала Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року підлягає скасуванню та справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 1 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 червня 2023 року скасувати, справу направити до Дзержинського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді І.В. Бурлака

В.Б. Яцина