Провадження № 2/369/293/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Цукаревій К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження питання про закриття провадження у цивільній справі № 369/12277/20 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «КБ «ПриватБанк» про припинення договору іпотеки.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 16 червня 2005 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 477 600,00 дол. США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було також укладено іпотечний договір, предметом якого стало нерухоме майно, а саме житловий будинок загальною площею 301,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач зауважує, що у серпні 2013 року відповідач звертався до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, а також виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані або проживають в іпотечному майні.

Києво-Святошинський районний суд Київської області рішенням від 24 червня 2016 року у справі № 369/8077/13-ц позовні вимоги задовольнив частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок загальною площею 301,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

В рамках виконавчого провадження № 59914962 предмет іпотеки був виставлений на публічні торги. 06 грудня 2019 року електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 16 грудня 2020 року проводилися повторні електронні торги з реалізації предмету іпотеки, які також не відбулися у зв`язку з відсутністю учасників торгів. 27 лютого 2020 року проходили треті електронні торги з реалізації предмету іпотеки, які також не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Позивач звертає увагу суду на те, що АТ КБ «ПриватБанк» жодного разу не подавав заяву в порядку статті 49 Закону України «Про іпотеку» про намір придбати предмет іпотеки за стартовою ціною продажу з публічних торгів. Виконавче провадження № 59914962 було завершене шляхом прийняття постанови про повернення виконавчого документа стягувану.

За таких обставин позивач вважає доведеними обставини, за яких зобов`язання за іпотечним договором можуть бути припинені на підставі рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд:

1.визнати припиненим договір іпотеки, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрований за номером 3696;

2.визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 за іпотечним договором від 16 червня2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», посвідченим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. та зареєстрованим за номером 3696;

3.скасувати заборону на відчуження, накладену приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. за реєстровим номером 3696 на нерухоме майно, а саме на житловий будинок загальною площею 301,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою від 01 жовтня 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі, призначив підготовче судове засідання.

У листопаді 2020 року суд отримав відзив АТ КБ «ПриватБанк», в обґрунтування якого останнє посилається на те, що позовні вимоги є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають в зв`язку з їх недоведеністю у передбаченому законом порядку.

Ухвалою від 13 листопада 2020 року Києво-Святошинський районний суд Київської області закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 17 листопада 2020 року задовольнив заяву позивача, вживши заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (літ. А, цегла), при ньому: гараж (літ. Б, цегла), навіс-барбекю (літ. В, цегла), огорожа (№ 1-5, метал, цегла).

До участі у справі в якості третьої особи Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 26 березня 2021 року залучив ОСОБА_2

29 червня 2021 року ОСОБА_2 надала до суду пояснення щодо позову, в яких вказала на те, що 18 листопада 2020 року стала переможцем за результатами проведення електронних торгів та придбала іпотечне майно, а саме домоволодіння загальною площею 300,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м. із земельною ділянкою площею 0,1076 га, кадастровий номер :01:037:0028, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначене майно було реалізоване в межах виконавчого провадження у справі № 369/8077/13-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі договору іпотеки. ОСОБА_2 сплатила повну вартість предмету іпотеки та отримала відповідне свідоцтво.

Наказом Міністерства Юстиції України від 12 квітня 2021 року № 1117/7 встановлено законність реалізації та оформлення права власності ОСОБА_2 на предмет іпотеки, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні скарги.

31 травня 2021 року попереднього власника предмета іпотеки ОСОБА_1 було примусово виселено в межах виконавчого провадження № 54847988 в порядку примусового виконання судового рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/4557/15-ц за позовом АТ КБ «ПриватБанк» про виселення, про що державним виконавцем 31 травня 2021 року складено відповідний акт. ОСОБА_2 залучено до виконавчих дій як нового власника об`єкта нерухомості. Третя особа вказує, що з 31 травня 2021 року разом з сім`єю проживає у спірному будинку. За таких обставин третя особа вважає, що іпотека на спірне майно була припинена внаслідок реалізації предмету іпотеки, що свідчить про відсутність предмету спору.

Розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07 жовтня 2021 року № 555 на підставі рішення Першої дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 21 липня 2021 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді ОСОБА_3 та застосування до нього дисциплінарного стягнення у виді внесення подання Вищій ради правосуддя про звільнення з посади судді; відсторонення судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя справу передано на повторний автоматизований розподіл між суддями та призначено судді Фінагеєвій І. О.

24 листопада 2022 року ОСОБА_2 надала до суду клопотання про закриття провадження у справі та скасування заходів забезпечення позову, мотивуючи яке посилається на те, що між сторонами відсутній предмет спору, оскільки внаслідок реалізації предмета іпотеки шляхом продажу за результатами проведення електронних торгів іпотека за оспорюваним договором була припинена. На підставі наведеного заявниця просила суд закрити провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмету спору та скасувати заходи забезпечення позову.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила провадження у справі закрити.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, дійшов такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III «Позовне провадження») та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 3 вказаного розділу).

Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Положеннями статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Таким чином, підготовче судове провадження це стадiя судового прoцесу, в якій з`ясовується предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкoдного розгляду справи пo суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

За таких обставин закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20.

На підставі матеріалів справи суд встановив, що 16 червня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № K2H0GK00260889.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 16 червня 2005 року № K2H0GK00260889 сторони кредитних правовідносин 16 червня 2005 року уклали договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передав ЗАТ КБ «ПриватБанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення спірних правовідносин між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» є настання певних подій, передбачених договором іпотеки, невиконання грошових зобов`язань, наслідком чого було звернуто стягнення на предмет іпотеки та його примусова реалізація шляхом проведення прилюдних торгів.

Позивач вважає, що оскільки в порядку реалізації належного йому на час подання позову іпотечного майна шляхом проведення електронних торгів призначені перші, другі та треті торги оголошені такими, що не відбулися, а іпотекодержатель майна жодного разу після кожних електронних торгів не виявив бажання щодо залишення за собою предмета іпотеки, то правовідносини між ним ( ОСОБА_1 ) та АТ КБ «ПриватБанк», які врегульовані договором іпотеки, підлягають припиненню на підставі судового рішення.

На підтвердження своїх вимог позивач надав до суду інформацію, виготовлену за допомогою електронного сервісу ДП «Сетам», про реєстрацію лоту № 442068, предметом якого є домоволодіння загальною площею 300,10 кв.м., житловою площею 86,30 кв.м. із земельною ділянкою площею 0,1076 га, кадастровий номер :01:037:0028, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Проведення аукціону призначене на 05 жовтня 2020 року.

ОСОБА_2 надала до суду належним чином завірену копію протоколу проведення електронних торгів № 512092 від 18 листопада 2020 року, за змістом якого за результатами проведення електронних торгів ОСОБА_2 стала переможцем електронних торгів, предметом яких було домоволодіння площею 301,1 кв.м. (літ. А, цегла), при ньому: гараж (літ. Б, цегла), навіс-барбекю (літ. В, цегла), огорожа (№ 1-5, метал, цегла), а також земельна ділянка площею 0,1076 га, кадастровий номер :01:037:0028, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з актом державного виконавця від 15 грудня 2020 року (виконавче провадження № 62569061) відповідно до статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» статті 41 Закону України «Про іпотеку» передано на реалізацію майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності (предмет іпотеки):

1.земельну ділянку площею 0,1076 га, кадастровий номер :01:037:0028, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

2.домоволодіння площею 301,1 кв.м. (літ. А, цегла), при ньому: гараж (літ. Б, цегла), навіс-барбекю (літ. В, цегла), огорожа (№ 1-5, метал, цегла), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказане майно передане на реалізацію на підставі договору іпотеки, посвідченого 16 червня 2005 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Федотовою О. В. за реєстровим номером 3696 в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № K2H0GK00260889 від 16 червня 2005 року.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів від 18 листопада 2020 року № 512092 ДП «Сетам» переможцем торгів визнано ОСОБА_2 .

Державний виконавець у цьому акті також зазначив, що прилюдні торги відбулися з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», а даний акт є підставою для видачі свідоцтва про придбання нерухомого майна, що було предметом іпотеки.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 грудня 2020 року суд встановив, що 21 грудня 2020 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 8829, видане приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьовим І. С.

Отже, нерухоме майно, яке було обтяжене іпотекою згідно зі змістом оспорюваного договору іпотеки, було реалізоване шляхом проведення електронних торгів і переможець торгів ОСОБА_2 зареєструвала у передбаченому законом порядку за собою право власності на спірне нерухоме майно, яке було предметом іпотечних правовідносин між позивачем ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк».

Відомостей щодо скасування результатів електронних торгів матеріали справи не містять.

Відповідно до положень частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, а також на час продажу майна, іпотека припиняється у разі:

?припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору;

?реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону;

?набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки;

?визнання іпотечного договору недійсним;

?знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється;

?з інших підстав, передбачених цим Законом.

Враховуючи те, що предмет іпотеки було реалізовано до розгляду справи по суті, то іпотека на спірне нерухоме майно була припинена в силу вимог пункту 22 частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» одночасно з настанням певних обставин реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Суд надає оцінку тому, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вважав, що його порушене право може бути відновлене шляхом визнання припиненим оспорюваного договору іпотеки, визнання припиненими зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за оспорюваним договором іпотеки та скасування заборони на відчуження, накладену приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Федотовою О. В. на нерухоме майно, а саме на домоволодіння площею 301,1 кв.м. (літ. А, цегла), при ньому: гараж (літ. Б, цегла), навіс-барбекю (літ. В, цегла), огорожа (№ 1-5, метал, цегла), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

У постанові від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 Верховний Суд підтримав висновок Верховного Суду України у постанові від 04 лютого 2015 року у справі № 6-243цс14, зазначивши, що право іпотекодавця підлягає судовому захисту за його позовом шляхом визнання іпотеки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору іпотеки чи шляхом припинення зобов`язання за договором.

Водночас, Верховний Суд у цій постанові акцентував увагу на тому, що некоректне, з точки зору лінгвістики, формулювання вимог позову не може бути перешкодою для захисту порушеного права особи, яка звернулася до суду, оскільки надміру формалізований підхід щодо дослівного розуміння вимог позову, як реалізованого способу захисту, суперечить завданням цивільного судочинства, якими є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення у справі № 127/26402/20, суд касаційної інстанції зауважив, що договір, в першу чергу, є домовленістю сторін. Договір як документ є оформленням цієї домовленості. Під договором також розуміється й правовідношення, що виникло на підставі цієї домовленості; змістом такого правового відношення є певні права та обов`язки сторін. Зі змісту підстав позову Верховний Суд вбачав очевидним те, що позивач, звертаючись до суду, обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки за іпотечним договором як правовідношення, тобто похідного зобов`язання, а не самого договору іпотеки, як домовленості чи документа, тобто застосованої в іншому сенсі категорії «договір».

Суд зауважує, що незважаючи на заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про припинення договору іпотеки та зобов`язань за договором іпотеки, останній обґрунтовував свої вимоги припиненням саме іпотеки, яка є предметом спору.

Таким чином, за вищеописаних обставин іпотека за договором від 16 червня 2005 року, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», припинилася одночасно з реалізацією іпотечного майна та набуттям на нього права власності ОСОБА_2 , в зв`язку з чим суд дійшов висновку про відсутність спору на час судового розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене, в порядку виконання вимог пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Керуючись статтями 255, 256, 258-261 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення договору іпотеки.

Роз`яснити позивачу, що в разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Суддя: І. О. Фінагеєва