Дата документу 07.09.2023Справа № 643/703/18
Провадження № 2/554/5998/2023
Справа №643/703/18
Провадження №2/554/5998/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі :

судді Блажко І.О.

при секретарі Гуляєвій О.О.

за участю відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» про стягнення збитків в порядку регресу ,-

в с т а н о в и в :

24 січня 2018 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення збитків в порядку регресу. В якій прохала : стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 547 953 грн. і понесені ОСОБА_3 судові витрати. В обґрунтування позову зазначила, що 03.07.2008 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №6562581 з терміном дії до 03 липня 2023 року. Для забезпечення основного зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором 03.07.2008 між ПУМБ та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір №6562593. Відповідно до цього договору предметом іпотеки була належна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 06.10.2006, квартира АДРЕСА_1 . 04.03.2011 ПУМБ звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на предмет іпотеки та його продаж на прилюдних торгах, примусове виселення без надання іншого житлового приміщення, передання предмету іпотеки в управління. Після розгляду цього позову різними судовими інстанціями набрало законної сили рішення апеляційного суду Харківської області від 13.11.2012, яким частково задоволені позовні вимоги ПУМБ, з відповідачів на користь ПУМБ стягнуто заборгованість за кредитним договором №6562581 від 03.07.2008 в загальному розмірі 647 964,46 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, реєстраційний номер 23555059 загальною площею 72,4 кв.м., житловою площею 50,5 кв.м., що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2 , яка передана в іпотеку позивачу за договором іпотеки №6562593 від 03.07.2008, шляхом його продажу на прилюдних торгах за оцінкою суб`єкта оціночної діяльності. 08.06.2016 квартира АДРЕСА_1 була реалізована через електронні торги. Відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмету іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Отже, ОСОБА_5 набула права кредитора до боржника за основним зобов`язанням за кредитним договором, тобто до ОСОБА_1 , оскільки його зобов`язання виконані за рахунок належної їй 1/2 частини квартири. Продаж квартири, що є предметом іпотеки, відбувся з вини відповідача, який не виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Вказала, що має право на відшкодування спричинених збитків у розмірі реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, яка складає 547 953,00 грн., що є половиною від ринкової вартості квартири, визначеної згідно експертного висновку про ринкову вартість майна станом на 28.12.2017, тому звертається до суду з даним позовом (а.с.2, 3).

24 січня 2018 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Московського районного суду м. Харкова головуючим у справі визначено суддю Майстренка О.М. (а.с.49).

26 січня 2018 року ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова (Майстренко О.М.) відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення збитків в порядку регресу. Справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання у справі на 30.03.2018 на 10.45 годин (а.с.50).

30 березня 2018 року до Московського районного суду м. Харкова відповідачем ОСОБА_1 наданий відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення збитків у сумі 547 953 грн. в порядку регресу визнає частково. Рішенням судової колегії з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 13.11.2012 задоволено частково позовні вимоги ПАТ «ПУМБ» в особі філії ПАТ «ПУМБ» в м. Харкові. Стягнуто заборгованість за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором №6562581 від 03.07.2008 у загальному розмірі 647 964,45 грн. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 , належну ОСОБА_4 та ОСОБА_3 06.06.2016 відбулися електронні торги з реалізації предмета іпотеки, проведені ДП «Сетам», відповідно до протоколу яких №173462 і №173463 від 06.06.2016 кожну з частин квартири продано за 207 604,86 грн. 21.06.2016 за вихідним №6257/19-14-16 на виконання ст.45 ЗУ «Про іпотеку» ДП «Сетам» надіслало копії протоколів №173462 і №173463 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Відповідно до ч.2 ст.11 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення вимог іпотеко держателя за рахунок предмету іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням. Отже ОСОБА_3 відповідно до вимог як майновий поручитель набуває право кредитора за основним зобов`язанням, тобто за кредитним договором де ОСОБА_1 є боржником. В той час сума, у розмірі 547 953 грн., яку ОСОБА_3 пропонує стягнути на її користь, не відповідає ні вимогам закону, ні обставинам справи. Відповідно до протоколу проведення електронних торгів ціна продажу частини квартири встановлена у розмірі 207 604,86 грн. і за вказану ціну здійснено її продаж. Отже, позивач може вимагати повернення їй вказаної суми, а не 547 953 грн., оскільки нею не оскаржувались результати прилюдних торгів протягом трьох місяців від дня їх проведення у порядку, передбаченому ст.48 ЗУ «Про іпотеку» та розділом ХІІ «Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів». Посилання позивача на звіт з оцінки вказаної квартири, проведений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки результати електронних торгів ніким з їх учасників не оспорювались і на цей час є дійсними. В зв`язку з чим прохає : зменшити суму стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача з 547 953 грн. до 207 604,86 грн. із вказаних у відзиві підстав (а.с.57).

04 квітня 2018 року до Московського районного суду м. Харкова надійшла відповідь на відзив ОСОБА_3 підписана за позивача ОСОБА_7 на підставі довіреності. В якій зазначили, що з позицією відповідача щодо права на стягнення лише вартості майна за яку воно було продано з торгів, а саме 207 604,86 грн. не може погодитися. Предметом позовних вимог є стягнення реальних збитків на суму 547 053 грн., які ОСОБА_3 понесла з вини відповідача в результаті продажу з торгів належної їй частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідач не заперечує того, що частина квартири позивача реалізована з торгів за його провиною. Сума 207 604,86 грн. є складовою частиною 547 053 грн., тобто загальної суми спричинених ОСОБА_3 збитків, адже за останню суму грошей позивач зможе відновити своє порушене право шляхом придбання житла, а за 207 604,86 грн. цього зробити не зможе. Навіть якщо вважати, що розмір заподіяної шкоди регламентується вартістю проданого з торгів майна, то поновити порушене право на житло за суму 207 604,86 грн. неможливо. Про це свідчить наданий експертний висновок про реальну ринкову вартість такого житла станом на 28.12.2017, де доля власності у проданій з торгів квартирі склала ціну позову. Тому прохає задовольнити позов у повному обсязі, а саме стягнути з відповідача на користь позивача 547 953 грн. і понесені судові витрати (а.с.60, 61).

07 травня 2018 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова (Майстренко О.М.) закрито підготовче провадження за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення збитків в порядку регресу та призначено справу до судового розгляду на 18.07.2018 о 13.30 годин (а.с.65).

02 вересня 2019 року ухвалою Московського районного суду м. Харкова (Майстренко О.М.) залучено до участі в цивільній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» (а.с.87).

19 січня 2021 року до Московського районного суду м. Харкова надійшли пояснення третьої особи у справі - АТ «ПУМБ» (а.с.130-132).

Розпорядженням голови Верховного Суду від 08.03.2022 №2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, зокрема, справи підсудні Московському районному суду м. Харкова підлягають розгляду Октябрським районним судом м. Полтави.

В провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави Блажко І.О. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2023 з Московського районного суду м. Харкова розподілена цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення збитків в порядку регресу (а.с.182-184).

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не з`явилася, будучи у встановлений ЦПК України спосіб повідомлена.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача за ордером адвокат Геращенко В.Г. відносно позову заперечували та прохали відмовити у повному обсязі.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

Судом встановлено, що 03.07.2008 між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №6562581, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 57 000,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 14,99% річних зі строком повернення до 03 липня 2023 року.

У подальшому 03.04.2009, 16.07.2009, 06.08.2009 укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору, якими змінено процентну ставку, графік погашення кредиту та надано другий транш кредиту у розмірі 441 311,65 грн.

У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 03.07.2008 між банком та ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , укладено договір іпотеки №6562593, посвідчений ПН Харківського міського нотаріального округу Кононовою О.Ю. за № 1249, предметом якого є належна ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 . 16 липня 2009 року укладено договір про зміну до вказаного договору іпотеки.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 06.10.2006, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 09 червня 2008 року № 19116910.

У березні 2011 року ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, примусове виселення без надання іншого житлового приміщення, передання предмету іпотеки в управління. ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до банку, ОСОБА_1 , треті особи: ПН Харківського міського нотаріального округу Кононова О.В., ПН Харківського міського нотаріального округу Погрібна Т.П. про визнання недійсним договору іпотеки та договору про зміни до договору іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2012 у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 - відмовлено; позовні вимоги банку - задоволено частково; стягнуто заборгованість за кредитним договором №6562581 від 03.08.2008 в загальному розмірі 647 964,46 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру, реєстраційний номер № 23555059, загальною площею 72,4 кв.м, житловою площею 50,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка передана в іпотеку банку за договором іпотеки № 6562593 від 03.07.2008, посвідченого ПН Кононовою О.В. за № 1249 шляхом продажу на прилюдних торгах за оцінкою суб`єкта оціночної діяльності; виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з вказаної квартири, яка є предметом іпотеки і належить їм; в іншій частині позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо судових витрат.

З протоколів №173463 та №173462 проведення електронних торгів від 08.06.2016 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 реалізована через електронні торги по 1/2 частині, кожна за ціною продажу 207 604,86 грн. Переможцем торгів є ОСОБА_8 .

Із висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки вбачається, що станом на 28.12.2017 вартість квартири АДРЕСА_1 складає 1 095 906,00 грн., тобто вартість половини 547 953,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст.572 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.583 ЦК України, заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України).

Іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (абзац 3 статті 1 Закону України "Про іпотеку").

Відповідно до ч.5 ст.3 ЗУ "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Законодавство України не передбачає солідарного обов`язку боржника (зокрема, позичальника за кредитним договором) та майнового поручителя, який відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки (ч.1 ст.11 ЗУ «Про іпотеку»). Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника (висновок Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 159/4709/15-ц).

Однією із ознак застави є те, що вона являє собою додаткове, акцесорне зобов`язання, що не може існувати автономно і самостійно. Воно завжди викликано наявністю іншого зобов`язання, яке потребує забезпечення свого виконання. Акцесорність застави означає, що припинення основного зобов`язання або недійсність договору, забезпеченого заставою, тягне за собою неможливість існування у застави.

Правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника.

При цьому в іпотечних правовідносинах майновий поручитель за іпотечним договором вступає в правовідносини безпосередньо з кредитором, але не від імені боржника, а від власного.

У разі реалізації предмета застави (іпотеки) у зв`язку зі зверненням на нього стягнення заставодавцем (іпотекодавцем) відповідне забезпечувальне зобов`язання припиняється (ч.1 ст.17 ЗУ «Про іпотеку»), проте не припиняється основне зобов`язання, оскільки за загальним правилом, саме позичальник як боржник у зобов`язанні за договором позики має виконати свій обов`язок перед позикодавцем, тому у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки правовідносини з боржником за основним зобов`язанням не припиняються, а відбувається заміна позичальника як кредитора на нового кредитора - особу, яка була майновим поручителем. Із заміною кредитора зобов`язання не припиняється, у позичальника залишається обов`язок з повернення позики.

Слід враховувати, що згідно з п.3 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). У цій нормі закріплений окремий випадок (підстава) суброгації.

ст.11 ЗУ «Про іпотеку», у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.

Разом з тим, за приписом ч.3 ст.42 ЗУ «Про іпотеку», майновий поручитель, який виконав основне зобов`язання повністю або в частині, має право вимагати від боржника відшкодування сплаченої майновим поручителем суми.

Таким чином, ст.ст.11, 42 ЗУ «Про іпотеку», визначають правові наслідки різних ситуацій - задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки (ст.11 ЗУ «Про іпотеку») і добровільного повного або часткового виконання майновим поручителем обов`язку боржника (ст.42 ЗУ «Про іпотеку»).

Тобто якщо основне зобов`язання припиняється внаслідок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, то відбувається заміна особи в зобов`язанні, і майновий поручитель набуває всіх прав кредитора за основним зобов`язанням (ч.2 ст.11 ЗУ «Про іпотеку»).

Разом з тим, якщо майновий поручитель добровільно виконав повністю або частково забезпечене основне зобов`язання і при цьому не відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки, то майновий поручитель вправі вимагати у боржника стягнення раніше сплаченої суми; це право виникає в силу ст.42 ЗУ «Про іпотеку», і його правова природа є регресною.

Зазначене тлумачення надано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.09.2019 у справі № 487/4846/16-ц, провадження № 61-15510св18.

Умовами суброгації прав кредитора до майнового поручителя є такі: 1) основне зобов`язання має бути дійсним; 2) застава, якою забезпечується основне зобов`язання, має бути дійсною; 3) поручитель має виконати обов`язок боржника перед кредитором.

Щодо останньої умови - юридичного факту виконання обов`язку боржника, то прийнято розрізняти виконання майновим поручителем обов`язку боржника за основним зобов`язанням і виконання ним свого обов`язку за договором застави. Так, самостійним випадком суброгації буде виконання майновим поручителем саме обов`язку боржника. Тобто наслідком виконання майновим поручителем обов`язку боржника є перехід до нього (майнового поручителя) прав кредитора за основним зобов`язанням. Інше - це виконання майновим поручителем свого забезпечувального зобов`язання. Таке виконання не є підставою для суброгації, адже заставодавець (майновий поручитель) виконує не обов`язок боржника, а свій обов`язок. Отже, юридичним наслідком виконання поручителем (майновим поручителем) обов`язку боржника є перехід до нього прав кредитора за основним зобов`язанням.

У даному контексті важливим є питання чи допускається суброгація у випадку часткового виконання майновим поручителем обов`язку боржника.

Так, виходячи з положення ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника (а не його частини) заставодавцем (майновим поручителем). Відповідно до п.3 ч.1 ст.512 ЦК України, часткове виконання поручителем зобов`язання за кредитним договором не породжує переходу до нього прав кредитора за цим договором.

Часткове виконання поручителем чи майновим поручителем зобов`язання позичальника (боржника) за кредитним договором не породжує суброгації, тобто заміни кредитора в основному зобов`язанні. Тож у разі часткового виконання обов`язку боржника не наставатиме належного виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Наведене не відповідає його правовій природі, згідно з якою ціль забезпечувальних заходів полягає не тільки у стимулюванні належного виконання зобов`язання, а й у зменшенні негативних наслідків, що виникли у зв`язку з його порушенням, іншими словами - у захисті майнового інтересу кредитора.

Так само, з іншої сторони, виконання майновим поручителем свого забезпечувального зобов`язання буде мати місце лише у випадку повного погашення за рахунок предмета застави вартості основного зобов`язання. Адже за ст.1054 ЦК України, позичальник як сторона кредитного договору зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Саме за таких умов належне виконання забезпечувального зобов`язання припиняє (відповідно до ч.1 ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином) одночасно із забезпечувальним і основне зобов`язання, оскільки кредитор, реалізуючи права за забезпеченням, одержує те, що він мав би одержати, якщо б зобов`язання не було порушене.

Зазначені висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 05.04.2018 у справі №910/9256/17.

Як вбачається з матеріалів справи у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором, у забезпечення виконання зобов`язань за яким укладено договір іпотеки, майновим поручителем за яким була, зокрема, ОСОБА_3 .

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, рішенням суду звернено стягнення на предмет іпотеки квартиру, співвласницею якої є ОСОБА_3 , яку продано з електронних торгів.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 посилалась на те, що до неї перейшли права кредитора у основному зобов`язанні, та вона має право на стягнення коштів у порядку регресу.

Разом з тим, право майнового поручителя вимагати у боржника стягнення раніше сплаченої суми, яке є регресним, виникає в силу ст.42 ЗУ «Про іпотеку», тобто у разі якщо майновий поручитель добровільно виконав повністю або частково забезпечене основне зобов`язання, і при цьому не відбулося звернення стягнення на предмет іпотеки.

У даному разі ОСОБА_3 добровільно основне зобов`язання за кредитним договором не виконувала, натомість стягнення на предмет іпотеки звернено за рішенням суду, тому права вимагати стягнення коштів у порядку регресу вона не набула.

Також, у даному разі не вбачається й підстав для суброгації, тобто заміни кредитора в основному зобов`язанні на підставі ст.11 ЗУ «Про іпотеку», оскільки основне зобов`язання виконано не повністю, а частково.

Так, як вбачається з рішення Апеляційного суду Харківської області від 13.11.2012 заборгованість за кредитним договором № 6562581 від 03.07.2008, з метою погашення якої звернено стягнення на предмет іпотеки, складала 647 964,46 грн.

З протоколів № 173463 та № 173462 проведення електронних торгів від 08.06.2016 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 реалізована через електронні торги по 1/2 частині, кожна за ціною продажу 207 604,86 грн., тобто загалом 415 209,72 грн.

З наведеного вбачається, що внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки та продажу квартири заборгованість за кредитним договором була погашена не у повному обсязі, оскільки вартість квартири є меншою за суму боргу.

Як слідує із пояснення представника третьої особи АТ «ПУМБ», заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором №6562581 від 03.07.2008 була частково погашена за рахунок предмету іпотеки, залишок заборгованості було відступлено 03.12.2018 на користь ТОВ «Фінансової Компанії БРАВО».

Таким чином, станом на дату розгляду даної справи заборгованість за кредитним договором №6562581 від 03.07.2008 ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» відсутня.

Виходячи з того, що часткове виконання майновим поручителем зобов`язання позичальника (боржника) за кредитним договором не породжує суброгації, тобто заміни кредитора в основному зобов`язанні, підстави вважати, що до ОСОБА_3 перейшли права кредитора у основному зобов`язанні, відсутні.

Посилання ОСОБА_3 на норми права, які регулюють відносини щодо відшкодування шкоди, виходячи з аналізу спірних правовідносин, є безпідставними.

Відповідно до частини першої ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною юридичною підставою всіх видів юридичної відповідальності вважається порушення норми права. Фактичною підставою цивільно-правової відповідальності є правопорушення як юридичний факт.

Цивільне правопорушення - це протиправна дія або бездіяльність особи, що порушує норми актів цивільного законодавства або умови договору, і з якою договір або закон пов`язують виникнення цивільно-правової відповідальності.

Поведінка особи визнається протиправною, якщо вона не відповідає вимогам права, вираженим в актах цивільного законодавства або договорі. Недоговірна відповідальність виникає лише у разі завдання шкоди неправомірними діями правопорушника (ч.1 ст.1166 ЦК). У разі ж завдання шкоди правомірними діями, цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, протиправний характер діяння є універсальною типовою умовою цивільно-правової відповідальності. Якщо порушуються цивільні відносини, які виникають на підставі будь-яких юридичних фактів, крім договору (відповідно при недоговірній відповідальності), протиправним визнається діяння особи, що порушує заборони, а також прямі приписи певної поведінки учасників правовідносин, встановлені в нормах права.

Із змісту ст.ст.1166, 1167 ЦК України, в яких зазначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду вбачається, що під шкодою розуміють втрати, яких зазнала потерпіла сторона у формі знищення або пошкодження майна внаслідок протиправної поведінки іншої особи. Шкода у спеціально - юридичному значенні (залежно від правової системи даної країни, конкретної галузі права) - це пряма дійсна шкода (реальна матеріальна шкода) або матеріальна шкода як сукупність реальної шкоди та упущеної вигоди чи шкода як сукупність матеріальної та моральної шкоди; порушення прав, свобод, законних інтересів суб`єктів права, а також, створення ситуації, коли їх неможливо здійснити. Іншими словами, шкода це зменшення кількості майнового блага (внаслідок знищення майна, втрата можливості отримати майно, яке особа неодмінно отримала б за нормального перебігу подій) або погіршення його якості (пошкодження речі, зіпсування, приведення її у стан, у якому вона здатна виконувати всі свої функції).

Шкода у власне етичному (загально-соціальному, загальнолюдському) значенні - це певна шкода суто соціально-моральному характеру, спричинена суцільним відносинам у процесі здійснення суб`єктивного права (шкода з огляду на вимоги до моральності поведінки особи, моральні цінності суспільства).

Зміст збитків як грошової форми шкоди допомагає розкрити ст.22 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 ЦПК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитки включають: 1) реальні збитки, які у свою чергу включають: а)втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі; б)витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення порушеного права; 2) упущену вигоду - доходи, які особа могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не порушили.

Тобто, збитки це грошова оцінка (еквівалент) заподіяної матеріальної шкоди.

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не виникали деліктні правовідносини, а сума коштів, про відшкодування якої просила позивачка, не є за своєю природою збитками, оскільки ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки є майновим поручителем за зобов`язанням ОСОБА_1 , на що вона добровільно погодилась та мала усвідомлювати можливі наслідки укладення відповідного договору.

Твердження позивачки про завдання їй збитків діями відповідача щодо невиконання зобов`язань за кредитним договором є помилковими та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного цивільного законодавства.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення збитків в порядку регресу.

Судовий збір, сплачений позивачем складає 5 479 грн. 53 коп.

Відповідно ст.141 ЦПК України, судові витрат, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 130, 131, 141, 229, 263, 354, 430 ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» про стягнення збитків в порядку регресу - відмовити повністю.

Судовий збір у розмірі 5 479 (п`ять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 53 (п`ятдесят три) копійки віднести на користь держави.

Складання повного тексту рішення відкладено на 8 (вісім) днів 15 вересня 2023 року.

Позивач громадянка України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме місце реєстрації АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Відповідач громадянин України, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Третя особа - акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», місцезнаходження 04070, місто Київ, вулиця Андріївська, будинок №4, .

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги до суду першої інстанції протягом 30 днів з дня отримання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після спливу строку на подачу апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікацйної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи можуть отримати інформацію у даній справі на офіційному вебпорталі судової влади України за веб-адресою http://court.gov.ua/sud1622/з зазначенням індивідуального номеру провадження.

Повний текст рішення складено 15 вересня 2023 року.

Суддя І.О.Блажко