465/6950/23
2-з/465/171/23
У Х В А Л А

про забезпечення позову

15.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Сподар І.М.,

розглянувши заяву позивача - Львівської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування державної реєстрації прав.

Позивач також подав до суду заяву про забезпечення позову. Заяву мотивує тим, що 01.08.2023 року спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування проведено обстеження земельних ділянок комунальної власності на АДРЕСА_1 . За результатами вказаного обстеження складено акт № 294. Під час обстеження виявлено, що несформована земельна ділянка № НОМЕР_1 (згідно плану-схеми) комунальної власності орієнтовною площею 0,0269 га. на АДРЕСА_1 , фактично використовується ОСОБА_2 для обслуговування нежитлової будівлі за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради щодо надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000). Крім того виявлено, що на земельній ділянці розміщено кам`яну нежитлову будівлю, яка імовірно використовується для продажу продуктів харчування. Відповідно до детального плану, затвердженого рішенням Львівської міської ради від 14.07.2017 року № 611 «Про затвердження детального плану території у межах АДРЕСА_2 , залізничної колії» вказана земельна ділянка розміщена в зоні Ж-1 - зона індивідуальної житлової забудови. Відповідно до детального плану земельна ділянка частково розміщена в санітарно-захисній зоні від АЗС. Шляхом опрацювання деталізованої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено наступні дані щодо господарської будівлі літ. Б- 2, загальною площею 209,7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) на АДРЕСА_1 : 06.11.2018 року право власності зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на підставі розпорядження, серія та номер: 537, виданий 16.10.2018 року, видавник: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради (номер відомостей про речове право: 28826604); 05.01.2019 року право власності зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.01.2019 року № 102, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І., та технічного паспорта, виданого ТОВ "ІНВЕНТАРІ ГРУП", (номер відомостей про речове право: 29777725). У реєстраційній справі по об`єкту нерухомого майна (реєстраційний номер: 000) наявна скан-копія розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 16.10.2018 року № 537 про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна № 26 на АДРЕСА_2 та виділення в окреме користування ОСОБА_1 господарської будівлі літ. «Д» загальною площею 91,9 кв.м. по АДРЕСА_1 . Однак, відповідно до листа Франківської районної адміністрації від 09.02.2023 року № 4-35-1871, останньою не приймався розпорядчий документ про присвоєння адреси об`єкту нерухомого майна № 2Б на АДРЕСА_2 . Крім того, управління архітектури та урбаністики дозвільних документів на будівництво даної господарської будівлі не надавало. Як вбачається з матеріалів реєстраційної справи на господарську будівлю (реєстраційний номер ОНМ 000), щодо цього об`єкту нерухомості також відсутні будь-які дозвільні документи на будівництво та документи, що засвідчували б прийняття об`єкту нерухомого майна в експлуатацію. У результаті реєстрації прав власності на нежитлову будівлю загальною площею 209.7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) на АДРЕСА_1 порушуються права Львівської міської ради як власника земельної ділянки. На даний момент право власності на господарську будівлю (реєстраційний номер ОНМ 000), що розташована на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 (номер відомостей про речове право: 29777725). Серед позовних вимог, заявлених у позовній заяві, є визнання недійсним правочину щодо господарської будівлі, а також скасування у Державному реєстрі речових прав державної реєстрації прав власності з одночасним їх припиненням.

Львівська міська рада вважає, що у випадку відкриття провадження у справі відповідач по справі ОСОБА_2 може відчужити незаконно збудовану господарську будівлю особам, які не є учасниками справи, і в подальшому кількість правочинів та записів про право власності щодо зазначеної будівлі може збільшитися, що у разі задоволення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки предметом даного позову є саме скасування правочину та державної реєстрації прав.

Зважаючи на викладене, просить суд забезпечити позов шляхом заборони вчинення органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України, нотаріусам), будь-яких реєстраційних дій щодо господарської будівлі літ. Б-2 площею 209,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що розташована на АДРЕСА_1 , в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав на господарську будівлю.

Відповідно до положень ч.1 ст.153 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (далі - Постанови від 22.12.2006 року №9) заява позивача про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

З врахуванням положень ст. 153 ЦПК України сторони для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась, у зв`язку з чим фіксація судового засідання не здійснювалась у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України.

При вирішенні питання про наявність підстав для забезпечення позову суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення цивільного позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

При цьому, обов`язок доказування покладається на особу, яка подала заяву про забезпечення позову. Так, за приписами статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд оцінює виключно обґрунтованість заяви на предмет доведення обставин, які свідчать про необхідність застосування заходу забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Судом встановлено, що Львівська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації прав на господарську будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із заяви про забезпечення позову та долучених до неї матеріалів, 01.08.2023 року спеціалістами управління державного контролю за використанням та охороною земель департаменту містобудування проведено обстеження земельних ділянок комунальної власності на АДРЕСА_1 . За результатами вказаного обстеження складено акт № 294. Під час обстеження виявлено, що несформована земельна ділянка № НОМЕР_1 (згідно плану-схеми) комунальної власності орієнтовною площею 0,0269 га. на АДРЕСА_1 , фактично використовується ОСОБА_2 для обслуговування нежитлової будівлі за відсутності відповідних рішень Львівської міської ради щодо надання її в користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000).

06.11.2018 року право власності на вказану нежитлову будівлю зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на підставі розпорядження, серія та номер: 537, виданий 16.10.2018 року, видавник: Франківська районна адміністрація Львівської міської ради (номер відомостей про речове право: 28826604).

05.01.2019 року право власності на цюю нежитлову будівлю зареєстровано за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 05.01.2019 року № 102, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Шафран Р.І., та технічного паспорта, виданого ТОВ "ІНВЕНТАРІ ГРУП", (номер відомостей про речове право: 29777725).

Позивач зазначає, що як вбачається з матеріалів реєстраційної справи на господарську будівлю (реєстраційний номер ОНМ 000), щодо цього об`єкту нерухомості також відсутні будь-які дозвільні документи на будівництво та документи, що засвідчували б прийняття об`єкту нерухомого майна в експлуатацію. У результаті реєстрації прав власності на нежитлову будівлю загальною площею 209.7 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) на АДРЕСА_1 порушуються права Львівської міської ради як власника земельної ділянки.

Дослідивши наведені заяником обставини та докази в обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, суд відзначає наступне.

За змістом ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визначені в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При цьому, як наголошує Європейський суд з прав людини у рішенні "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, що відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Згідно з пп. 3 п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі або заборону (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій, а також надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій.

Частина 1 статті 28 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" містить перелік підстав для відмови у державній реєстрації. Зокрема, такою підставою вказано: у Єдиному державному реєстрі містяться відомості про судове рішення щодо заборони проведення реєстраційної дії (п. 2 ч. 1 ст. 28).

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із визначених законом способів забезпечення позову, який передбачений зокрема Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" (правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 915/508/18 від 09.11.2018).

Аналогічно у п.1 ч.1 ст.25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили. Наведене вказує на те, що заборона вчинення реєстраційних дій згідно судового рішення є способом забезпечення позову щодо спорів, пов`язаних із нерухомим майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що позивач належними та допустимими доказами обґрунтував причини звернення із заявою про забезпечення позову.

Враховуючи викладене вище, суд зазначає що належним, співмірним та адекватним заходом забезпечення позову у даному випадку буде заборона органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, які визначені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо господарської будівлі літ. Б-2 площею 209,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що розташована на АДРЕСА_1 , в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав на господарську будівлю.

При цьому суд зазначає, що вказаний захід забезпечення позову має наслідком лише збереження існуючого становища до розгляду справи по суті та ніяким чином не зумовлює фактичного вирішення спору по суті.

Вказані заходи забезпечення позову безпосередньо пов`язані із предметом розгляду у даній справі, оскільки спір стосується звільнення самовільно зайнятої господарською будівлею земельної ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу такої нежитлової будівлі, скасування державної реєстрації прав.

За таких обставин, враховуючи пов`язаність вищевказаних заходів забезпечення позову з його предметом, ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених прав територіальної громади в особі позивача у разі задоволення позову та невжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд вважає за необхідне задовольнити заяву Львівської міської ради про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 8 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до ч. 1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись статтями 1-18, 149-150, 153, 154, 157 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача - Львівської міської ради про застосування заходів забезпечення позову задовольнити.

Заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України, нотаріусам), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо господарської будівлі літ. Б-2 площею 209,7 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що розташована на АДРЕСА_1 , в тому числі щодо державної реєстрації набуття, зміни або припинення речових прав на господарську будівлю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення ухвали про забезпечення позову до виконання - три роки.

Позивач (стягувач): Львівська міська рада, , м. Львів, пл. Ринок, 1.

Відповідач (боржник): ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 .

Відповідач (боржник): ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_4 .

Суддя Величко О.В.