КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №755/6060/23 Головуючий у 1 інстанції: Катющенко В.П.

Провадження №22-ц/824/11727/2023 Суддя-доповідач: Гаращенко Д.Р.

13 вересня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Шебуєвої В.А., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року про повернення позовної заяви в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА

У травні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 16 червня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, просило скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 червня 2023 року про повернення позовної заяви та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначило, що ухвалою Дніпровського районного суду в м. Києва від 23.05.2023 року позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» була залишена без руху, надано строк для усунення недоліків.

АТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу суду заяву про усунення недоліків в якій зазначив, що на момент укладення кредитного договору були відсутні будь які заборони щодо укладення договорів російською мовою, такий договір подано до суду мовою оригіналу і відтак відсутні підстави для залишення позову без розгляду.

АТ КБ «ПриватБанк» наголосило, що зміст поданої позовної заяви свідчить про дотримання банком ст. 175 ЦПК України, та надання певних доказів які банк вважав за потрібне надати.

Зазначило, що якщо на думку суду вони не підтверджують позовні вимоги, то це не є підставою для повернення позовної заяви.

Неподання доказів на підтвердження позовних вимог чи надання доказів неналежної якості не перешкоджає розгляду справи, то суд мав належним чином дослідити та оцінити зазначені докази у сукупності на наступних етапах судового розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 квітня 2023 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду в м. Києва від 23.05.2023 року було встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу та залишено без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).

У зазначеній ухвалі суд першої інстанції зазначив, що надані банком розрахунки кредитної заборгованості боржника, довідка про зміну умов кредитування, довідка про видані картки, «Умови та правила надання банківських послуг», - не містять підписів представника банку, без зазначення дати такого засвідчення та особи, яка його засвідчила, а також відсутні печатки банку, тому такі документи не можуть бути належними доказами на підтвердження позовних вимог.

Крім того, надані Банком копії паспорту позичальника не засвідчені належним чином, що позбавляє суд пересвідчитися у їх відповідності до оригіналу, наданий АТ КБ «ПриватБанк» додаток, а саме «Об актуализации Условий и правил предоставления банковских услуг», викладений іноземною мовою, що унеможливлює дослідження його змісту у судовому засіданні.

Для усунення недоліків АТ КБ «ПриватБанк» має надати належним чином завірені документи та переклад на державну (українську) мову додатку, викладеного іноземною мовою, відповідно до кількості учасників судового процесу.

01 червня 2023 року на усунення недоліків позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» направив до суду заяву, до якої долучив засвідчені належним чином копії документів, проте не надав переклад на державну (українську) мову додатку, викладеного іноземною мовою відповідно до кількості учасників судового процесу.

У заяві посилалось на те, що на момент укладення кредитного договору будь які заборони щодо укладення договору російською мовою були відсутні.

Зазначив, що надані документи (докази) російською мовою не порушують жодну норму процесуального права, а тому не можуть бути підставою для визнання позову неподаним та його повернення позивачу (а.с. 13-16).

Визнаючи такою, що не подана та повертаючи позовну заяву АТ КБ «Приватбанк», суд вважав, що позивачем не в повній мірі були усунуті недоліки.

Залишено поза увагою зауваження суду першої інстанції щодо подання до суду доказу іноземною мовою, без відповідного перекладу на українську мову, що позбавляє суд у належній спосіб ідентифікувати такі докази.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

За змістом п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Частиною 4 ст. 95 ЦПК України встановлено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6 ст. 95 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України встановлено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

При цьому, ст. 175 і 177 ЦПК України не містять вимоги до позовної заяви щодо надання належних доказів, копій документів, засвідчених належним чином відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України, подання перекладу доказів, а також подання документів до суду у відповідній послідовності до зазначення таких у додатках, та відповідно не усунення вказаних недоліків не може бути підставою для повернення позовної заяви.

Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Аналіз наданих сторонами доказів, здійснюється судом при вирішенні справи - спору по суті, а не на стадії вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для відкриття провадження у справі, або залишення позову без руху. Позивач виправив недоліки позовної заяви на власний розсуд.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі №761/41071/19, зазначивши, що на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

Колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу на те, що виходячи з вимог процесуального закону, оцінка наданих позивачем доказів у справі, в тому числі з підстав їх належності, допустимості і достовірності проводиться судом за результатами розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Апеляційний суд також враховує, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів є завданням підготовчого провадження (п. 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України).

Зокрема, згідно з п. 8 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста.

Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод державою гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини при розгляді справ виходить із того, що, реалізуючи положення Конвенції необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, колегія суддів вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.

Посилання суду першої інстанції на правові позиції викладені в ухвалах Верховного суду від 31 березня 2020 року у справі №636/398/19, провадження №61-5685ск20; від 19 березня 2020 року у справі № 629/5741/19, провадження №61-5019ск20; від 02 березня 2020 року у справі№623/4072/19, провадження №61-2581ск20; від 27 лютого 2020 року у справі №638/6372/19, провадження №61-2956ск20 -стосується викладення стороною процесуальних документів (позовної заяви, апеляційної скарги, касаційної скарги) на державній мові.

Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 379, 381-382, 384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИЛА

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2023 року скасувати.

Справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді С.Г. Музичко

В.А. Шебуєва