Справа № 211/3472/23
Провадження № 2/211/1830/23
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

( заочне )

11 вересня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бірж Д.В.

у відсутність учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

позивач фізична особа- підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з вище зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки в порядку регресу у сумі 2 848,99 грн., посилаючись на вину відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої страховику ПрАТ «УПСК» було завдано збитків. В обґрунтування вимог позивач зазначив, що 30 вересня 2018 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_2 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5395465. Відповідно до умов полісу, ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам. 04.09.2019 приблизно о 18-30 годині в м. Кривому Розі по бул. Європейський мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок ДТП транспортному засобу «Renault» було завдану механічні пошкодження, а власнику автомобіля - матеріальні збитки. Постановою суду від 19.09.2019 відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та статтею 122-4 КУпАП. На підставі страхового акту № ОЦ/218/000/19/0057 від 09.10.2019 ПрАТ «УПСК» здійснено виплату страхового відшкодування потерпілій стороні в сумі 2 848,99 грн., однак відповідач після ДТП самовільно залишив місце пригоди. 01.10.2020 між ПрАТ «УПСК» та ним, позивачем у справі, укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого він набув право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за полісом. Тому на підставі статей 1166, 1187, 1191 ЦК України просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 07 червня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання сторони не з`явилися.

До суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за його відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, відзиву на позов до суду не подав.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1188 ЦК України передбачає, що шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується винною особою.

Як встановлено судом, 04 вересня 2019 року о 18-30 годині в м. Кривому Розі по бул. Європейський біля будинку № 27 водій автомобіля марки «Daewoo Lanos» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, під час руху та створив небезпеку іншим учасникам руху, допустивши зіткнення з припаркованим автомобілем «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, водій ОСОБА_2 місце пригоди залишив.

Вказані обставини встановлені постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 вересня 2019 року, якою відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 122-4, 124 КУпАП. Постанова суду не оскаржена, набрала законної сили (а.с. 16 - копія постанови).

Частина шоста статті 82 ЦПК України передбачає, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії ( бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

04 вересня 2019 року із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою про виплату страхового відшкодування (регламентної виплати) до страхової компанії звернувся власник транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с 20 - копія заяви).

На підставі акту огляду транспортного засобу від 06.09.2019, страхового акту № ОЦ/218/000/19/0057 від 25.09.2019 та платіжного доручення (а.с. 22-27), власнику пошкодженого транспортного засобу «Renault» реєстраційний номер НОМЕР_2 сплачено страхове відшкодування у сумі 2 848,99 грн.

Статтею 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно пункту 38.2.5 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «УПСК» після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона у тому числі самовільно залишила місце пригоди.

На підставі договору цесії № 01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2020 року, суб`єкт підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 набув право вимоги до ОСОБА_2 за укладеним полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/5395465 від 30.09.2018 (а.с. 8-12 - копія договору з додатками).

Судом встановлено, що завдана відповідачем майнова шкода носить безспірний характер, який породжує факт виникнення цивільно-правових обов`язків, виконання яких покладено на відповідача відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства України, які мають загальнообов`язковий характер.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тому, відповідно до статті 1191 ЦК України та пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після проведення виплати потерпілій особі у позивача виникло право зворотної вимоги до відповідача.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 858,88 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню повністю, суд з врахуванням вищезазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати.

Крім того, пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 містяться висновки: «Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом за умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Таку правову позицію щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони, викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

До заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу позивачем додано копії договору про надання правової допомоги, акту здачі-прийняття робіт, квитанції про сплату гонорару, тощо.

Враховуючи викладене, оскільки відповідач заперечень чи клопотань про зменшення розміру витрат не заявляв, вимога позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 979, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 81,89, 141, 263, 265, 280-284,288 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 - повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), завдані збитки у порядку регресу у сумі 2 848 (дві тисячі вісімсот сорок вісім) гривень 99 коп. та в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 коп. і витрат на правничу допомогу 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя: С. В. Ткаченко

Повний текст рішення складено 18 09 2023