Провадження № 2-о/947/450/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2023 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Огренич І.В.

при секретарі - Грабовій Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за спільною заявою подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя та встановлення факту, що має юридичне значення,-

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з заявою та просять суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений 25 серпня 2007 року між ними, який був зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, про що було складено відповідний актовий запис №486. Встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого «Договору між батьками про проживання, виховання дитини» від 09 серпня 2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , також просили роз`яснити, що встановлення факту проживання є підставою вважати, що батько ОСОБА_1 самостійно виховує дитину. При цьому заявники посилаються на те, що 25 серпня 2007 року між ними був укладений шлюб. В період даного шлюбу народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявники у спільній заяві вказують, що шлюб носить формальний характер, сімейні стосунки не склались через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливість зберегти сім`ю, вони не мають бажання продовжувати подружнє життя, вести спільне господарство та спільний бюджет, оскільки це призводить лише до непорозумінь та сварок, що негативно відображається на вихованні спільної дитини. Заявники зазначили, що 09 серпня 2023р. вони у добровільному порядку уклали нотаріально посвідчений «Договір між батьками про проживання, виховання дитини», яким врегульовані всі питання, які стосуються виховання та утримання їх спільної дитини. Зокрема, встановлено місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком. Таким чином, жодних майнових спорів та спору про порядок виховання та утримання спільної дитини між заявниками немає, а тому вони звертаються до суду з даною заявою.

У судове засідання заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, спільну заяву подружжя про розірвання шлюбу та встановлення факту, що має юридичне значення підтримали у повному обсязі, просили суд її задовольнити.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, сторони одружені з 25 серпня 2007 року, реєстрація шлюбу зроблена Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №486.

Від шлюбу сторони мають малолітнього синаОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження №1768 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 18 квітня 2018 року).

Сторони подружніх відносин не підтримують, родина фактично розпалася та її відновлення неможливо, наміру зберігати сім`ю заявники не мають,оскільки це призводить лише до непорозумінь та сварок, що негативно відображається на вихованні спільної дитини. В даний час шлюб у сторін носить формальний характер.

Відповідно до ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

У відповідності до ст.ст. 104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права дитини.

Щодо вимог заявників про встановлення факту, що, відповідно до нотаріально посвідченого «Договору між батьками про проживання, виховання дитини» від 09 серпня 2023 року, місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 09 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено «Договір між батьками про проживання, виховання дитини», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., зареєстрований в реєстрі за № 239.

Відповідно до цього Договору Батьки домовились про місце проживання дитини, про порядок здійснення батьківських прав матір`ю та батьком, які проживають окремо та про права та обов`язки батька/мати.

Пунктом 1.3 Договору визначено, що місцем проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Батьки визначили місце проживання Батька.

Так, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в сімейне життя, крім випадків встановлених Конституцією України.

Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за кордоном.

Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ст.9 Конвенції Організації Об`єднаних Націй з прав дитини держава повинна забезпечувати, щоб дитина не розлучалась з батьками проти її бажанню.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року - дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 4 статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Разом з цим, при вирішенні питання про визначення місце проживання, наприклад, малолітньої дитини, за Сімейним кодексом України поняття місце проживання має інший зміст. Це - не конкретна адреса і не конкретний населений пункт із вказаною на будинок, а саме особа, з якою має проживати дитина.

Відповідно до ст. 161 Сімейного кодексу України це може бути один із батьків, баба, дід, або інші родичі дитини, а також орган опіки та піклування.

У судовій практиці переважним чином саме так визначається місце проживання дитини, без зазначення у рішенні про визначення місця проживання дитини з одним із батьків конкретної адреси.

Дана позиція узгоджується також зі змістом статті 33 Конституції України та статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за якими кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання на її території, а «прив`язування» одного з батьків, з яким вирішено залишити проживати дитину, до проживання за конкретною адресою безпосередньо суперечить вищевказаному конституційному принципу вільного вибору місця проживання.

Також, судом встановлено, що дане питання стосується чутливої сфери правовідносин, в яких батьки дійшли спільного рішення, і суд при розгляді справи надає першочергове значення саме якнайкращим інтересам дітей.

Визначення місця проживання малолітньої дитини було узгоджено між батьками та викладено у «Договорі між батьками про проживання, виховання дитини» від 09 серпня 2023 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімаченко С.Л., зареєстрований в реєстрі за № 239.

Ст. 293 ЦПК України встановлює, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт що юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов, суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

При таких обставинах, суд приходить до висновку, що спільна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 18, 211, 263, 264, 265, 268, 293, 315, 318, 319 ЦПК України, ст.ст. 5, 7, 104, 109, 112, 114,161 СК України, суд, -

В И Р І Ш І В:

Спільну заяву подружжя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя та встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Розірвати шлюб, між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), укладений 25 серпня 2007 року, який був зареєстрований Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, про що було складено відповідний актовий запис №486.

Прізвище після розірвання шлюбу: чоловіка - «ОСОБА_1 », дружини - «ОСОБА_2 ».

Встановити факт, що відповідно до нотаріально посвідченого «Договору між батьками про проживання, виховання дитини» від 09 серпня 2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Роз`яснити, що встановлення факту, що відповідно до нотаріально посвідченого «Договору між батьками про проживання, виховання дитини» від 09 серпня 2023 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлюється з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є підставою вважати, що батько ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 самостійно виховує дитину.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Огренич І. В.