Єдиний унікальний номер: 379/1270/23
Провадження № 2/379/271/23
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в справі

08 вересня 2023 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі судді Музиченко О.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»» (місцезнаходження: вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, індекс 04116), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (місцезнаходження: вул. Паркова, буд. 20, м. Тараща Білоцерківський район Київська область) про зняття арешту з нерухомого (невизначеного) майна,

У С Т А Н О В И В :

06.09.2023 до суду надійшов указаний позов ОСОБА_1 , мотивований тим, що з метою оформлення спадкового майна, розташованого по АДРЕСА_2 , він звернувся до нотаріуса, який повідомив, що під час перевірки на наявність заборон або арешту майна за даними з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено арешт, який накладено з червня 2003 року на належне позивачу майно. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_2 встановлено, що згідно постанови державного виконавця ВДВС Таращанського РУЮ 27.06.2003 накладено арешт на невизначене майно, усе нерухоме майно ОСОБА_1 , реєстраційний номер обтяження 48831 (додаткові дані: архівний номер 5994578КІЕV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстра: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК) реєстраційний номер обтяження 11497213. У квітні 2023 року він звернувся із заявою про зняття арешту з майна до Таращанського ВДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), і на звернення отримав лист від 24.04.2023 року за вих. № 6877/24.7-43, в якому йому повідомили, що згідно даних АСВП, яка містить інформацію з 2005 року, перевірити інформацію щодо накладення арешту в 2003 році немає можливості. Зняти арешт з майна є неможливим, оскільки згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у Таращанському РВ ДВС на виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження щодо нього. Позивач зазначає, що накладення арешту на майно обмежує його законні права, як спадкоємця, щодо вільного оформлення спадщини на нерухоме майно, а тому просить суд зняти арешт та заборони відчуження з усього належного йому майна, який було накладено за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони від 27.06.2003 року ВДВС Таращанського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 48831 (додаткові дані: архівний номер 5994578КІЕV491, Архівна дата: 08.09.2003, Дата виникнення: 27.06.2003, № реєстра: 83, внутр. № 4F01DВ292АF4472D5А5А, коментарій: с. 81 Таращанська ДНК), а також скасувати запис про арешт майна у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

06.09.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями цю справу передано для розгляду судді Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02 червня 2020 року у справі № 201/10187/18 провадження № 61-6651св19 та від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 провадження № 61-4726сво19.

Зі змісту позовної заяви та доданої відповіді Таращанського ВДВС у Білоцерківському районі Київської області від 24.04.2023 за № 6877/24.7-43 вбачається, що при перевірці даних АСВП було встановлено відсутність будь-яких даних про перебування на примусовому виконанні у відділі виконавчих проваджень на ім`я боржника ОСОБА_1 починаючи з 2005 року по даний час. Можливості перевірити вказану інформацію з 2003 року немає, оскільки в АСВП інформація міститься лише з 2005 року, а паперовий варіант виконавчого провадження переданого до архіву знищено відповідно до «Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби» у зв`язку із закінченням строку зберігання.

При цьому, з доданої до позову копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження вбачається, що 27.06.2003 державним виконавцем Л.А. Андрушко при примусовому виконанні виконавчого листа Таращанського районного суду №2-442 від 03.09.2002 накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , і яке знаходиться в с.Салиха Таращанського району.

Тобто, ОСОБА_1 є стороною боржником - виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт на його майно і який він просить зняти, пред`явивши цей позов.

У пункті 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.6.2016 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що у разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. У зв`язку із цим боржник не може пред`являти позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Аналогічний правовий висновок сформульовано Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 рок у у справі № 712/12136/18, а саме: боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Отже, оскільки ОСОБА_1 був відповідачем у цивільній справі №2-442/2002, що розглядалась Таращанським районним судом Київської області, і, відповідно, боржником у виконавчому провадженні на підставі виданого судом виконавчого документу за цим судовим рішенням, - для нього встановлений інший порядок захисту порушеного права шляхом звернення до суду зі скаргою в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, а не у порядку позовного провадження.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За замістом статті 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Така ухвала постановляється не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви і надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 ЦПК України, що визначено ч.2 ст. 186 ЦПК України.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про те, що у відкритті провадження у даній цивільній справі слід відмовити, оскільки позивачем заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства і для вирішення яких законом передбачений інший спосіб судового захисту, а саме оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 186, 260, 353, 354, 447, 447, 448 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у відкритті провадження в справі за позовною заявою ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Таращанський відділ державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з нерухомого (невизначеного) майна.

Роз`яснити позивачу його право звернення до Таращанського районного суду Київської області із відповідною скаргою на дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.09.2023.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО