КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 759/28261/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3104/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Котляр К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Кириленко Т.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2021 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, на обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина до якої входило: 2/4 квартири АДРЕСА_1 , площею 66,1 кв.м, приватний будинок АДРЕСА_2 , площею 47,9 кв.м з будівлями та спорудами. За життя матері з нею була зареєстрована у м. Києві відповідачка ОСОБА_2 , яка є сестрою позивачки та якій належала частина квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Інша частини вказаної квартири належить на праві власності позивачці, однак у неї відсутні оригінали документів про право власності.

Зазначала, що з 1998 року позивач виписалась із зазначеної квартири та переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації. Однак стверджує, що завжди підтримувала зв`язки із родиною, регулярно спілкувалась та відвідувала матір. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, однак із заявою про прийняття спадщини вона не зверталась, оскільки з усної розмови із відповідачкою дізналась, що їх мати заповідала їй усе своє майно.

У той же час, 30 серпня 2021 року позивачка отримала лист від державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори про те, що на 03 вересня 2021 року призначено видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я відповідачки, як особи, що прийняла спадщину, а позивачка не має права на спадкування, оскільки не зверталась із відповідною заявою про прийняття спадщини. Шестимісячний строк на подачу заяви про прийняття спадщини сплинув 16 липня 2021 року.

Вказувала, що не зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки після розмови із відповідачкою була впевнена в тому, що існує заповіт, складений матір`ю, на користь відповідачки. Крім того, позивач не отримувала від нотаріуса будь-яких повідомлень про відкриття спадщини та нотаріусом не було роз`яснено право на подання заяви про прийняття спадщини.

У подальшому стало відомо, що померлою був складений заповіт на користь відповідачки, але лише на будинок АДРЕСА_2 .

13 жовтня 2021 року позивачка звернулась до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, однак 17 листопада 2021 року отримала відмову, оскільки свідоцтво про право на спадщину вже було видано на ім`я відповідачки.

Пояснювала, що пропустила строк на звернення із заявою про прийняття спадщини через введення її в оману з боку відповідачки, відсутність авіасполучення між Україною та Російською Федерацією, а також наявні карантинні обмеження.

Враховуючи вказане, просила визначити додатковий строк два місяці для подачі заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, серія та номер 8-709, видане 03 вересня 2021 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 на 2/4 квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 1-9).

У березні 2022 року ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, у якому заперечувала проти задоволення позовних вимог у зв`язку із їх необґрунтованістю та зазначала, що позивачка не була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини у встановлений строк. Крім цього, відсутні будь-які обґрунтовані підстави для визнання отриманого нею свідоцтва про право власності на спадкове майно недійсним, оскільки воно було отримано у порядку, передбаченому законом (т. 1 а.с. 91-95).

У березні 2022 року позивачка подала відповідь на відзив, у якому стверджувала, що була введена в оману відповідачкою щодо наявності заповіту на все майно на її користь. Посилалась на наявність об`єктивних факторів, які унеможливлювали звернення позивачкою до нотаріуса у передбачені законом строки для прийняття спадщини (т. 1 а.с. 106-110).

У травні 2022 року відповідач подала заперечення на відповідь на відзив, у яких наголошувала, що позивачці було відомо про смерть їх матері ще в січні 2021 року, однак вона без поважних причин вчасно не звернулась до нотаріуса із відповідною заявою. Жодних обґрунтованих доводів на користь того, що позивачка не могла у встановленому законом порядку звернутись до нотаріуса у поясненнях позивачки не надано (т. 1 а.с. 114-122).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визначення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину відмовлено (т. 2 а.с. 28-33).

Не погодившись із вказаним рішенням суду, 26 грудня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Сисоєв Д.О. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача (т. 2 а.с. 35-47).

В апеляційній скарзі зазначено, що суд першої інстанції не дослідив поважність пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, не врахував велику відстань між місцем постійного проживання позивача та місцем знаходження спадкового майна (729 км), постійну зайнятість позивача на новій роботі, карантинні обмеження та відсутність транспортного сполучення між двома країнами. Судом зроблено необґрунтований висновок, що позивач могла у визначений законом строк нотаріально посвідчити заяву про прийняття спадщини на території Російської Федерації з наступним відправленням її поштою нотаріусу. Доводи щодо введення позивачки в оману рідною сестрою та її недобросовісної поведінки залишилися поза увагою суду. Також судом не враховано, що державним нотаріусом не було повідомлено позивачку про відкриття спадщини та не роз`яснено право подачі заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, вважав, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29 грудня 2022 року дану справу було призначено головуючому судді Коцюрба О.П., судді, які входять до складу колегії: Білич І.М., Слюсар Т.А. (т. 2 а.с. 49).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сисоєв Д.О., строк на апеляційне оскарження рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сисоєв Д.О., на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року (т. 2 а.с. 73-74).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2023 року закінчено проведення підготовчих дій та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 2 а.с. 79).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 1233/06.1-01/23 від 08 червня 2023 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Коцюрбою О.П. розгляд судової справи № 759/28261/21 (22-ц/824/3104/2023) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (т. 2 а.с. 93).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 червня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 2 а.с. 94).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 07 вересня 2023 року о 09 год. 45 хв. (т. 2 а.с. 95).

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Сисоєв Д.О. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Апелянт ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Сисоєва Д.О. Факт належного сповіщення ОСОБА_1 її представник - адвокат Сисоєв Д.О. підтвердив в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Повідомлення відповідачки ОСОБА_2 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Представник третьої особи - завідувач Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко О.В. подала письмову заяву з прохання розглянути справу за відсутності представника (т. 2 а.с. 96-106).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами поважність причин пропуску нею строків для звернення з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 . В частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 судом відмовлено за їх безпідставністю та недоведеністю.

Колегія суддів погодилась з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_2 також є донькою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (т. 1 а.с. 138).

05 вересня 2014 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким належний їй на праві власності будинок АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,2920 га заповіла ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 140).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т. 1 а.с. 133).

20 травня 2021 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 130-250).

22 липня 2021 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою було направлено на адресу позивача ОСОБА_1 лист, в якому повідомлено, що на 03 вересня 2021 року призначено видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я спадкоємця, який прийняв спадщину. Повідомлено, що оскільки заяви про прийняття спадини ОСОБА_1 не подавала, тому не має права на спадкування (т. 1 а.с. 158).

03 вересня 2021 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 , яка є донькою ОСОБА_3 , на спадкове майно, а саме 2/4 частки квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 8-709 (т. 1 а.с. 227).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 28 жовтня 2021 року до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті її матері - ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 . Зава ОСОБА_1 про прийняття спадщини нотаріально посвідчена 13 жовтня 2021 року нотаріусом нотаріального округу м. Калуга в РФ (т. 1 а.с. 247).

Листом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори від 02 листопада 2021 року позивачу ОСОБА_1 було повідомлено, що свідоцтво про право власності на спадкове майно по спадковій справі № 708/21 уже видано спадкоємиці, яка прийняла спадщину (т. 1 а.с. 248).

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, обґрунтовано виходив із того, що позивач у передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк не подала заяву про прийняття спадщини, а її доводи щодо поновлення строку для подання заяви про прийняття спадщини не є такими, які б свідчили про об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для спадкоємця щодо подання у передбачений законом термін заяви про прийняття спадщини.

Надані позивачем докази не підтверджують поважних причин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Під час розгляду справи позивач вказувала, що вона з 1998 року переїхала на постійне місце проживання до Російської Федерації, де і проживала на час відкриття спадщини, тому посилаючись на велику відстань між місцем постійного проживання і місцем знаходження спадкового майна просила визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що для подання заяви про прийняття спадщини не обов`язково їхати до нотаріальної контори, оскільки законодавство не позбавляє спадкоємця права направити таку заяву за допомогою засобів поштового зв`язку, а також подати її через орган місцевого самоврядування.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 09 лютого 2022 року у справі № 709/769/19 (провадження № 61-13720св20).

З цих підстав апеляційний суд також відхилив доводи апелянта, що вона не могла приїхати в Україну для прийняття спадщини у зв`язку з карантинними обмеженнями та відсутністю транспортного сполучення між двома країнами. При цьому, як зазначала позивач у позовній заяві, з 04 січня 2021 року по 08 січня 2021 року (напередодні смерті матері) вона приїжджала в Україну.

З матеріалів справи вбачається, що 13 жовтня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса нотаріального округу м. Калуга в РФ та посвідчила заяву про прийняття спадщини після смерті її матері - ОСОБА_3 , а саме квартири АДРЕСА_1 , яка надійшла до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори 28 жовтня 2021 року, тобто позивач подала по пошті відповідну заяву про прийняття спадщини, проте поза межами встановленого законом строку для прийняття спадщини (т. 1 а.с. 247).

При цьому, позивач в позовній заяві не заперечувала того факту, що їй було відомо про смерть матері ще в січні 2021 року.

Враховуючи вказане, апеляційний суд відхилив доводи позивача, що її не було повідомлено про відкриття спадщини нотаріусом.

Посилання позивача на те, що відповідач ввела її в оману з приводу наявності заповіту на все майно на користь відповідача, апеляційний суд відхилив, оскільки належними та допустимими доказами вказані обставини не підтверджені, крім того, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, не може бути поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Доводи апелянта щодо постійної зайнятості на новій роботі, яку вона знайшла одразу після смерті матері, та не могла взяти відпустку, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Також правильним є висновок районного суду про відмову в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 2/4 частини квартири АДРЕСА_1 , виданого 03.09.2021 року Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 за їх безпідставністю та недоведеністю.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати мають бути віднесені на його рахунок.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 08 вересня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду:

Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова