Справа № 953/385/23
Провадження № 2/643/889/23
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Олійника О.О.,
за участю секретаря судових засідань Новакової Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу за попереднім договором,-
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Київського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просять суд стягнути з відповідача забезпечувальний платіж у розмірі 73 600 грн. за порушення умов Попереднього договору; штрафні санкції у розмірі 828,76 грн. та судові витрати.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.01.2023 року, цивільну справу № 953/385/23 за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про видачу стягнення забезпечувального платежу за попереднім договором передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2023 року відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явились. Від представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 та позивача ОСОБА_2 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів, проти винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне його повідомлення, не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Відзив на позов не подав.
Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Судом встановлено, що 06 січня 2022 року між ОСОБА_3 (далі «Продавець») іменована як Сторона - 1 та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (далі «Покупці») іменовані як Сторона - 2 було укладено Попередній договір (далі «Попередній договір» нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки на якій розташований цей житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0668 га.
Разом з тим, відповідно до п. 1.1 Попереднього договору Сторона - 1 та Сторона - 2 зобов`язуються в майбутньому в порядку і на умовах, встановлених цим Попереднім договором, у строк не пізніше 16 години 00 хвилин 06 липня 2022 року укласти договір купівлі - продажу нерухомого майна (далі по тексту - Основний договір), за яким Сторона - 1 буде виступати Продавцем, а Сторона - 2 - Покупцями ( по частині кожному ) житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, на якій розташований цей житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0668 га.
Згідно п. 2.1.1. Попереднього договору, до моменту підписання Основного договору, тобто до 16 години 00 хвилин 16 липня 2022 року Сторона - 1 зобов`язана оформити та зареєструвати право власності на земельну ділянку, що означає приватизувати земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0668 га, яка є предметом Попереднього договору, купівля - продаж якої мала відбутися за Основним договором.
Відповідно до п. 4.1 Попереднього договору сторони домовилися, що Основний договір має бути укладений ними та посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В., за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, Основний договір між сторонами так підписаний і не був.
Також, станом на 21.11.2022 року, відповідачем не було приватизовано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0668 га, на якій розташований житловий будинок загальною площею 54,5 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та яка є предметом Попереднього договору, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 10-12).
Сторони встановили щодо цього грошового зобов`язання відповідні наслідки, які настануть у випадку невиконання умов цього Попереднього договору та які передбачені пунктами 6.1 та 6.2 цього Попереднього договору.
У разі, якщо одна зі сторін цього Попереднього договору до 16 години 00 хвилин 06 липня 2022 року не з`явиться для укладання та нотаріального посвідчення Основного договору до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоменко Альони Василівни, інша Сторона, яка дотрималась зазначених вище умов, набуває права вимагати відшкодування збитків, завданих простроченням.
Поява будь - якої із Сторін до 16 години 00 хвилин 06 липня 2022 року у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Хоменко А.В. незалежно від відправлення чи не відправлення зазначеного вище листа (телеграми), вважається висловленою пропозицією про укладення Основного договору на умовах, передбачених Попереднім договором. Документом, що підтверджуватиме цю висловлену пропозицію, вважатиметься видане нотаріусом свідоцтво про посвідчення факту перебування фізичної особи в певному місці.
Відповідно до п. 5.3 Попереднього договору, у разі невиконання Стороною обов`язків за цим договором інша Сторона, яка дотрималась вказаних вище умов, набуває права вимагати сплати неустойки відповідно до умов цього Попереднього договору.
На думку позивача, Продавець (Відповідач) порушив умови Попереднього договору, та основний Договір купівлі-продажу так і не було укладено з вини Відповідача, в зв`язку з чим останній має понести відповідальність, передбачену таким Договором.
Пунктом 6.2 Попереднього договору передбачено, що сторони визнають, що у випадку, якщо Основний договір не буде укладений з вини Сторони - 1, що отримала забезпечувальний платіж, ця Сторона повинна повернути Стороні - 2 суму у розмірі 54 940,00 грн. (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок, що на момент укладення цього договору за курсом продажу доларів США Національним Банком України є еквівалентом суми 2000,00 доларів США (дві тисячі) доларів США 00 центів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших умов, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, установлених договором або законом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Попередній договір є одним з різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому, для попереднього договору, наряду з іншими його умовами повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Судом встановлено, що сам факт не укладення основного договору у строк, визначений попереднім договором, є порушенням зобов`язання.
З урахуванням зазначеного, зобов`язання (повернення забезпечувального платежу), відповідно до положень частини 1 статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами попереднього договору строку на укладання основного договору.
Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму забезпечувального платежу (авансу (попередньої оплати)) відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку на укладення основного договору, тобто з 17 липня 2022 року. При цьому, направлення жодних додаткових вимог не є обов`язковим.
Вищевикладене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, наведеним у постанові від 22.09.2020 р. у справі № 918/631/19.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 5.4 Попереднього договору сторони оцінили зобов`язання, що виникли за цим договором у сумі 27 470 гривень 00 копійок.
Як вбачається з пункту 6.2 Попереднього договору, у випадку, якщо Основний договір не буде укладений з вини Сторони - 1, що отримала забезпечувальний платіж, ця Сторона повинна повернути Стороні - 2 суму у розмірі 54 940,00 грн. (п`ятдесят чотири тисячі дев`ятсот сорок) гривень 00 копійок, що на момент укладення цього договору за курсом продажу доларів США Національним Банком України є еквівалентом суми 2000,00 доларів США (дві тисячі) доларів США 00 центів.
Як вбачається з пунктів 5.4, 6.2 цього договору сторонами визначена валюта платежу за цим договором у гривні та визначений її еквівалент на дату платежу у доларах США.
За таких обставин, у суду відсутні підстави для задоволення позову у повному обсязі, а саме у розмірі 73 600 грн. (еквівалент 2000 доларів США на момент виникнення такого обов`язку 17.07.2022 року.) оскільки сума зобов`язань визначена у п. 5.4, 6.2 договору у гривні у розмірі 54 940 грн. 00 копійок, яка і підлягає стягненню з відповідача.
Така позиція відповідає правовій позиції викладеній у Постанові Верховного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 301/2052/18.
З урахуванням наведеного, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу за попереднім договором підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно п. 6.2 Попереднього договору забезпечувальний платіж, який повинна сплатити Сторона 1 Стороні 2 у разі невиконання умов договору - складає 54 940 грн., що на момент укладення цього договору за курсом продажу доларів США Національним Банком України є еквівалентом суми 2000,00 доларів США (дві тисячі) доларів США 00 центів, а тому саме цю суму забезпечувального платежу і потрібно стягнути з відповідача на користь позивачів.
Щодо вимог про стягнення трьох процентів річних суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем наданий розрахунок трьох відсотків річних у розмірі 828 грн. 76 коп., з яким суд не погоджується, оскільки позивачем невірно обрана сума основного боргу, яка становить 54 940,00 грн., а не 73 600 грн.
Тому, за власними розрахунком суду три проценти річних від простроченої суми становить 618, 64 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.12,13,76,78,81,141,259,263-265,280-282 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу за попереднім договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 забезпечувальний платіж у розмірі 54 940,00 грн., а також 3% річних у розмірі 618,64 грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 1073,60 грн.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_5 .

Суддя - О.О. Олійник