Провадження № 22-ц/4808/1094/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Луганської В.М.,

секретаря Працун В.В.,

з участю ОСОБА_1 , представників ГУ ДПС в Івано-Франківській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі №2-4910/2003 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 липня 2023 року під головуванням судді Домбровської Г.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

В червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі №2-4910/2003 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заяву обґрунтував тим, що 15 вересня 2003 року він пред`явив до примусового виконання у відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського МУЮ виконавчий лист, виданий 15.09.2003 Івано-Франківським міським судом згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у справі №2-4910/2003, що підтвердження копію заяви про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2003 з відміткою органу ДВС про її отримання 15.09.2003. Однак, до сьогоднішнього дня вищевказане судове рішення не виконано, жодних документів виконавчого провадження з органів ДВС він не отримував. Вважає, що відсутність у нього оригіналу виконавчого листа на руках та зміст отриманої ним відповіді органу ДВС про відсутність виконавчих проваджень на виконання даного виконавчого листа є доказом факту втрати такого виконавчого листа.

Просив видати дублікат виконавчого листа виданого 15.09.2003 Івано-Франківським міським судом, визнати поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа та поновити пропущений строк пред`явлення його до виконання.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 12 липня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання у цивільній справі №2-4910/2003 за позовом ОСОБА_1 до державної податкової адміністрації в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на незаконність ухвали суду.

Зазначає, що суд не перевірив, чи було виконано рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист та чи не втратило судове рішення законної сили.

Факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби підтверджено довідкою Івано-Франківського відділу ДВС від 10.03.2023, яка міститься в матеріалах справи та свідчить про те, що його було втрачено.

Згідно заяви стягувача від 15.09.2003 зі штампом вхідної кореспонденції Івано-Франківського відділу ДВС б/н вбачається, що виконавчий лист виданий 15.09.2003 Івано-Франківським міським судом було пред`явлено стягувачем до примусового негайного виконання.

Зазначає, що згідно листа ВДВС у м. Івано-Франківську від 10.03.2023 за підписом заступника начальника Відділу ДВС у м. Івано-Франківську стягувача повідомлено, що на виконанні у відділі ДВС у м. Івано-Франківську відсутні відкриті виконавчі провадження з виконання цього виконавчого листа.

Доказів того, що оригінал виконавчого листа виданого 15.09.2003 Івано-Франківським міським судом був вручений стягувачу в спосіб і порядок, визначений законом, лист ВДВС у м. Івано-Франківську від 15.02.2023 не містить, і в стягувача оригінал виконавчого листа відсутній.

Факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.

Вважає, що в суду першої інстанції були наявні підстави для видачі стягувачу дубліката виконавчого листа.

За заявами стягувача поданими до ВДВС у м. Івано-Франківську за якими він просив повідомити про перебіг виконання виконавчого листа та надати копії постанов державного виконавця та інших документів виконавчого провадження з примусового виконання рішення по справі, стягувач відповіді і витребувані документи не отримав, внаслідок чого був позбавлений можливості дізнатися про переривання строку пред`явлення виконавчого листа, тому вважає об`єктивними та поважними причини пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа, щодо поновлення стягувача на роботі з 08.11.2000 до виконання та були наявні підстави для його поновлення.

Просить скасувати ухвалу суд першої інстанції та прийняти нове судове рішення про задоволення заяви.

Представник ГУ ДПС в Івано-Франківській області подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що не погоджується з вимогами заявника, зазначеними у апеляційній скарзі, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставам справи.

З матеріалів справи вбачається, що фактично заявник, як сумлінний стягувач, протягом 19 років після пред`явлення виконавчого листа до виконання не цікавився ходом виконавчого провадження.

Дані про те, що заявник протягом цих 19 років звертався до ВДВС та цікавився ходом виконання рішення, суду не надано.

Виконавчий лист Івано-Франківського міського суду про видачу дубліката якого та поновлення строку на його пред`явлення до виконання було видано 15.09.2003.

Вказаний виконавчий документ видавався на негайне виконання рішення суду про поновлення заявника на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць.

Непослідовною є позиція стягувача за виконавчим документом щодо невжиття ним впродовж майже 20 років будь-яких активних заходів щодо виконання рішення суду про поновлення його на роботі.

Факт відсутності у нього оригіналу виконавчого листа підтверджується виключно його поясненнями, натомість належних доказів цього суду надано не було.

Будь-яких належних доказів втрати виконавчого листа суду не надано.

ОСОБА_1 на підтвердження обставин поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не надав жодних доказів пропуску такого строку. Доводи заявника щодо переривання строку пред`явлення виконавчого листа до виконання містять характер виключно припущень, враховуючи, що стягувач реально та фактично не був позбавлений можливості цікавитися рухом виконавчого провадження в межах розумного строку, знайомитися з матеріалами виконавчого провадження та вживати інші дії, спрямовані на отримання інформації за виконавчим провадженням.

Враховуючи те, що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився і судом його не поновлено, отже відсутні і обґрунтовані підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

Просить у вимогах заявника відмовити.

ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав з мотивів наведеній у ній.

Представники ГУ ДПС в Івано-Франківській області вимоги апеляційної скарги заперечили, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник ВДВС у м. Івано-Франківську в засідання апеляційного суду не з`явився, хоча був належним чином повідомлені про день, час і місце слухання справи.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , представників ГУ ДПС в Івано-Франківській області, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.

Встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області перебувала цивільна справа №2-4910/2003 за позовом ОСОБА_1 до ДПА в Івано-Франківській області, третя особа на стороні відповідача ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у даній справі №2-4910/2003, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 грудня 2003 року та ухвалою Верховного Суду України від 20 травня 2004 року, позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ першого заступника голови ДПА в Івано-Франківській області Смачила М.В. №188-о від 08.11.2000 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи за ст. 36 п.2 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку виконання обов`язків начальника відділу апеляцій;

ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу апеляцій ДПА в Івано-Франківській області з 08.11.2000.

Стягнуто з ДПА в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 20987,93 гривні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 105,88 гривень судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ДПА в Івано-Франківській області 20987,93 гривні шкоди, заподіяної організації у зв`язка з оплатою ОСОБА_1 часу вимушеного прогулу.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді виконуючого обов`язки начальника відділу апеляцій ДПА в Івано-Франківській області та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 618,20 гривень звернуто до негайного виконання.

В матеріалах цивільної справи №2-4910/2003 міститься розписка ОСОБА_1 про отримання ним 15.09.2003 виконавчого листа від 15.09.2003 у справі №2-4910/2003 (аркуш 339 справи №2-4910/2003).

Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 12.01.2004 (подана після набрання рішенням суду законної сили) про видачу виконавчого листа про стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 20 987,93 грн та судових витрат.

Згідно статті 353 ЦПК України від 18.07.1963 (був чинним станом на час видачі виконавчого листа, втратив чинність 01.09.2005) замість втраченого оригіналу виконавчого листа суд, який постановив рішення, може видати дублікат.

01.09.2005 набрав чинності Цивільний процесуальний кодекс України від 18.03.2004 (надалі також «ЦПК України»).

Відповідно до п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи зміст п. 17.4 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Такі правові висновки сформульовано у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 листопада 2018 року у справі №474/783/17 (провадження №61-29св17) та від 10 жовтня 2018 року у справі №2-504/11 (провадження №61-41846св18).

Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Отже, підставою для видачі дубліката виконавчого листа є втрата його оригіналу, а підставою поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є визнані судом поважні причини такого пропуску.

Поважними за змістом вказаної норми процесуального права визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Обов`язок подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа і причин пропуску строку закон покладає на заявника.

Водночас, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі №5/229-04, від 23.05.2019 року у справі №5023/1702/12, від 21.01.2019 року у справі №916/215/15-г).

Частиною 6 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону №1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

Статтею 21 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 12-15.09.2003) визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) виконавчі листи та інші судові документи протягом трьох років.

Аналогічним чином строки пред`явлення виконавчих документів до виконання визначені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016. Так, виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Разом з цим, вказані норми Конституції України, а також позиція Європейського суду з прав людини щодо принципу обов`язковості судових рішень не скасовують обов`язку стягувача демонструвати заінтересованість в усіх питаннях, які стосуються заходів відновлення його порушеного права, зокрема і періодичного прояву інтересу щодо руху виконавчого провадження, як шляхом діалогу, зокрема і письмового, з відповідними органами виконавчої служби, так і за допомогою засобів дистанційного доступу до інформації про хід виконавчого провадження.

Будучи обізнаним про строки пред`явлення виконавчого листа до виконання, стягувач має проявити належну добросовісність та заінтересованість у виконанні судового рішення, зокрема з розумним інтервалом часу вживати заходів щоб дізнатись про стан відомих виконавчих проваджень.

Зокрема, відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (стаття 29 у попередній редакції) (чинного до 05.10.2016), - сторони виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016) також закріплено права і обов`язки сторін та інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час подання заяви стягувачем до органу ДВС) виконавець зобов`язаний провести виконавчі дії та виконати рішення, не пов`язані з реалізацією майна боржника, не пізніше ніж у двомісячний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Продовження зазначеного строку можливе лише у випадках, передбачених цим Законом.

Негайному виконанню підлягають рішення, 1) про стягнення аліментів, заробітної плати в межах платежів, вирахуваних за один місяць, а також про стягнення усієї суми боргу по цих виплатах, якщо рішенням передбачено її негайне стягнення; 2) про поновлення на роботі чи на попередній посаді незаконно звільненого або переведеного працівника; 3) в інших випадках, якщо негайне виконання передбачено рішенням або законом.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, державний виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного дня після одержання документів, зазначених у статті 18 цього Закону, і в той же день проводить відповідні виконавчі дії.

Згідно статті 77 Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на час подання заяви стягувачем до органу ДВС) Виконання рішення про поновлення на роботі Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується негайно. Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

У разі невиконання власником або уповноваженим ним органом (посадовою особою) рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника державний виконавець застосовує до них штрафні санкції та інші заходи, передбачені цим Законом.

Зміст наведених норм законодавства про виконавче провадження передбачає обізнаність особи про хід і обставини виконавчого провадження.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для його до виконання, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що стягувач реально та фактично не був позбавлений можливості цікавитися рухом виконавчого провадження в межах розумного строку, знайомитися з матеріалами виконавчого провадження та вживати дії спрямовані на отримання інформації за виконавчим провадженням. В свою чергу строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання закінчився, судом його поновлено не було, тому і відсутні підстави для видачі дубліката виконавчого листа.

Доводи апелянта про те, що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено, а в суду першої інстанції були наявні підстави для видачі стягувачу дубліката виконавчого листа є неправильними та необґрунтованими.

Оскільки, саме на заявника покладено обов`язок доводити факт втрати виконавчого листа.

Судом першої інстанції вказано на те, що зі змісту листа Відділу державної виконавчої служби у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №108156 від 11.07.2023, наданого на виконання ухвали Івано-Франківського міського суду від 06.07.2023 про витребування доказів ВДВС у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомлено, що на примусовому виконанні у відділі ДВС згідно даних АСВП не перебували виконавчі провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у справі №2-4910/2003 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, у зв`язку з чим неможливо надати копії відповідних постанов.

Відповіддю органу ДВС підтверджується те, що з 15.09.2003 на примусовому виконанні у відділі ДВС не перебували виконавчі провадження з примусового виконання рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2003 року у справі №2-4910/2003 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що спростовує посилання заявника про втрату оригіналу виконавчого листа саме органом ДВС.

Заявником не надано будь-яких доказів втрати виконавчого листа і про це відсутні дані у виконавчій службі.

Судом першої інстанції встановлено, що до виконавчої служби ОСОБА_1 стосовно інформації про хід виконавчого провадження з приводу виконання судового рішення про поновлення його на роботі звернувся лише у 2022 році.

ОСОБА_1 , будучи фахівцем в галузі права, адвокатом та обізнаним з нормами процесуального законодавства, міг вже наступного дня після пред`явлення виконавчого документа до виконання дізнатися про результати розгляду його заяви від 15.09.2003 - про відкриття виконавчого провадження, чи про відмову у відкритті виконавчого провадження та повернення виконавчого документа на його адресу, чи проведення інших дій по виконанню судового рішення, ознайомившись в матеріалами виконавчого провадження. Ураховуючи вимоги закону щодо строків здійснення виконавчого провадження, у заявника була можливість у двомісячний строк з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ознайомитися з результатом вчинених державним виконавцем дій.

Будь-яких доказів, які б підтверджували поважність не вчинення ОСОБА_1 , як стягувачем за виконавчим документом, протягом тривалого часу дій, спрямованих на виконання рішення суду, яке передбачало особисту присутність ОСОБА_1 для його фактичного допущення до виконання попередніх обов`язків, заявником не надано.

Також, заявником не наведено причин, які є поважними та дають підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання.

При вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Безпідставне поновлення судом строків пред`явлення виконавчих листів до виконання є порушенням конвенційних прав та порушенням права на справедливий суд. Можливість отримати своєчасний судовий захист є головним аспектом реалізації права на доступ до правосуддя. Однак вказане право не може бути абсолютним і його реалізація повинна бути здійснена в межах певних процесуальних строків.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово порушував питання про те, що суд не може безпідставно поновлювати процесуальні строки.

Так, в рішенні ЄСПЛ «Пономарьов проти України» Суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень Суду, однак такі повноваження не є необмеженими.

У рішенні ЄСПЛ «Устименко проти України» Судом було наголошено на тому, що безпідставне поновлення процесуальних строків Судом є протиправним, порушує принцип юридичної визначеності та право на справедливий суд (ст. 6 Конвенції) «про захист прав людини і основоположних свобод».

Колегія суддів звертає увагу на те, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання немає перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання.

Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.

Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви (п.35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 у справі № 2-836/11).

Тому стягувач, як сторона виконавчого провадження мав можливість ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження і вчинити передбачені законом дії за наслідками прийняття державним виконавцем рішень у виконавчому провадженні.

Колегія суддів зазначає, що рівень доступу до суду та процесу виконання судового рішення був і є достатнім для забезпечення права заявника на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві, такий є ефективним, заявник мав чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у його права (справа «Белле проти Франції» [4]); законодавством не встановлені обмеження щодо реалізації права на судовий захист у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено, встановлені обмеження переслідують легітимну мету, та наявний розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (справа «Мушта проти України»); у цій справі застосування визначеного законом строку з урахування обставин звернення із заявою про його поновлення більш ніж через 19 років за відсутності будь-яких поважних причин неможливості такого до цього часу є пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя, а також не перешкоджає використанню доступних засобів правового захисту (справа «Станьо проти Бельгії»). Тому звернення ОСОБА_1 до суду для реалізації рішення суду через понад 19 років вказує на відсутність його інтересу щодо виконання судового рішення, яке прийняте на його користь.

Звернення із заявою про поновлення строку, який сплив більш ніж 16 років тому, змушує суд вирішувати справу про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 12 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук В.М. Луганська