Справа № 952/410/23
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11.09.2023 Зачепилівський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Яценка Є.І.,
за участю секретаря судового засідання Ніколенко Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Зачепилівка Харківської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні, -
20 червня 2023 року до Зачепилівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» про стягнення невиплачених грошових коштів при звільненні. В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на те, що у період з 08 квітня 2011 року по 06 квітня 2021 року він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ», на посаді наповнювач газових балонів. 06 квітня 2021 року ОСОБА_1 було звільнено за угодою сторін, однак відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача, тому він змушений звернутися до суду та просить стягнути з ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» заборгованість по заробітній платі в сумі 15 207,36 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 25 541,25 грн..
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у запропонований йому строк відзиву на позов до суду не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що останній не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає, що є передбачені ст.ст. 280,281 ЦПК України підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що відповідно наказу № 216-П від 08 червня 2011 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду наповнювача балонів ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ».
Наказом № 134-П від 02 квітня 2021 року ОСОБА_1 був звільнений 06 квітня 2021 року за угодою сторін по п.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки.
З дня звільнення ОСОБА_1 з посади 06 квітня 2021 року до моменту подачі цього позову остаточний розрахунок ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» не провело.
Статтею 43Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійних ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
В порушення вимог ст. 116 КЗпП України розрахунок з позивачем не було проведено в день звільнення.
Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.
Як роз`яснено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.
Заборгованість по заробітній платі виникла та не була погашена на дату звільнення позивача з роботи.
Відповідач вимоги ст. 47, 116 КЗпП України не виконав, повного розрахунку в день звільнення не провів, заробітну плату не виплатив, кінцевий розрахунок з позивачем не проведено на дату подання позовної заяви.
Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 № 9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи.
З матеріалів справи вбачається, що розмір не виплаченої позивачу заробітної плати становить 15 207,36 грн.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.
З огляду на дату звільнення позивача, при розрахунку його середнього заробітку слід використовувати розмір заробітної плати за лютий 2021 року та березень 2021 року.
Згідно Індивідуальних відомостей про застраховану особу за 2021 рік з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування Пенсійного фонду України, роботодавцем ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» працівнику ОСОБА_1 була нарахована заробітна плата: за лютий 2021 року 4086,72 грн., за березень 2021 року 4 086,72 грн.
Кількість робочих днів у лютому 2021 року - 19, у березні 2021 року 21, а всього за два місця 40 днів.
Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становить: (4086,72 + 4086,72): 40 = 204,33 грн.
Кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати позивачу при звільненні з моменту звільнення по день закінчення шестимісячного строку передбаченого ст. 117 КЗпП України складає: квітень 2021 року 18; травень 2021 року 18; червень 2021 року 20; липень 2021 року 22; серпень 2021 року 21; вересень 2021 року 22; жовтень 2021 року 4 дні; загалом - 125 днів.
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення середній заробіток за час затримки здійснення розрахунку при звільненні за період з 06 квітня 2021 року ( наступний день після звільнення ) по день закінчення шестимісячного строку передбаченого ст. 117 КЗпП України (07 жовтня 2021 року), який складає: 204,33 грн. х 125 днів = 25 541,25 грн. При цьому судом не проводяться відрахування податків та відповідних обов`язкових платежів.
На думку суду, встановлений в судовому засіданні розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, є завищеним та не відповідає вимогам справедливості та співмірності, а тому підлягає зменшенню, враховуючи наступне.
Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 18 березня 2020 року у справі №711/4010/13-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми ( висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц від 26 червня 2019 року суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.
У пункті 91 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, встановлений судом розмір заборгованості за затримку розрахунку при звільненні складає 25 541,25 грн., суд прийшов до висновку, що з огляду на економічну ситуацію в країні, з метою дотримання розумного та справедливого балансу між інтересами роботодавця та працівника, розмір відшкодування середнього заробітку за затримку розрахунку підлягає зменшенню на 50 відсотків, що складатиме 12 770,62 грн.
Із змісту п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 вбачається, що справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а отже суд визначає суму до стягнення без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 15 207,36 грн., а також суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 квітня 2021 року по 07 жовтня 2021 року, в сумі 12 770,62 грн., яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів.
Відповідно до п.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в разі задоволення позову, а тому судовий збір на користь держави в розмірі 1 073,60 грн. необхідно покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 17, 76-83, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282, 354 ЦПК України, ст. ст. 47, 116, 117, 233, 238 КЗпП України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ТОВ «ХАРКІВРЕГІОНГАЗ» про стягнення заборгованості по заробітній платі при звільненні задовольнити частково.
Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Зачепилівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили якщо не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.І. Яценко