Справа №210/2514/21-ц
У Х В А Л А

11 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі в.о. голови правління Самаріної Анни Юріївни, Дніпропетровської обласної прокуратури в особі керівника Біжка Сергія Віталійовича, треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Кабінет Міністрів України в особі Прем`єр міністра України Шмигаля Дениса Анатолійовича, управління Служби Безпеки України у Дніпропетровській області в особі начальника Краснянського Володимира Юрійовича, про стягнення збитків (реальних та упущеної вигоди), відшкодування витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу. Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, 18.07.2023 року позивач направив апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апелянтом порушено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з посиланням на поважність причин його пропущення. В обґрунтування вказаного клопотання апелянт зазначає, що вона є інвалідом 1 групи, самостійно не може пересуватися, не може користуватися комп`ютером та не може самостійно складати процесуальні документи. Також вказує, що довгий час не могла знайти фахівців у галузі права для написання апеляційної скарги та правлення на адресу Київського апеляційного суду.

Дослідивши подану апеляційну скаргу та матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання з огляду на наступне:

Відповідно до вимог ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала суду винесена - 01.12.2022 року. Апелянт отримав ухвалу суду - 27.03.2023 року (а.с. 114), відтак останній день передбаченого положеннями ч. 2 ст. 354 ЦПК України строку - 11.04.2023 року. Проте, апеляційна скарга направлена 18.07.2023 року.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосереднього, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.12.2020 року в справі № 521/2816/15-ц (провадження № 61-14230сво18) зроблено висновок про те, що: «апеляційний суд при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного терміну. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Така позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України».

У своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала суду була отримана апелянтом 27.03.2023 року, про що свідчить зворотнє поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 114). У заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, апелянт зазначала, що вона є інвалідом 1 групи, самостійно не може пересуватися, не може користуватися комп`ютером та не може самостійно складати процесуальні документи. Також вказувала, що довгий час не могла знайти фахівців у галузі права для написання апеляційної скарги та правлення на адресу Київського апеляційного суду. При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення апелянта до адвокаті та відмову останніх у наданні послуг, що унеможливило вчасне звернення апелянта до суду із апеляційною скаргою.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною правової системи України, кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення.

Вирішення питання щодо поновлення строку на апеляційне оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Суди зобов`язанні вказувати підстави, на які вони посилаються як на підставу поновлення строку.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).

Окрім того, апеляційний суд зазначає, що наявність у апелянта інвалідності 1 групи не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки апелянт в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження зазначає про наявність у неї помічників та вказує про те, що один з них немає достатньої підготовки для складання процесуальних документів, інший на фронті, а ОСОБА_2 з інших підстав не може допомогти їй вести вказану справу. Вищезазначені доводи апелянта не можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки апелянтом не наведено об`єктивних підстав, які перешкоджали для звернення до суду з апеляційною скаргою у встановлений законодавством строк.

Таким чином апеляційний суд позбавлений можливості визнати наведені апелянтом причини пропуску строку поважними та поновити його. З огляду на вищевказане, апелянту необхідно навести інші поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням процесуальних строків (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»). Зважаючи на викладене, клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження не підлягає до задоволення, апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням апелянту строку для зазначення підстав для поновлення такого строку.

У відповідності до положень ч. 3 та ч.4 ст. 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху, якщо вона подана після закінчення встановлених законом строків, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

На підставі викладеного та керуючись ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року залишити без руху, надавши строк для усунення виявлених в ній недоліків протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду.

Роз`яснити особі, яка подала апеляційну скаргу, що у випадку, якщо протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду не буде подано заяву із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження або вказані в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя С.О. Журба