"05" вересня 2023 р. Справа № 363/2430/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

5 вересня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.

за участю секретаря Петрова Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Вишгород у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

5 травня 2023 року до Вишгородського районного суду, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 8 травня 2023 року), надійшла вказана позовна заява, у якій позивач просить стягнути на його користь з відповідача 3% річних у розмірі 501,00 гривню та інфляційні витрати у розмірі 1922,51 гривні, а також витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 992,40 та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 12 березня 2020 року Вишгородським районним судом Київської області було задоволено позов ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів та призначено до стягнення з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 4724,77 гривні, 704,80 гривні судового збору та 1000 гривень витрат на правову допомогу. 25 січня 2019 року ухвалою Вишгородського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі №363/4911/18 за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу. 9 серпня 2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням відповідачем заборгованості в повному обсязі. З урахуванням вищезазначеного та положень статті 625 ЦПК України позивач має право на стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. Загальний розмір інфляційних витрат за вказані періоди складає 1922,51 гривні, а загальна сума відсотків річних за користування грошовими коштами за період з 26 січня 2019 року по 8 серпня

2022 року складає 501 гривню. Таким чином, позивач змушений звертатись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів у спосіб, який передбачений нормами ЦК України.

Ухвалою суду від 11 травня 2023 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, про які зазначено у вказаному судовому рішенні.

12 травня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, до якої долучено уточнено позовну заяву, платіжний документ про сплату судового збору та лист з описом вкладення, що підтверджує надсилання на адресу відповідача копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів згідно переліку.

В уточненій позовній заяві, позивач просить стягнути на його користь з відповідача 3% річних у розмірі 501,00 грн та інфляційні витрати у розмірі 1922,51 грн, а також витрати по сплаченому судовому збору у розмірі 858,88 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.

Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників провадження та призначено до розгляду у судове засідання на 16:00 11 липня 2023 року, про що учасників провадження повідомлено у встановленому законом порядку.

22 травня 2023 року, через систему «Електронний суду», до суду від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, проти заочного рішення не заперечує, а 26 червня 2023 року додаткові пояснення у справі.

У додаткових поясненнях позивач зазначив, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року було відкрито провадження у цивільній справі №363/4911/18. 9 серпня 2022 року приватним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням рішення від

12 березня 2020 року у повному обсязі. Таким чином, виникнення грошового зобов`язання мало початок з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі, тобто з 26 січня 2019 року, та до виконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі, тобто до 8 серпня 2022 року.

У судове засідання, призначене на 11 липня 2023 року, учасники провадження не з`явились. Як убачається із повідомлення про вручення поштового відправлення, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками відповідачем отримано 7 липня 2023 року, а 11 липня 2023 року отримав у суді. Зважаючи, що строк, встановлений судом для надання відзиву на позовну заяву не закінчився, та у зв`язку із неявкою учасників провадження, розгляд справи було відкладено на 15:40

5 вересня 2023 року.

У призначене судове засідання учасники провадження не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Відповідач не повідомив причини неявки до суду, із клопотаннями про відкладення розгляду справи не звертався, правом подати відзив на позовну заяву не скористався.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження суд враховує, наявність клопотання позивача про розгляд справи за його відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує, належне повідомлення відповідача про день, час та місце судового засідання, а також положення статті 223 ЦПК України.

Враховуючи наявність умов, визначених у частині першій статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, на підставі частини другої

статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Статтею 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Відповідно до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Частина перша статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У статті 12 ЦПК України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 25 січня 2019 року у справі №363/4911/18 було відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу (а.с. 9).

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року у цивільній справі №363/4911/18 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 .. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування шкоди в порядку регресу 4 724 грн. 77 коп., понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1 000 грн., а також судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., а всього 6 429 (шість тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн. 57 (п`ятдесят сім) коп. (а.с. 6-8).

Згідно частиною п`ятою статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

9 серпня 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Сидорчуком А.А. винесено постанову ВП №69508078 про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4724,77 гривень на відшкодування шкоди в порядку регресу та витрат на правову допомогу в розмірі

1000 гривень, відкритого на підставі виконавчого листа №363/4911/18 виданого 4 липня 2022 року Вишгородським районним судом Київської області, у зв`язку зі стягненням боргу на користь стягувача, основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження на депозитний рахунок приватного виконавця (а.с. 10-11).

Як вбачається з довідки-підтвердження №1214 від 23 червня 2023 року, 9 серпня

2022 року ОСОБА_2 було повністю виконано рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року по справі №363/4911/18 та відшкодовано збитки в порядку регресу в розмірі 4724,77 гривні, судовий збір у розмірі 704,80 гривні та витрати на правову допомогу 1000 гривень (а.с. 55, 56).

До позовної заяви позивачем, також долучено розрахунок, відповідно до якого 3% річних за період з 26 січня 2019 року по 8 серпня 2022 року становлять 501 гривню, а сума інфляційних витрат за період з лютого 2019 року по липень 2022 року 1922,51 гривні

(а.с. 12-14).

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Згідно із частиною п`ятою цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу на виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року у справі №363/4911/18.

Згідно із статтею 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено , якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 цього Кодексу).

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 1050 ЦК України визначено, що, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно із статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від

16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від

19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідача, та з огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних витрат на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно із пунктом 5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Разом з тим, суд не погоджується з заявленим періодом стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Законом передбачено, що суд який розглядає справу, може самостійно при здійсненні судочинства використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру, на який сторона у справі посилається як на доказ для доведення певних обставин.

Так, судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року у справі №363/4911/18 апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від

12 березня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат понесених на сплату судового збору в розмірі

704,80 гривень скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким компенсовано ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704 гривні, сплачені ним 20 листопада 2018 року на розрахунковий рахунок №75818, отримувач платежу УК у Вишгородському районі/22030101, ідентифікаційний код отримувача 3786556, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код установи банку 899998, згідно платіжного доручення №0.0..1, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. В решті рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 березня 2020 року залишено без змін.

Таким чином, з урахуванням положень частини другої статті 273 ЦПК України, рішення Вишгородського районного суду Київської області віл 12 березня 2020 року набрало законної сили 20 липня 2021 року.

З матеріалів позовної заяви та долученого розрахунку вбачається, що позивач просить стягнути із відповідача інфляційні втрати та 3 % річних за період з наступного дня винесення ухвали про відкриття провадження у справі №363/4911/18, тобто з 26 січня 2019 року, та до виконання боржником грошового зобов`язання у повному обсязі, тобто до 8 серпня

2022 року.

Однак, відповідно до частини п`ятої статті 11 ЦК України, виникнення зазначеного грошового зобов`язання обумовленого рішенням суду від 12 березня 2023 року, яке, з урахуванням постанови Київського апеляційного суду від 20 липня 2021 року набрало законної сили саме з 20 липня 2021 року, період невиконання рішення слід рахувати від дати набрання ним законної сили.

Таким чином, суд дійшов висновку, що початком періоду розрахунку має бути дата набрання рішенням суду від 12 березня 2020 року законної сили, тобто з 20 липня 2021 року, а кінцем періоду розрахунку має бути виконання відповідачем рішення суду в повному обсязі, тобто 9 серпня 2022 року.

Доводи позивача про початок перебігу порушення відповідачем грошового зобов`язання з моменту постановлення судом ухвали суду про відкриття провадження у справі №363/4911/18 є безпідставними.

Отже, з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума інфляційних витрат у розмірі 1074, 92 грн та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі

150,00 грн.

На підставі викладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень статті 265 ЦПК України, суд під час ухвалення судового рішення вирішує питання про судові витрати склад та розмір яких входить до предмета доказування в справі.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача судового збору у розмірі

858,88 гривні та витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень, надавши Договір про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року, додаткову угоду №73 від

13 березня 2023 до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня

2019 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 13 березня 2023 року до Договору про надання правової допомоги №30/01/19 від 30 січня 2019 року та платіжну інструкцію №Р24АР24А946765033D1198 відповідно до якої ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_3 грошові кошти за надання правової допомоги згідно договору у розмірі 4000 гривень.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

А згідно із пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із частинами першою та другою статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 задоволено частково, судові витрати підлягають розподілу у відповідності до частини першої та пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме, судовий збір у розмірі 434,10 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень.

Керуючись статтями 11, 15, 16, 509, 526, 530, 598, 599, 610, 611, 625, 626, 629, 1050 ЦК України, статтями 4, 12, 13, 76-89, 133, 137, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 272, 274, 278-285, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми інфляційних витрат у розмірі 1074, 92 грн та трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 150,00 грн. Всього стягнути 1224 (одна тисяча двісті двадцять чотири) гривні 92 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 434 (чотириста тридцять чотири) гривна 10 копійок та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 11 вересня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ).;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.П. Лукач