Справа № 127/8565/23
Провадження № 22-ц/801/1683/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Венгрин О. О.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 рокуСправа № 127/8565/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Голоти Л. О.,

за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Вінницький обласний центр зайнятості,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2023 року, ухвалене у складі судді Венгрин О. О. у залі суду, повне рішення виготовлено 16 червня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Вінницького обласного центру зайнятості про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20 серпня 2018 року позивачка працювала на посаді директора Вінницького міського центру зайнятості.

Наказом Вінницького обласного центру зайнятості №190-к від 27 лютого 2023 року вона звільнена з посади директора Вінницького міського центру зайнятості з 28 лютого 2023 року, у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки 18 жовтня 2022 року Міністерством економіки України було видано наказ № 3905 «Про реорганізацію Вінницького міського центру зайнятості», її було призначено головою комісії з реорганізації Вінницького міського центру зайнятості. У зв`язку з подальшою зміною в організації праці 28 грудня 2022 року було проведено збори трудового колективу та внесено пропозиції щодо пропонування посад працівникам відповідно до затвердженого штатного розпису Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості.

Відповідно до протоколу зборів трудовим колективом було запропоновано внести пропозицію призначити на посаду директора Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості ОСОБА_1 , за що всі проголосували позитивно.

02 листопада 2022 року було видано наказ Міністерства економіки України №4325 «Про утворення філій регіональних центрів зайнятості Державного центру зайнятості», в якому зазначено про створення Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості. Проте, не зважаючи на досвід роботи позивачки у службі зайнятості, 14 років з яких на посаді директора, гарну продуктивність праці, підтримку колективу, наявність почесних грамот, відсутність зауважень, скарг та доган, на посаду директора Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості було призначено особу без досвіду роботи в службі зайнятості, а кандидатуру позивачки керівництвом Вінницького обласного центру зайнятості навіть не було запропоновано на розгляд Державного центру зайнятості.

05 січня 2023 року ОСОБА_1 отримала попередження про звільнення у зв`язку із скороченням займаної посади, але жодної вакансії їй запропоновано не було, натомість було зазначено, що якщо з`явиться вакансія, яка буде відповідати професії позивачки чи спеціальності, або інша робота у Вінницькому обласному центрі зайнятості та його філіях, до закінчення двомісячного терміну попередження, вакансія буде їй запропонована.

14 лютого 2023 року їй було запропоновано посаду провідного консультанта з організації закупівель відділу організації закупівель управління матеріально-технічного забезпечення та закупівель Вінницького обласного центру зайнятості, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_2 . Оскільки запропонована посада не є аналогічною до займаної позивачкою посади директора, від запропонованої посади вона відмовилась.

У зв`язку із наведеним та з урахуванням заяви про зміну предмету позову, ОСОБА_1 , звернувшись в суд із даним позовом, просила поновити її на посаді директора Вінницького міського центру зайнятості, а також стягнути з Вінницького обласного центру зайнятості на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення мотивоване тим, що судом під час розгляду справи не було встановлено наявності порушень з боку відповідача при звільненні ОСОБА_1 з посади директора Вінницького міського центру зайнятості у зв`язку з реорганізацією центру, скороченням чисельності та штату працівників (ст. 40 п. 1 КЗпП України), її попередили про зміни в організації праці за два місяці до звільнення з посади, їй пропонувались вільні вакансії, проте від них ОСОБА_1 відмовилась.

Окрім того позивачка написала заяву з проханням скоротити термін попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників та звільнити її з посади з 28 лютого 2023 року у зв`язку із сімейними обставинами, за її заявою ОСОБА_1 було звільнено 28 лютого 2023 року.

Оскільки підстав для поновлення позивачки на посаді директора Вінницького міського центру зайнятості не вбачається, відповідно і немає підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Медвецький С. К.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 21 липня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а також витребувано справу із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 21 серпня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Копаничук С. Г.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 серпня 2023 року справу призначено до розгляду на 07 вересня 2023 року о 10 год. 00 хв.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачем протиправно не виконано обов`язку, передбаченого ст. 40 КЗпП України та не запропоновано іншої вакантної посади.

Натомість запропонована посада провідного консультанта з організації закупівель відділу організації закупівель управління матеріально-технічного забезпечення та закупівель Вінницького обласного центру зайнятості є на порядок нижчою, не відповідає досвіду роботи позивачки та її спеціальності.

Поряд з цим, ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилалася на обставини, викладені нею у позовній заяві.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

Вінницьким обласним центром зайнятості подано відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, при цьому нею було подано заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно наказу №477-к від 20 серпня 2018 року виконання обов`язків директора Вінницького міського центру зайнятості покладено на ОСОБА_1 з 20 серпня 2018 року до призначення керівника Вінницького міського центру зайнятості. (а. с. 5).

Відповідно до штатного розпису Вінницького міського центру зайнятості, затвердженого заступником директора Вінницького обласного центру зайнятості Деруном В. 31 грудня 2021 року, з 01 січня 2022 року кількість штатних одиниць по центру становить 63 посади. (а. с. 36).

Наказом Міністерства економіки України Про реорганізацію Вінницького міського центру зайнятості №3905 від 18 жовтня 2022 року: базовий центр зайнятості Вінницький міський центр зайнятості вирішено реорганізувати шляхом його приєднання до Вінницького обласного центру зайнятості. Вирішено утворити комісію з реорганізації Вінницького міського центру зайнятості, головою якої призначено ОСОБА_1 . Зобов`язано голову комісії (серед іншого) попередити працівників Вінницького міського центру зайнятості про можливе наступне вивільнення та запропонувати їм працевлаштування в установленому законом порядку. Згідно п. 5 п. п. 9 заходи з припинення Вінницького міського центру зайнятості завершити до 31 березня 2023 року (а. с. 9-10).

Відповідно до штатного розпису Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості на 2022 рік, на 2023 рік кількість штатних посад у Вінницькій філії становить 85, у тому числі 45 штатних посад апарату (а. с. 37, 38).

07 лютого 2023 року затверджено зміни до штатного розпису всього 84 посади (а. с. 39).

Наказом Вінницького обласного центру зайнятості №284 від 15 грудня 2022 року затверджено організаційні структури та штатні розписи Вінницької, Гайсинської, Жмеринської, Могилів-Подільської, Тульчинської та Хмільницької філій Вінницького обласного центру зайнятості на 2022 року (а. с. 74, 75).

Відповідно до наказу Вінницького обласного центру зайнятості №285 від 20 грудня 2022 року утворено відокремлені підрозділи філії Вінницького обласного центру зайнятості, в тому числі і Вінницьку філію Вінницького обласного центру зайнятості (а. с. 63).

Наказом Вінницького обласного центру зайнятості №637-к від 21 грудня 2022 року на посаду директора Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості з 22 грудня 2022 року за погодженням Державного центру зайнятості призначено ОСОБА_3 (а. с. 72-73).

Як видно із протоколу загальних зборів трудового колективу Вінницького міського центру зайнятості від 28 грудня 2022 року, на яких вносились пропозиції щодо пропонування посад працівникам відповідно до затвердженого штатного розпису Вінницької філії Вінницького обласного центру зайнятості, відповідно до витягу з штатного розпису кількість штатних посад 39. Зборами вирішено внести пропозицію директору Вінницького ОЦЗ запропонувати посади відповідно до затвердженого штатного розпису Вінницької філії Вінницького ОЦЗ працівникам, в тому числі ОСОБА_1 - посаду директора (а. с. 7-8).

05 січня 2023 року ОСОБА_1 було попереджено про зміни в організації праці і про те, що посаду директора Вінницького міського центру зайнятості буде скорочено. В зв`язку з цим, вона підлягає вивільненню відповідно до ст. 40 п. 1 КЗпП України після закінчення двох місяців з моменту попередження, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. У разі виникнення вакансії, яка буде відповідати її професії чи спеціальності, або іншої роботи у Вінницькому обласному центрі зайнятості та його філіях, до закінчення двомісячного терміну попередження, вона буде запропонована ОСОБА_1 (зворот а. с. 5).

Згідно пропозиції роботи ОСОБА_1 у зв`язку із майбутнім вивільненням пропонувалась посада провідного консультанта з організації закупівель відділу організації закупівель управління матеріально - технічного забезпечення та закупівель Вінницького обласного центру зайнятості, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_2 . Роз`яснено, що у разі відмови від запропонованої роботи вона підлягатиме вивільненню у порядку, передбаченому ст. 49-2 КЗпП України, за ст. 40 п. 1 КЗпП України після закінчення двох місяців з моменту попередження. Від запропонованої роботи позивачка відмовилась 14 лютого 2023 року (а. с. 34, 35).

14 лютого 2023 року ОСОБА_1 подала до Вінницького обласного центру зайнятості заяву з проханням скоротити термін попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників і звільнити її з посади з 28 лютого 2023 року у зв`язку із сімейними обставинами (а. с. 30).

На підставі подання Вінницького обласного центру зайнятості №9/13-43/69023 від 14 лютого 2023 року щодо звільнення директора Вінницького міського центру зайнятості ОСОБА_1 з 28 лютого 2023 року (а. с. 31) ОСОБА_1 наказом Міністерства економіки України з особового складу №13-П від 20 лютого 2023 року звільнено із займаної посади у зв`язку з реорганізацією Вінницького міського центру зайнятості (а. с. 32).

Наказом Вінницького обласного центру зайнятості №190-к від 27 лютого 2023 року ОСОБА_1 звільнено з посади директора Вінницького міського центру зайнятості 28 лютого 2023 року у зв`язку із реорганізацією Вінницького міського центру зайнятості, скороченням чисельності та штату працівників, згідно ст. 40 п. 1 КЗпП України. Зобов`язано виплатити їй вихідну грошову допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України; грошову компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 10 грудня 2021 року по 09 грудня 2022 року, за 5 календарних днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 10 грудня 2022 року по 28 лютого 2023 року, за 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за особливий характер праці, як працівнику з ненормованим робочим днем, за 2021 року, за 7 календарних днів невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за особливий характер праці, як працівнику з ненормованим робочим днем, за 2022 року, та за один календарний день невикористаної додаткової оплачуваної відпустки за особливий характер праці, як працівнику з ненормованим робочим днем, за 2023 року (а. с. 33).

28 лютого 2023 року ОСОБА_1 ще раз пропонувалась посада провідного консультанта з організації закупівель відділу організації закупівель управління матеріально - технічного забезпечення та закупівель Вінницького обласного центру зайнятості, на період відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку основного працівника ОСОБА_2 . Від запропонованої роботи позивачка відмовилась 28 лютого 2023 року (а. с. 35).

Наказом Міністерства економіки України №2006 від 11 квітня 2023 року внесено зміни до наказу Міністерства економіки України «Про реорганізацію Вінницького міського центру зайнятості» №3905 від 18 жовтня 2022 року: головою з реорганізації Вінницького міського центру зайнятості призначено Трофимчука Р. М., строк реорганізації продовжено до 30 вересня 2023 року (а. с. 70).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Тому скорочення чисельності або штату може бути самостійними причинами звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Частиною другою статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Таким чином, прийняття рішення про внесення змін до штатного розпису є компетенцією відповідача та є складовою права на управління діяльністю підприємством.

Суд не вирішує питання щодо доцільності змін в організації виробництва і праці та скорочення штату працівників, так як вирішення вказаних питань належить до виключної компетенції роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Така правова позиція щодо застосування норм матеріального права в тотожних правовідносинах викладена в Постанові КСЦ ВС від 08 квітня 2020 року у справі № 756/10727/16, постанові КСЦ ВС від 07 серпня 2019 року у справі № 367/3870/16-ц.

Відповідно до частини другої статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі чи організації.

До закінчення двомісячного строку вказаного попередження звільнення працівника з ініціативи роботодавця не допускається.

Згідно роз`яснень викладених в листі Міністерства праці та соціальної політики України №107/06/186-10 від 25 травня 2010 року, до закінчення двомісячного строку з дня попередження, звільнення працівників з ініціативи адміністрації на зазначених підставах без їх згоди не допускається. При наявності прохання працівника скоротити термін попередження про наступне звільнення, який є обов`язковим тільки для адміністрації, працівник може бути звільнений до його закінчення, як на підставах, визначених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, так і за власним бажанням (стаття 38 КЗпП), у зв`язку з переведенням (п. 5 статті 36 КЗпП), за угодою сторін (п.1 статті 36 КЗпП).

За наявності згоди працівника (заяви про скорочення строку попередження) його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України до закінчення двомісячного строку є правомірним. Інше тлумачення означає обмеження встановлених ст. 43 Конституції України прав попередження про звільнення працівника, який знайшов нове місце роботи, а також щодо вільного вибору роботи та заборони використання примусової праці.

Таким чином, якщо сам працівник виявить бажання бути звільненим раніше, до закінчення строку попередження, роботодавець може здійснити звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України у строк, про який просить працівник.

Звертаючись із заявою про скорочення терміну попередження про звільнення, працівник має зважати на правові наслідки подання такої заяви.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08 липня 2020 року у справі 569/17130/17.

З огляду на викладені обставини, встановивши, що відповідач в передбачений законом строк повідомив ОСОБА_1 про наступне вивільнення працівників, однак остання звернулась із заявою про скорочення терміну попередження про звільнення та подальше її звільнення (а. с. 30), чим виявила свою волю на припинення трудових правовідносин із відповідачем, врахувавши, недопущення порушення права щодо вільного вибору роботи та заборони використання примусової праці, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність незаконного звільнення ОСОБА_1 та відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про порушення роботодавцем вимог статей 40, 49-2 КЗпП України, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на роботодавця протягом усього строку попередження про вивільнення, а ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву про скорочення такого строку виявила свою волю на припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України із 28 лютого 2023 року.

За таких обставин не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже такі вимоги є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, в задоволенні яких було відмовлено, на що також вірно вказано місцевим судом.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судові витрати щодо сплати судового збору у зв`язку з апеляційним переглядом справи підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

Л. О. Голота