Справа № 297/1022/23
06 вересня 2023 року м. Берегове
Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Адамчо К.С., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа орган опіки та піклування Берегівської міської ради, про визначення місця проживання дитини, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів,
Позов мотивований тим, що 18 лютого 2021 року Берегівським районним судом було винесено рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі по 2200 грн., щомісячно.
В лютому 2022 року відповідачка прийняла рішення виїхати закордон до Австрії. Крім цього вона вирішила, що забере із собою тільки одну дитину ОСОБА_6 , а ОСОБА_4 залишиться із ним, позивачем. Після того як дитина почала проживати із позивачем, останній звернувся до відповідачки з проханням в добровільному порядку вирішити питання стягнутих із нього аліментів на утримання сина, оскільки дитина проживає з ним, він утримує її, а згідно рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти матері, проте отримав відмову від відповідачки. Після цього відповідачка заявила, що хоче забрати сина до себе, щоб він проживав з нею.
Позивач вважає, що в інтересах сина ОСОБА_4 , краще залишитися проживати із ним в Україні, оскільки він навчається в ліцеї Ф. Потушняка, де має багато друзів та знайомих. Крім цього син займається футболом та відвідує турніри та інші змагання по
футболу. У разі виїзду за кордон на постійне проживання це буде стрес для
У зв`язку цим, позивач просить визначити місце проживання сина разом із ним, звільнити його від присуджених аліментів та стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Лемак Е.М. в судове засідання не з`явилися, представником ОСОБА_7 була подана заява згідно якої просив справу розглянути без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 54).
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явилася, про місце та час розгляду справи повідомлялася належним чином, відзиву не подала, тому згідно до ст. 281 ЦПК України суд ухвалив про заочний розгляд справи (а.с. 43,51).
Представник органу опіки та піклування Берегівської міської ради в судове засідання також не з`явився, подала заяву про розгляд справи без її участі (а.с. 47).
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що рішенням Берегівського районного суду від 18.02.2021 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі по 2200 грн., щомісячно (а.с. 8,10).
Іншим рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 01.09.2021 року шлюб укладений 11 травня 2013 року у відділі ДРАЦСу реєстраційної служби Берегівського РУЮ у Закарпатській області, за актовим записом №34, між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 9).
Як зазначає позивач ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 з лютого 2022 року проживає за кордоном разом із їхньою спільною донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишився проживати разом із батьком - позивачем ОСОБА_1 ..
Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Згідно частин 1 і 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).
У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Встановлено, що неповнолітні діти сторін ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає із матір`ю ОСОБА_2 за кордоном, а син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає із батьком ОСОБА_1 у квартирі за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 8, 44-45).
Згідно наданої довідки Берегівського ліцею ім. Ф.Потушняка від 08.03.2023 року починаючи із лютого 2022 року участь у вихованні учня з-Б класу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , бере батько, а також приводить його до ліцею та по завершенні освітнього процесу забирає його з ліцею (а.с. 13).
Тренер ДРСШ Берегівської ОТГ повідомив, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відвідує спортивний клуб по футболу із 2020 року. Має здібності до футболу та бажання займатися ним. Його фізичним вихованням вдома займається тільки батько ОСОБА_2 , оскільки матір ОСОБА_4 із 2022 року проживає за кордоном та зі слів ОСОБА_4 не займалася його фізичним вихованням (а.с. 12).
Відповідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради від 20.06.2023 року щодо визначення місця проживання дитини, орган опіки та піклування встановив, що в лютому 2022 року ОСОБА_2 повідомила, що виїжджає за кордон і бере з собою тільки одну дитину ОСОБА_5 , а ОСОБА_3 залишає проживати з батьком ОСОБА_1 . З того часу син ОСОБА_3 проживає з батьком. Малолітній ОСОБА_4 проживає з батьком, перебуває на його повному утриманні, мати участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає.
Працівниками служби у справах дітей Берегівської міської ради було проведено бесіду з батьком ОСОБА_1 , обстежено умови проживання дитини ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання малолітнього хороші. Малолітній ОСОБА_4 забезпечений всім необхідним для повноцінного розвитку та виховання. Навчається в Берегівському ліцеї ім. Ф. Потушняка. За місцем навчання характеризується позитивно, участь у вихованні та навчанні учня приймає батько. З матір`ю ОСОБА_2 поспілкуватися не вдалося, оскільки вона перебуває за кордоном.
Виходячи з вищенаведеного, орган опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради вважає за доцільне в інтересах малолітньої дитини визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 (а.с. 44-45).
Враховуючи, наданий органом опіки та піклування висновок щодо доцільності проживання неповнолітнього з батьком, а також підстави на які посилається позивач у своїй заяві та відсутність заперечень з боку відповідачки, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в цій частині підлягає задоволенню та слід визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за місцем проживання останнього.
Статтею 179 СК України передбачано, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.
Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.
З наведеного слідує, що факт проживання дитини з батьком, з якого стягуються аліменти на користь матері на її утримання, є істотною обставиною для звільнення позивача від заборгованості зі сплати аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів.
У зв`язку із зазначеним, з урахуванням предмета цього спору в частині скасування заборгованості зі сплати аліментів з позивача на користь відповідача на утримання дитини, однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Берегівської міської ради від 20.06.2023 року син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з лютого 2022 року проживає разом із батьком - позивачем ОСОБА_1 , який його самостійно утримує.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з обставиною, що має істотне значення.
Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Ураховуючи, що син сторін проживає з позивачем з лютого 2022 року, знаходиться на його утриманні, і цю встановлену обставину суд визнає тією істотною обставиною, яка за правилами ч. 2 ст. 197 СК України може бути підставою для звільнення платника аліментів від заборгованості з аліментів за період проживання дитини у нього.
Таким чином, суд вважає за можливе звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за період з 01.03.2022 року по 27.03.2023 року включно (дата звернення позивача до суду).
Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років встановлений в розмірі з 1 січня 2023 року - (2272 гривень - 50%) = 1136 гривень, прожитковий мінімум на одну дитину віком від 6 до 18 років встановлений в розмірі з 1 січня 2023 року - (2833 гривень - 50%) = 1416,50 гривень.
Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (тобто на час розгляду справи 1136 та відповідно 1416,50 гривень). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (тобто 2272 та 2833 гривень відповідно).
Відповідно до абз. 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.
Таким чином, у зв`язку із прийнятими змінами у сімейному законодавстві з 28.08.2018 року мінімальний гарантований розмір аліментів у 2023 році на одну дитину віком до 6 років не може бути меншим ніж 1136 грн., а віком від 6 до 18 років - 1416,50 грн..
Статтею 184 ч. 1 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Таким чином, враховуючи, що позивачу потрібно утримувати неповнолітнього сина, тому суд вважає за необхідне також задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_1 в цій частині та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 206, 265, 268, 280, 284, 288, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 19, 160, 161, 180, 182, 183, 197 СК України, п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,
Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів, стягнутих на підставі рішення Берегівського районного суду від 18.02.2021 року на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 01 березня 2022 року.
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мешканки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 гривень щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 28 березня 2023 року і до досягнення ним повноліття.
Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Берегівський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Лайош ГАЛ