Номер провадження: 22-ц/813/2107/23
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у порядку регресу/суброгації,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ПрАТ «СК «Уніка» звернувся до суду першої інстанції з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просило стягнути в порядку суброгації майнову шкоду в розмірі 17637,39 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 грудня 2018 року між ПрАТ «CK «Уніка» та ТОВ «ЦЕППЕЛІН Україна» було укладено договір добровільного страхування на транспорті «Каско CORPORATE»/КИ №011167/4100/0000004, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядження транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак НОМЕР_1 .

23 жовтня 2019 року в м. Одеса, на вул. Дм. Донського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU FORESTER», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2

28 листопада 2019 року постановою Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Страхувальник звернувся до позивача з заявою про страхову виплату.

Позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 69099,97 грн, що підтверджується платіжним дорученням №117684 від 05 листопада 2019 року.

Таким чином, особою, безпосередньо відповідальною за завданні збитки є відповідач, а до позивача (у порядку суброгації) переходить право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 69099,97 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди (69099,97 грн) та страховою виплатою (51462,58 грн) становить 17637,39 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2021 року у задоволенні позову ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди в розмірі 17637,39 гривень у порядку суброгації відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПрАТ «CK «Уніка» просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи, викладене у рішенні суду першої інстанції не відповідає обставинам справи та судом першої інстанції зроблено помилкові висновки про відмову у задоволенні заяви.

Короткий зміст та доводи відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07 вересня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Фактичні обставини справи

28 грудня 2018 року між ПрАТ «CK «Уніка» та ТОВ «ЦЕППЕЛІН Україна» було укладено договір добровільного страхування на транспорті «Каско CORPORATE»/КИ №011167/4100/0000004, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядження транспортним засобом «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак НОМЕР_1 .

23 жовтня 2019 року в м. Одеса, на вул. Дм. Донського, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «SUBARU FORESTER», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2

28 листопада 2019 року постановою Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Страхувальник звернувся до позивача з заявою про подію, що має ознаки страхового випадку №00323790.

Позивачем виплачено страхове відшкодування в розмірі 69099,97 грн, що підтверджується платіжним дорученням №117684 від 05 листопада 2019 року.

27 листопада 2019 року АТ «СГ «ТАС», яким застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , здійснено виплату суми страхового відшкодування у розмірі 51462,58 грн, що підтверджується платіжним дорученням №63305 від 27 листопада 2019 року.

04 березня 2020 року позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 17637,39 грн за №26349/1

Таким чином, особою, безпосередньо відповідальною за завданні збитки є відповідач, а до позивача (у порядку суброгації) переходить право вимоги до відповідача у розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме у розмірі 69099,97 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди (69099,97 грн) та страховою виплатою (51462,58 грн) становить 17637,39 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з наступного.

СК «УНІКА» посилається на ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, винна в заподіянні шкоди, зобов`язана компенсувати різницю між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди.

Така різниця виникла у зв`язку з тим, що страхова компанія «ТАС» виплатила страхове відшкодування в значно меншому розмірі, ніж розмір страхового відшкодування, сплачений позивачем на рахунок СТО, відповідно до умов договору добровільного страхування майна КАСКО.

Визначення розміру матеріальної шкоди, коефіцієнту фізичного зносу та вартості відновлювального ремонту потребує спеціальних знань, якими володіє експерт (оцінювач) автотоварознавець.

Відповідач не є стороною договору добровільного страхування «Каско CORPORATE»/КИ №011167/4100/0000004, предметом якого є транспортний засіб «VOLKSWAGEN PASSAT» номерний знак НОМЕР_1 , своєї згоди на виплату страхового відшкодування у розмірі, визначеному позивачем, відповідач не давав, а оскільки відповідач не є стороною, вказаною договору, то порядок визначення розміру страхового відшкодування мав бути визначений на підставі Закону, а не договору, в даному випадку визначення вартості відновлювального ремонту мало відбуватись па підставі Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 тоді як для огляду автомобіля не залучались експерти або оцінювачі, огляд, був проведений особою на прізвище ОСОБА_3 , без вказання «Ім`я та По-батькові», без вказання місця огляду та без заповнення багатьох необхідних пунктів акту огляду.

Відповідно до п. 5.1. «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», «Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки».

Щодо визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля страховою компанією «ТАС» та розрахунку розміру коефіцієнта фізичного зносу, слід зазначити, що з підстав, наведених вище, СК «ТАС» не мало правових підстав для оцінки пошкодженого автомобіля, участі в огляді пошкодженого автомобіля не приймало, а отже законних можливостей для розрахунку вартості відновлювального ремонту у СК «ТАС» також не було.

При ньому в Законі №1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, ст. 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язанні з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092.

Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) де комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складників) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.

На стадії досудового врегулювання спору відповідачем заявлялась вимога про надання звіту експерта оцінювача, щодо порядку визначення розміру страхового відшкодування, вартості матеріальної шкоди та коефіцієнту фізичного зносу, однак позивач повідомив про відсутність такого документа, обґрунтувавши законність вимоги лише наявністю коефіцієнту фізичного зносу, який був визначений з порушенням Закону.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду яка висловлена в постанові від 04 липня 2018 року за результатами розгляду справи №755/18006/15-ц «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умов, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Страхове відшкодування, виплачене позивачем за договором добровільного страхування, не перевищує ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування відповідача, зважаючи на те, що наявність коефіцієнту фізичного зносу та його наявність взагалі є лише припущенням страхової компанії «ТАС» та «УНІКА», то слід розуміти, що СК «УНІКА» звертається з позовом до неналежного відповідача.

Слід зазначити, що порушення, допущенні страховиками при розрахунку вартості відновлювального ремонту, які були допущені страховиками позбавляють сторони та суд можливості встановити різницю між страховим відшкодуванням та страховою виплатою, а так само і її наявність.

Отже позивачем в даному випадку помилково застосовані норми законодавства, які визначені договором добровільного страхування КАСКО, оскільки відповідач не є стороною цього договору, своєї згоди на проведення взаєморозрахунків не надавав, а отже і для відповідача не виникають обов`язки, передбачені договором добровільного страхування.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів вбачає порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є суттєвим в контексті здійснення правосуддя, з огляду на таке.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Цивільний Кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, суд першої інстанції виходив з наступного.

Нормами цивільного законодавства передбачено право зворотної вимоги за декількома правовідносинами.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.

Згідно з ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Також колегія судді дійшла висновку, що розмір страхового відшкодування підтверджено належними і допустимими доказами: актом огляду транспортного засобу; ремонтною калькуляцією; рахунком; страховим актом; платіжними дорученнями.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування».

Так, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, щодо відмови у задоволенні позовних вимог та колегія судів вважає, що у страхової компанії виникло право зворотної вимоги до відповідача і позов до відповідача є обґрунтованим і доведеним, тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів відповідача, що відповідач не заперечує самого факту проведення виплати страхового відшкодування у вказаному розмірі, однак заперечує порядок визначення розміру коефіцієнту фізичного зносу, а тому під сумнівом є різниця між фактичним розміром шкоди (69099,97 грн) та страховою виплатою (51462,58 грн), що становить 17637,39 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Аналогічні по суті висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №754/1114/15-ц, від 13 червня 2019 року у справі №587/1080/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі №370/2787/18, від 30 жовтня 2019 року у справі №753/4696/16-ц, від 21 лютого 2020 року у справі №755/5374/18, від 22 квітня 2020 року у справі №756/2632/17, від 09 листопада 2022 року у справі №497/470/2021.

Таким, чином вищевказані доводи відповідача є безпідставними.

Більше того, відповідачем також не подавалось клопотанням про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Враховуючи вищевикладене, в колегії суддів відсутні підстави вважати, що визначена сума страхової виплати є необґрунтованою або такою, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в її правильності.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Розподіл судових витрат.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви скаржником сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №001617 від 27 жовтня 2020 року (а.с.42), а за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 3153,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №2843 від 26 жовтня 2021 року (а.с.99).

Враховуючи задоволення позовних вимог повністю, з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Уніка» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2102,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 гривень

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2021 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди у порядку суброгації задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (, місцезнаходження: вул. Саксаганського, 70А, м. Київ, 01032) майнову шкоду в розмірі 17637,39 грн (сімнадцять тисяч шістсот тридцять сім гривень 39 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» (, місцезнаходження: вул. Саксаганського, 70А, м. Київ, 01032) судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривнi 00 копійок) та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3153,00 грн (три тисячі сто п`ятдесят три гривнi 00 копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький