Провадження 4-c/201/38/2023
УХВАЛА

Іменем України

27 липня 2023 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Ковтун К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

Заявник зазначив, що у Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі перебували два виконавчі провадження за № 42452244 та № 44405544 відносно ОСОБА_1 , а саме:

1. Виконавче провадження № 44405544 по виконавчому листу від 22.04.2014 року за № 201/486/14 ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у сумі 140 124,92 грн. перебувало у період з 14.08.2014 року по 14.09.2015 рік. Державним виконавцем 14.09.2015 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 7 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. чинній на момент прийняття рішення).

2. Виконавче провадження № 42452244 по судовому наказу від 13.02.2014 року за № 201/10463/13ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «МТС Україна» боргу у сумі 1083.50 грн. перебувало у період з 13.03.2014 року по 14.09.2015 рік. Державним виконавцем 14.09.2015 року було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п. 7 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в ред. чинній на момент прийняття рішення).

В рамках вказаних виконавчих провадженнях за № 42452244 та № 44405544 накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

14.09.2015 року виконавчі провадження № 42452244 та № 44405544 завершені і здійснено повернення виконавчого документу стягувачеві п.2 ч.1 ст.47(відсутність у боржника майна). Вказані обставини підтверджується доданою посвідченою копією листа Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 06.04.2023 року за № 41861/28.

Станом на 06.04.2023 року виконавчі про виконавчі провадження № 42452244 та № 44405544 знищено за терміном зберігання, а відомості про виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження перенесені до спецрозділу. Зазначені обставини підтверджується посвідченою копією листа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 06.04.2023 року за № 41861/28.

У зв`язку з тим, що виконавчі провадження знищені, крім того, перед ПАТ КБ «Надра» у ОСОБА_1 взагалі відсутня заборгованість, оскільки вона була погашена в повному обсязі, за додатковою Угодою 01/22 до Договору «Автопакет» № 8/2007/840 К/18380АП від 26.10.2007 року (посвідчена копія вказаної Угоди 01/22 додаток №) заявник звернувся до заінтересованої особи із заявою про вжиття заходів по зняттю арешту та обтяжень у вказаних виконавчих провадженнях.

У відповідь на що, 18.05.2023 року, на поштову адресу заявник отримав лист Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 06.04.2023 року за № 41861/28 про відмову у знятті арешту, із посиланням, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Вказана обставина підтверджується доданою посвідченою копією листа Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 06.04.2023 року за №41861/28.

Таким чином, іншого шляху, ніж вирішення питання в судовому порядку, на сьогоднішній день немає. Не зняття арешту та заборони обмежують права заявника щодо розпорядженням майном. Зняти арешт у позасудовому порядку неможливо, через відсутність в органах державної виконавчої служби матеріалів виконавчого провадження, у якому здійснено накладення арешту, оскільки таке провадження закінчено і знищено.

В свою чергу, факт закінчення і знищення виконавчого провадження є законною підставою для зняття накладеного арешту. Незняття арешту з майна боржника протягом тривалого часу за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Такий висновок зробив Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11

На підставі викладеного просять визнати бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), що полягає у незняті арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях № 42452244 та № 44405544, протиправною. Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, накладених у виконавчих провадженнях за № 42452244 та № 44405544.

Скаржники та їх представник подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Представник Слобожанського міжрегіонального відділу виконавчої служби у Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився тричі, про причини неявки не сповістив. Його неявка розгляду скарги не перешкоджає.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Заочним рішенням від 19.02.2014р. Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" заборгованість в сумі 138 737 (сто тридцять вісім тисяч сімсот тридцять сім) гри. 54 коп., яка складається з 67 497, 69 грн. - суми простроченої заборгованості за кредитом, 71 239,85грн. - суми відсотків, пені та штрафів., а також судовий збір у сумі 1 387 (тисяча триста вісімдесят сім) гри. 38 коп., а разом 140 124 (сто сорок тисяч сто двадцять чотири) грн. 92 коп

Рішення набрало законної сили, звернуто до примусового виконання, відкрито виконавче провадження № 42452244 та № 44405544 відносно ОСОБА_1 , В рамках вказаних виконавчих провадженнях за № 42452244 та № 44405544 накладено арешт на майно ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

14.09.2015 року виконавчі провадження № 42452244 та № 44405544 завершені і здійснено повернення виконавчого документу стягувачеві п.2 ч.1 ст.47(відсутність у боржника майна). Вказані обставини підтверджується доданою посвідченою копією листа Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 06.04.2023 року за № 41861/28.

Станом на 06.04.2023 року виконавчі про виконавчі провадження № 42452244 та № 44405544 знищено за терміном зберігання, а відомості про виконавче провадження в Автоматизованій системі виконавчого провадження перенесені до спецрозділу. Зазначені обставини підтверджується посвідченою копією листа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 06.04.2023 року за № 41861/28.

Крім того, ОСОБА_1 усунув заборгованість перед ПАТ КБ «Надра», оскільки вона була погашена в повному обсязі, за додатковою Угодою 01/22 до Договору «Автопакет» № 8/2007/840 К/18380АП від 26.10.2007 року (посвідчена копія вказаної Угоди 01/22 додаток №).

Відтак судом встановлено, що виконавчі провадження № 42452244 та № 44405544 завершені і здійснено повернення виконавчого документу стягувачеві п.2 ч.1 ст.47(відсутність у боржника майна). Вказані обставини підтверджується доданою посвідченою копією листа Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) від 06.04.2023 року за № 41861/28.

Проте, накледені арешти та обтяження у визначених виконавчих провадженнях не були зняті не зважаючи на погашення заборгованості боржником перед стягувачем, що заважає боржнику вільно розпоряджатись власним майном

Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діє на час звернення заявника зі скаргою, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) вказано, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

Звертаючись до суду з даною скаргою, заявники, як на підставу для її задоволення, посилаються на неправомірну бездіяльність Слобожанського відділу Державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арештів з майна заявника з огляду на те, що боржниками виконано зобов`язання за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Згідно ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна на дату винесення постанови від 23.04.2015р. про повернення виконавчого документу стягувачу) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.3 ч.1 ст. 47 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, скаржник вказував, що борг погашено стягувачем, у добровільному порядку поза межами виконавчого провадження, яке є завершеним та матеріали яких знищено виконавчою службою.

Виконавчий документ про стягнення заборгованості за цим же договором в межах іншої справи на виконання не передавався і строк пред`явлення цього документу до виконання сплинув понад 9 років.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому у застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній справі відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно у виконавчому провадженні унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з її майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

При цьому суд вважає, що наявність протягом тривалого часу (більше 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Викладене узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11(провадження № 61-3814св22).

Керуючись ст. 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) задовольнити.

Визнати бездіяльність Соборного відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса), що полягає у незняті арешту з майна, яке належить ОСОБА_1 , накладеного у виконавчих провадженнях № 42452244 та № 44405544, протиправною.

Зобов`язати Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) зняти арешт з майна ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження, накладених у виконавчих провадженнях за № 42452244 та № 44405544.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева