Провадження №4-с/522/53/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 за участю стягувача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», суб`єкт оскарження Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси, за участю стягувача АТ «Райффайзен Банк», суб`єкт оскарження Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця.

Скарга обґрунтована тим, що на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості.

На примусове виконання виконавчого листа від 11 лютого 2011 року, 18 серпня 2011 року, було відкрито виконавче провадження № 52788027. 23 червня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

20 грудня 2012 року виконавче провадження № 28310391 завершено, виконавчий документ повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30 травня 2023 року, провадження за скаргою ОСОБА_1 відкрито.

У судове засідання 25 липня 2023 року не з`явилися у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. До суду 04 липня надійшла заява від представника АТ "Райффайзен Банк" про розгляж справи у його відсутність.

30 червня 2023 року до суду надійшло заперечення на скаргу від представника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому він зазначає, що 18.08.2022 року на підставі час. 1 пунк. 2 ст. 37 ЗУ "Про виконаче провадження" виконавчий документ було повернуто стягувачу з правом повторного пред`явлення у зв`язку з чим у виконвця не було підстав для зняття арешту.

Суд дослідивши матеріали справи дійшов наступного висновку.

на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2013 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості.

На примусове виконання виконавчого листа від 11 лютого 2011 року, 18 серпня 2011 року, було відкрито виконавче провадження № 52788027. 23 червня 2007 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження.

20 грудня 2012 року виконавче провадження № 28310391 завершено, виконавчий документ повернуто позивачу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження»: стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження»(далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗаконута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню (далі рішення).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 47 наведеного Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

За приписами ч. 5 ст. 47 наведеного Закону, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно дост. 49 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених ч. 1 цієї статті випадках. При цьому, даною нормою не передбачено такого випадку закінчення виконавчого провадження, якщо виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з тим, що стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Згідно з частинами першою та другою статті 50 наведеного Закону, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

У відповідності до частин третьої - п`ятоїстатті 60 Закону України «Про виконавче провадження»з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Крім того, згідно з підпунктом 4.11.1 пункту 4.11 Інструкції про проведення виконавчих дій, яка затвердженанаказом Міністерства юстиції України 15.12.1999 № 74/5та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15.12.1999 за № 865/4158 (в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві) виконавчий документ, який прийнятий державним виконавцем до виконання, і за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснює авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, якщо їх авансування передбачено Законом (606-14), незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Аналіз наведених положень приводить до висновку, що у разі повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі пункту 4 частини першоїстатті 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 21.04.1999 № 606-XIV), виконавче провадження не є закінченим. До того ж, у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання стягувачем провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа, державному виконавцю і не надано право на зняття арешту з майна боржника.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року в справі № 127/2-1421/09 (провадження № 61-22895св19) вказано, що «частинами першою та другоюстатті 50 Закону України «Про виконавче провадження»визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаний з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Отже, державному виконавцю не надано право на зняття арешту з майна боржника у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав перешкоджання провадженню виконавчих дій або не здійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, оскільки відповідно до положеньстатті 49 Закону України «Про виконавче провадження»виконавче провадження не є закінченим». При цьому державним виконавцем винесено постанову не про закінчення виконавчого провадження (стаття 49 наведеного вище Закону), а про повернення виконавчого листа стягувачу (стаття 47 вказаного Закону), а не суду».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року в справі № 137/1649/17 (провадження № 61-26969св18) зазначено, що «згідно зістаттею 49 Закону України «Про виконавче провадження»повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення провадження. Отже, зняття арешту з майна боржника пов`язується із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа стягувачу».

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 4 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції від 21.04.1999) виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені ч. 2ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»(зняття арешту, накладеного на майно боржника).

Як встановлено і вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п. 4 ч. 1ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Приписамистатті 49 Закону України «Про виконавче провадження», якою врегульовано випадки закінчення виконавчого провадження, визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ.

З правового аналізу норм, зокрема, ст.ст.47,49,50 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що державний виконавець зобов`язаний зняти арешт шляхом винесення відповідної постанови лише у випадку закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 вимоги стягувача було виконано у повному обсязі, потреба в застосуванні арешту на належне їй майно, з тих чи інших причин відпала та змінились обставини, що зумовили його застосування.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст. ст. 512, 526, 527, 545 ЦК України, ст. ст. 76-81, 258-259, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задовленні скарги ОСОБА_1 за участю стягувача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», суб`єкт оскарження Перший Приморський відділ державної виконавчої служби у м. Одесі, Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на бездіяльність державного виконавця відмовити.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Суддя: Ю.Б. Свячена