Провадження №6/369/250/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.09.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С.

секретаря Соловюк В.І.

за участі приватного виконавця Каращук К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук Катерини Леонідівни про примусове входження до житла фізичної особи у виконавчому провадженні №64774768, заінтересовані особи ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 (стягувач),

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва звернувся до суду із вказаним поданням. Свої вимоги мотивував тим, що у нього на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження № 64774768 щодо виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 536 644,24 грн. Виконавче провадження відкрито 10 березня 2021 року, постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику направлено рекомендованим листом у відповідності до вимог Закону. На виконання рішення суду було вжито всі заходи, які жодних результатів не дали. Так, направлено запити щодо перевірки цінного рухомого та нерухомого майна, наявність доходу або грошових коштів на рахунках у банківських установах. Нею здійснено вихід за адресою проживання боржника, але двері ніхто не відкрив, будь-яку інформацію не вдалось з`ясувати. Боржник за весь час відкритого виконавчого провадження, до виконавця не з`явився, борг не погасив, будь-яку інформацію не надав. Це свідчить про те, що лише примусове вилучення, опис та продаж майна боржника єдиний спосіб виконати дане судове рішення, а фактично боржник ухиляється від виконання рішення суду. Іншими заходами не виявлено у боржника іншого майна, грошових коштів, які забезпечитимуть реальне виконання рішення суду.

За боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Просив суд: вирішити питання про примусове входження до житла боржника: квартири за місцемзнаходження: АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_1 на праві власності та постановити ухвалу на примусове проникнення до житла, а саме: до кватири: АДРЕСА_2 .

У судовому засіданні приватний виконавець Каращук К.Л. подане подання підтримала у повному обсязі, наголосивши, що це єдиний спосіб виконати рішення суд та вони чекали кілька років поки не досягне повноліття дитина, яка зареєстрована у цій квартирі. Реалізація цього майна забезпечить реальне виконання судового рішення, а в іншому випадку є ризик невиконання судового рішення взагалі.

Відповідно до ст.439 ЦПК України розгляд подання здійснюється без виклику заінтересованих осіб боржника ОСОБА_1 та стягувача ОСОБА_2 .

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі зокрема виконавчих написів нотаріусів (пункт 3 частини 1 статті 3 закону).

За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

При розгляді подання судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кращук К.Л. від 10 березня 2021 року відкрито виконавче провадження №64774768 щодо примусового виконання виконавчого листа №760/13248/18, виданого 08 лютого 2021 року Солом`янським районним судом міста Києва щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплаченої заборгованості в розмірі 536 644,24 грн.

Згідно супровідного листа 10 березня 2021 року направлено постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику ОСОБА_1 та зобов`язано боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попередження щодо наслідків ненаданні інформації та подання недостовірних даних.

Долучений приватним виконавцем до матеріалів подання фіскальний чек від 10.03.2023 року на ім`я ОСОБА_1 не може бути взяти судом до уваги, так як з даного фіскального чеку не можливо встановити хто саме і що надсилав боржнику, та на яку адресу. Докази направлення рекомендованим листом постанови про відкриття подані виконавцем матеріали справи не містять. На даний час перевірити інформацію є неможливим, оскільки дані про відправлення за номером 685 на час вирішення справи відсутні, тому що не зареєстровані в системі.

Відомості про добровільне виконання судового рішення відсутні в копіях матеріалів, наданих приватним виконавцем.

Відповідно до приписів ст.439 ЦПК України та п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342048172 від 08 серпня 2023 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 , на праві власності зареєстрована за ОСОБА_1 .

У рамках виконавчого провадження, виконавцем направлено запити (спочатку у 2021 року, потім у 2023 році) щодо перевірки наявності доходу боржника, наявність цінного рухомого майна.

Також у рамках даного виконавчого провадження, приватним виконавцем здійснено вихід до місця проживання боржника, вказаного як у виконавчому листі, так і за місцем знаходження вищевказаної квартири.

Перший виклик боржника, виконавцем надіслано 16 червня 2023 року на адресу в с.Софіївська Борщагівка в м.Києві, яке було отримано за довіреністю. У матеріалах подання відсутнє підтвердження хто саме отримав такий виклик.

07 серпня 2023 року виконавцем направлено виклик як боржнику ОСОБА_1 , так і керівнику ПП «Фрам-95». Встановити чи вручені ці виклики з поданих виконавцем матеріалів не можливо, оскільки додано лиш один чек від 07 серпня 2023 року ОСОБА_1 в м.Київ, а на копіях конвертів наявні лише відмітки про повернення, але не можливо встановити що саме і кому надсилалось.

Суд критично оцінює акти приватного виконавця (вихід за місце проживання боржника та місце знаходження його майна), оскільки матеріали подання не містять підтвердження того, що боржник був належним чином повідомлений про час та місце проведення виконавчих дій та навмисно ухиляється від проведення виконавцем відповідних дій. Сам по собі вихід виконавця та відсутність боржника у цей час не може ототожнюватись з ухилення останнього від проведення виконавчих дій.

Також не може підтверджувати ухилення боржника заблоковані листи на електронну пошту. Так у судовому засіданні виконавець не пояснив чому саме ця електронна адреса належить боржнику, та звідки наявна така інформація. Підтверджуючі дані відсутні й в матеріалах справи.

З мережі Інтернет вбачається, що ОСОБА_1 вказаний директором ПП «Фрам-95». Чи перевірялась така інформація виконавцем матеріали подання не містять.

Відповідно до ч.2 ст.439 ЦПК України, суд розглядає подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи за участю виконавця без виклику сторін чи інших заінтересованих осіб.

Тобто, процесуальний закон передбачає необхідність залучення інших заінтересованих осіб окрім сторін виконавчого провадження (стягувача і боржника). Такою особою зокрема може бути власник житла чи його володілець, який не є стороною виконавчого провадження, проте прав та обов`язків якого стосується таке подання.

З матеріалів справи вбачається, що за адресою: АДРЕСА_3 зареєстрований ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (зареєстровані з 2017 року).

При цьому суд враховує, що прийняття судом рішення про права і обов`язки особи, яка не залучена до участі у справі, порушує права цієї особи на справедливий суд, передбачені ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року про що неодноразово вказував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, і є обов`язковою підставою в подальшому для скасування судового рішення як в апеляційній (п.4 ч.3 ст.376 ЦПК), так і в касаційній інстанціях (п.8 ч.1 ст.411 ЦПК)

Так згідно п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий … розгляд його справи упродовж розумного строку … судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право особи бути поінформованою про порушення проти неї провадження та її право представити суду свої доводи і заперечення по суті спору, бути вислуханою і почутою судом. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу, вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» від 04 березня 2014 року п.77).

Окрім того, відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Аналогічні приписи містяться у ст.311 ЦК України, згідно якої житло фізичної особи є недоторканим. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення в ньому огляду чи обшуку може відбуватися лише за вмотивованим рішенням суду.

Згідно ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (ч.1). Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (ч.2).

Отже, дана норма дозволяє втручатися у здійснення особою права на житло чи іншого володіння згідно із законом і в інтересах економічного добробуту країни, для захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Звертаючись до суду з поданням, приватний виконавець по суті просить надати дозвіл на примусове проникнення до житла інших осіб (володіння). З актів виконавця взагалі не можливо встановити час, в який приходив виконавець та наявність можливості власників або інших осіб надати доступ до квартири (у робочий час особи можуть знаходиться не за місцем проживання, введення воєнного стану зумовлює виїзд власників, інших проживаючих за межі території країни).

Таким чином, втручання у право власника та інших володільців на повагу до житла без залучення їх до участі у справі не буде здійснене судом згідно із законом, а відтак не буде пропорційним переслідуваній меті. Суд також враховує пропорційність боргу та вартості майна, про що виконавцем не вказано у поданні.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів допускається за наявності вмотивованого рішення суду примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи, безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Пунктом 13 частини 3 статті 18 Закону "Про виконавче провадження" передбачено право виконавця на звернення до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

Звертаючись до суду із поданням, виконавцю слід довести, що майно належить боржнику або він має право користування ним, що боржник достовірно знає про наявність виконавчого провадження та повідомлявся про намір виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до майна у відведений для нього час вчинення виконавчих дій.

Законом передбачено, що рішення суду про проникнення в житло боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили, що державний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла, проте це не дало результатів.

Відповідно до ст. 30 Конституції України, кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Подаючи подання виконавець стверджував, що боржник не подав декларацію, не виконує вимог виконавця, не виконує рішення суду. Разом з тим, не надав суду доказів ухилення боржника від примусового виконання, повідомлення вцілому про відкриття виконавчого провадження. Не надав належних та допустимих доказів, що боржник або власник будинку чи інший володілець майна повідомлявся про вихід виконавця. Розглянувши матеріали справи суд дійшов висновку, що під час розгляду справи не були надані переконливі докази, які б свідчили, що приватний виконавець вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла та володіння іншої особи, проте це не дало результатів.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які виконавець посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні поданого подання.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 447-453 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Каращук Катерини Леонідівни про примусове входження до житла фізичної особи у виконавчому провадженні №64774768, заінтересовані особи ОСОБА_1 (боржник), ОСОБА_2 (стягувач) відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 11 вересня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ