ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7325/23
провадження № 2/753/4601/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року суддя Дарницького районного суду м. Києва Лужецька О.Р., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріаламицивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розстрочення заборгованості зі сплати аліментів, зміну розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розстрочення заборгованості зі сплати аліментів, зміну розміру аліментів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 25.08.2012 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2014 р. було розірвано. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2014 р. у цивільній справі № 753/11946/14 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 800 (вісімсот) гривень, щомісяця, починаючи з 01.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2021 р. у цивільній справі № 753/20720/20 змінено спосіб стягнення аліментів та їх розмір, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 800 (вісімсот) гривень на 1/4 частину з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з часу набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повнолітня. Позивач зазначає, що з часу народження дитини він не працевлаштований та не має стабільного доходу, його дохід це тимчасові підробітки, яких ледве вистачає на проживання. Дані обставини призвели до утворення заборгованості по аліментам, яка станом на 01.03.2023 складає 111 395 грн. 50 коп. На підставі викладеного позивач просить суд: розстрочити заборгованість зі сплати аліментів за виконавчим провадження у розмірі 111 395 грн. 50 коп. на строк п`ять років; змінити розмір аліментів, визначених рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2021 р. у цивільній справі № 753/20720/20 року з 1/4 частини всіх видів доходу на 1 416 грн. 50 коп. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.06.2023 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

10.07.2023 р. відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечувала щодо задоволення позову. Вказує, що за станом здоров`я їх спільна донька ОСОБА_3 потребує більше догляду та матеріального утримання. В умовах збільшення цін зменшення розміру аліментів поставить дитину на межу виживання. Зазначає, що відповідач з 2013 року взагалі припинив сплачувати аліменти. Вона самостійно власними силами намагається матеріально забезпечити, виховувати спільну з відповідачем доньку. Крім того, послалась на те, що має на утримані ще одну дитину ОСОБА_4 , 2015 р.н., що свідчить про зміну її сімейного становища. Вказує, що позивач не надав належних доказів погіршення його матеріального стану.

Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Згідно із частинами 1, 8 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 25.08.2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.10.2014 р. було розірвано (а.с.29).

Від даного шлюбу сторони мають доньку: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.30).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.10.2014 р. у цивільній справі № 753/11946/14 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 800 (вісімсот) гривень, щомісяця, починаючи з 01.07.2014 і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону (а.с.26).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.01.2021 р. у цивільній справі № 753/20720/20 змінено спосіб стягнення аліментів та їх розмір, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 800 (вісімсот) гривень на 1/4 частину з усіх видів його доходу щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з часу набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повнолітня.

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 13.03.2023 р. головним державним виконавцем Дарницького ВДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість ОСОБА_1 по аліментам за період з 01.09.2018 р. по 01.03.2023 р., складає 111 395 грн. 00 коп. (а.с.20).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 2 ст. 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно норм законодавства батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом положень частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є повне забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Cтаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивач повинен був належними та допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) довести зміну матеріального або сімейного стану, стану здоров`я.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що протягом зазначеного періоду і до сьогодні не працевлаштований, жодного постійного стабільного заробітку не має, лише тимчасові підробітки.

На підтвердження своєї позиції надав відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 04.05.2023 року та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Аналізуючи все вищенаведене, суд доходить висновку, що фактично будь-яких нових доказів, які б свідчили про обставини, що мають істотне значення для розгляду даної справи, а саме: про зміну майнового стану позивача, стану його здоров`я, тощо з часу постановлення судового рішення, яким було визначено розмір аліментів, матеріали справи не містять.

Так, обставини, на які він посилається як на підставу задоволення позову, а саме відсутність працевлаштування, мало місце під час винесення судового рішення про стягнення аліментів. Тобто фактично змін у позивача, які б давали підставу для задоволення позову, на які він посилається після винесення судового рішення про стягнення аліментів не відбулося.

Відтак, наявність у позивача перелічених ним у позовній заяві обставин не є підставами для зменшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України. Суд зауважує, що механізм зміни розміру аліментів, визначених судовим рішенням, передбачений ст. 192 СК України не може використовуватись з метою перегляду розміру аліментів лише у разі незгоди з ним.

Суд враховує, що позивач працездатного віку та не є особою з особливими потребами - йому не встановлено групи інвалідності за медичними показами, не має хронічних захворювань, які б суттєво впливали на його фізичний стан та перешкоджали сплачувати аліменти.

Суд критично ставиться до доводів позивача про наявність заборгованості зі сплати аліментів, оскільки така заборгованість виникла внаслідок неналежного виконання рішення суду про стягнення та не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів погіршення матеріального стану, зміну сімейного стану, погіршення стану здоров`я, протягом часу, наявності аліментного зобов`язання та не встановлено судом в ході розгляду справи.

Визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства України, є достатнім, справедливим та не порушує прав сторін, а його зменшення не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та буде суперечити її інтересам.

Аналізуючи матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про зміну розміру аліментів.

Щодо позовної вимоги про розстрочення заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадження у розмірі 111 395 грн. 50 коп. на строк п`ять років, суд вважає що вказана вимога задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що в межах виконавчого провадження № 47042388 з примусового виконання виконавчого листа № 753/20720/20, виданого Дарницьким районним судом м. Києва, розмір заборгованості ОСОБА_1 по аліментам за період з 01.09.2018 р. по 01.03.2023 р., складає 111 395 грн. 00 коп.

Відповідно до положення ст. 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що розстрочення сплати суми заборгованості за аліментами має вирішуватися не в порядку позовного провадження, а за заявою боржника, поданою до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, оскільки дана вимога пов`язана з виконанням судового рішення у цивільній справі.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.192 Сімейного кодексу України, ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розстрочення заборгованості зі сплати аліментів, зміну розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА