У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПATTЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі начальника Ужгородского ЦОК, Габора Я.М. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,-

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПATT ЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі начальника Ужгородского ЦОК, Габора Я.М., звернулося до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.06.2023 року вказану заяву залишено без руху із зазначенням недоліків, які слід усунути, так в ухвалі було вказано на те, що:

У позовній заяві вказано на те, що як вбачається із абонентської книжки за особовим рахунком № НОМЕР_1 заведено на ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак за наявною у заявника інформацією, отриманою від Сюртівської селищної ради, останній помер в 2007 р., а за даною адресою є власником житлового будинку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до вищенаведеного остання, на думку заявника, несе відповідальність за оплату комунальних послуг (копія відповіді на адвокатський запит - додаток до заяви № 12.3)

До матеріалів позовної заяви представником позивача додано копію довідки Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 04.05.2023 року №525/02-23, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована одна та є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали позовної заяви не містять інших доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2 , за якою і відбувалося споживання електричної енергії. Так, до позовної заяви не додано витягу - Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо зареєстрованого права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна. При цьому слід зазначити, що зі змісту довідки не надається за можливе встановити, з якого часу ОСОБА_1 , є власником будинку та з якого часу є зареєстрованою в будинку.

Окрім того, зі змісту довідки Сюртівської сільської ради (яку додано до позовної заяви) вбачається, що за відомостями Сюртівської сільської ради відповідач - ОСОБА_1 ) у будинку, за вказаною адресою не проживає, знаходження її не відоме.

Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви, позивач надає суду абонентську книжку особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

На підтвердження того, що саме відповідач є споживачем електричної енергії, до позовної заяви не додано жодних відомостей, та на підтвердження зазначених в позовній заяві обставин доказів, так само як і належних доказів того, що вона є власником нерухомого майна, за адресою якого відбувалось споживання електричної енергії, довідка сільської ради не засвідчує право власності на нерухоме майно.

В ухвалі вказано на те, що позивачем не надано відомостей того, що відповідач є індивідуальним споживачем в розумінні п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Також до позовної заяви не додано сплаченого споживачем рахунку (квитанції) за надані заявником послуги чи іншого документального підтвердження споживання відповідачкою даних послуг.

18.08.2023 року від позивача по справі надійшла заява про усунення недоліків. Так, позивач зазначає, що 28 червня 2023 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області по справі (суддя - Фазикош О.В.) винесено ухвалу у справі №308/10871/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяєнергозбут» (далі також - ТОВ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ», Товариство, Повивач) до ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 , відповідач, Боржник) про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 14 0312,76 грн., якою суд першої інстанції вирішив позовну заяву залишити без руху та повідомив про необхідність виправлення недоліків у позовній заяві протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху (далі також - ухвала від 28.06.2023р.).

За твердженням позивача копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.06.2023 р. апелянту було надіслано поштовим відправленням, яке надійшло на адресу Товариства 15.08.2023 року за вх. №3149/001-20.

Позивач зазначає, що на підтвердження того, що ОСОБА_1 є індивідуальним побутовим споживачем в розумінні ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово комунальні послуги», Позивачем було надано роздруківку публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (додаток №12.2. до позовної заяви), абонентську книжку особового рахунку № НОМЕР_1 (додаток №12.1. до позовної заяви) зі змісту якої вбачається обсяги спожитої електричної енергії Відповідачем, а також відповідь із Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 04.05.2023р. за вих. 525/02-2023 (додаток №12.3. до позовної заяви), із змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 , особа на яку було заведено особовий рахунок помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , а зареєстрованою та власницею будинку за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 .

У заяві вказано на те, що з метою усунення недоліків та відкриття провадження у справі, Позивач надає Інформаційну довідку №343015983 від 16.08.2023р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, із якої вбачається, що об`єкт по якому здійснюється постачання електричної енергії належить на праві спільної часткової власності, з 17.03.2009 року - ОСОБА_1 (Інформаційна довідку №343015983 від 16.08.2023р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна додається - додаток №П до цієї заяви).

Позивач зазначає, що як вбачається із листа Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за вих.№525/02-23 від 04.05.2023 року Відповідачка у будинку не проживає, але разом із цим отримана інформація не підтверджує того, що Відповідачка не проживала там у спірний період.

Разом з тим, позивач зазначає, що якщо остання там і не проживала у період виникнення заборгованості це не звільняє її від обов`язку по утриманню майна, яке належить їй на праві спільної часткової власності, що включає в себе сплату за отримані житлово-комунальні послуги (в тому числі за постачання електричної енергію), не виконання якого тягне за собою відповідальність згідно чинного законодавства.

Окрім того, Позивач надає розгорнуту абонентську книжку особового рахунку № НОМЕР_1 (додаток №12.1. до позовної заяви) зі змісту якої вбачається обсяги спожитої та сплаченої електроенергії ОСОБА_1 , оскільки особа на яку було заведено особовий рахунок ОСОБА_2 помер.

Позивач просить: долучити та врахувати дану заяву про усунення недоліків до матеріалів цивільної справи №308/10871/23.

Дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про усунення недоліків та додані до неї матеріали, приходжу до наступного висновку.

Ухвалу про залишення позовної заяви без руху постановлено 28.06.2023 та направлено на електронну пошту позивача що вказана у позовній заяві.

Згідно довідки про доставку електронного листа ухвалу від 28.06.2023 доставлено до електронної скриньки 29.06.2023 року 16:22:53.

Верховний Суд у постановах від 30.11.2022 у справі № 759/14068/19, від 20.01.2023 у справі № 465/6147/18 зазначив, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 122 ЦПК України, строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Згідно ст.123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.ч.1-3, 6 ст. 124 ЦПК України, строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку.

Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця

Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху позивачу було надано строк для усунення недоліків, а саме три дні з моменту отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Так, ухвалу отримано позивачем 29.06.2023, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, строк наданий позивачу для усунення недоліків закінчився 04.07.2023 року.

Разом із тим заяву про усунення недоліків позивач до суду направив 18.08.2023. Позивач клопотання про поновлення пропущенного строку не подавав. При цьому слід констатувати, що доказів на підтвердження того, що поштовим зв`язком ухвалу про залишення позовної заяви без руху ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПАТТЯЕНЕРГОЗБУТ» отримано саме 15.08.2023, до заяви не додано.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ураховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що строк для усунення недоліків позовної заяви, установлений ухвалою судді від 28.06.2023 року закінчився, позивач у зазначений строк недоліки позовної заяви не усунув та не заявляв про поновлення пропущеного процесуального строку, позовну заяву необхідно вважати не поданою та повернути позивачеві.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст. 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист та доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ указав, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права (рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашінгдейн проти Великої Британії (Ashingdane v. the. UnitedKingdom)).

Право доступу до суду має не тільки існувати, але й бути практичним та ефективним. Просте існування права доступу в законі не є достатнім. Наприклад, воно може бути порушене такими чинниками: існуванням процесуальних перепон, які заважають або зменшують можливості звернення до суду (занадто суворе тлумачення національними судами процесуальної норми (надмірний формалізм), що може позбавити заявників права доступу до суду (PerezdeRadaCavanilles проти Іспанії", № 2809095, рішення від 28 жовтня 1998 року).

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Право особи на доступ до правосуддя гарантовано статтею 55 Основного Закону, положення якого є нормами прямої дії. Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав та свобод.

Реалізацію права на доступ до правосуддя повинні забезпечувати, зокрема і судові органи.

Разом із тим, слід зазначити, що стосовно питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. рішення від 19 грудня 1997 року у справі «Бруала Гомес де ла Торре проти Іспанії»).

Аналіз судової практики Європейського суду з прав людини свідчить про те, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (справа «Мушта проти України», заява №8863/06, рішення від 18.11.2010, пункти 37-38; Справа "Golder v. The United Kingdom", заява №4451/70, рішення від 21.02.1975, пункт 38).

В даному випадку, позивачем не дотримано процесуальних строків, а саме заява про усунення недоліків надійшла до суду після закінчення терміну, що згідно ухвали від 27.06.2023, був наданий позивачу для усунення недоліків (через місяць), та клопотань про поновлення процесуального строку не заявляє.

Тому вказана обставина, не є надмірним формалізмом.

Таким чином з наведеного вбачається, що недоліки на які вказано в ухвалі Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28.06.2023 про залишення позовної заяви без руху у строк передбачений ухвалою суду позивачем не усунуто.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Надання переваги будь-кому з учасників у справі у вирішенні процесуальних питань (у даному випадку щодо відкриття провадження без доданих до позовної заяви копій всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб) не відповідає таким засадам (принципам) судочинства, як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Вважаю за необхідне вказати на те, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (Справа «Надточій проти України», заява № 7460/03, рішення від 15.05.2008, пункт 26; див. серед інших рішень та mutatis mutandis, "Кресс проти Франції" (Kress v. France), [GC], no.39594/98, п.72, ECHR 2001-VI; "Ф.С.Б. проти Італії" (F.C.B. v. Italy), рішення від 28.08.1991, Серія A no. 208-B, п.33; "Т. проти Італії" (Т. v. Italy), рішення від 12.10.1992, Серія A no.245-C, п.26; та "Кайя проти Австрії" (Kaya v. Austria), no.54698/00, п.28, від 08.06.2006).

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Таким чином, з огляду на вказане, позовна заява підлягає поверненню позивачу.

Окрім того, право заявника на судовий захист не порушено, оскільки повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, про що вказав місцевий суд в ухвалі у даній справі, відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 185, 258-260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗАКАРПATT ЯЕНЕРГОЗБУТ», в особі начальника Ужгородского ЦОК, Габора Я.М. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,- вважати неподаною та повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи,якому повнаухвала судуне булавручена удень їїпроголошення абоскладення,має правона поновленняпропущеного строкуна апеляційнеоскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (підписання) безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош