Справа № 214/1051/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.О.,

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю,

встановив:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою та просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист у справі № 214/1051/23 про стягнення з нього на користь держави судового збору, посилаючись на добровільну сплату указаної суми до відкриття виконавчого провадження з виконання указаного листа. В обґрунтування вимог зазначено, що рішенням суду від 06.04.2023 у справі № 214/1051/23 з нього стягнуто до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 073,60 грн., про що судоми видано виконавчий лист та направлено на виконання до Інгулецького відділу ВДВС. Однак ним добровільно 24.04.2023 на виконання рішення суду сплачено суму судового збору у сумі 1 073,60 грн., що підтверджується наданою ним копією квитанції. Виконавча служба відкрила виконавче провадження з виконання указаного виконавчого листа про стягнення з нього суми судового збору, про що він дізнався при накладенні державним виконавцем арештів на його рахунки. Тому оскільки судом помилково видано виконавчий документ, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 30 серпня 2023 року прийнято справу до розгляду.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, однак їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду заяви відповідно до частини третьої статті 432 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Так, Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 06 квітня 2023 року ухвалено рішення у справі № 214/1051/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання, яким вимоги задоволено частково: ухвалено стягувати з ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , щомісячно, починаючи стягнення з 15 лютого 2023 року, на період його навчання у Національному університеті фізичного виховання і спорту України, тобто до 30 червня 2025 року, на користь матері ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у сумі 1 073 гривні 60 коп.

На виконання рішення судом видано виконавчі листи, у тому числі й у частині стягнення судового збору, який направлено на виконання до виконавчої служби за місцем проживання боржника.

Постановою Державного виконавця Інгулецького відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 24 серпня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72617555 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у сумі 1 073,60 грн.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами статті 2 цього Закону засадами виконавчого провадження є верховенство права; обов`язковість виконання рішень; законність; диспозитивність; справедливість; неупередженість та об`єктивність; гласність та відкритість виконавчого провадження; розумність строків виконавчого провадження; співмірність заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Наведене означає, що виконання судового рішення у цивільній справі має здійснюватись з дотриманням загальних засад цивільного права та цивільного судочинства, серед яких добросовісність, верховенство права та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно частини першої статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд, відповідно до частин першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, від 29 червня 2023 року у справі № 24/2021 (провадження №61-12964ав22).

Так, заявником на підтвердження добровільного виконання судового рішення у частині стягнення судового збору надано копію квитанції до платіжної інструкції № 40971848 від 24 квітня 2023 року про сплату на користь держави суми 1 073,60 грн. у справі № 214/1051/23.

Однак у призначенні платежу зазначено «адмін. штраф згідно рішення суду» та платіжні реквізити у квитанції зазначені для добровільної сплати божниками штрафу (як засобу процесуального примусу) за рішеннями про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу), що свідчить про сплату боржником суми судового збору не на той рахунок, хоч і на користь держави.Оригінал квитанції знаходиться у боржника, що підтверджується завіренням ним копії квитанції, поданої разом з цієї заяви до суду та не спростовано боржником у судовому засіданні. Доказів надання копії квитанції до суду (канцелярії суду) матеріали справи не містять.

Разом з тим, суд приймає до уваги факт добровільної сплати боржником суми судового збору за рішенням суду, тому з метою уникнення надмірного формалізму та подвійного стягнення з боржника суми судового збору за рішенням суду, вважає можливим заяву задовольнити.

Керуючись ст.ст. 13, 81, п.п. 17.4 п. 17 Перехідних положень ЦПК України, суд

постановив:

задовольнити заяву ОСОБА_1 повністю.

Визнати виконавчий документ у справі № 214/1051/23 (провадження № 2/214/2536/23) про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), на користь держави судового збору в сумі 1 073,60 грн. таким, що не підлягає виконанню повністю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 12 вересня 2023 року.

Суддя С.І. Сіденко