Номер провадження: 22-ц/813/621/23
Справа № 515/238/20
Головуючий у першій інстанції Тимошенко С. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області про визначення додаткового строку для подачі заяви для прийняття спадщини, на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Тимошенко С.В. 28 серпня 2020 року у м. Татарбунари Одеської області, -

встановила:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив визначити йому додатковий строк для звернення з заявою про прийняття спадщини, посилаючись на те, що 13.07.1985 року між його батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб. У період шлюбу, а саме, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - позивач у справі. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23.12.1992 року шлюб між батьками був розірваний. Після розірвання шлюбу батько залишився проживати у с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області, а він з матір`ю переїхали проживати у с. Базар`янка того ж району.

ІНФОРМАЦІЯ_2 батько позивача ОСОБА_3 помер. В установлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки на день смерті спадкодавця йому не було відомо про наявність спадкового майна. Лише у 2017 році позивачу стало відомо, що спадкодавець при житті мав у власності земельну ділянку площею 5,11 га, яка розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області. З цього приводу ОСОБА_1 27.09.2019 року до Саратської районної державної нотаріальної контори була подана заява про прийняття спадщини відносно майна спадкодавця ОСОБА_3 . Однак, нотаріусом позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва з посиланням на те, що ОСОБА_1 було пропущено встановлений законодавством строк для прийняття спадщини та не надано документів, які підтверджують факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, необізнаність про наявність у спадкодавця спадкового майна (земельної ділянки) на час відкриття спадщини, позивач вважав поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини є необізнаність ОСОБА_1 про наявність у спадкодавця спадкового майна (земельної ділянки) на час відкриття спадщини, і вказане кореспондується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі №565/1145/17.

Відзив на апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду не надходив, що не заважає розгляду справи у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.

Сторони про розгляд справи на 05.09.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились.

21 серпня 2023 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тузли Татарбунарського району Одеської області, його батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Татарбунарського народного суду Одеської області від 23.12.1992 року у справі № 2-327 було розірвано шлюб, зареєстрований 13.07.1985 року Дивізійською сільською радою Татарбунарського району Одеської області між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Дивізія Татарбунарського району Одеської області.

В установлений законом строк ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

У 2017 році позивачу стало відомо, що спадкодавець при житті мав у власності земельну ділянку площею 5,11 га, яка розташована на території Дивізійської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, згідно державного акту на право власності на землю серії І-ОД № 047189 від 22.09.2000 року.

З цього приводу 27.09.2019 року ОСОБА_1 подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті батька, однак нотаріусом йому було відмовлено по причині того, що ОСОБА_1 було пропущено встановлений законодавством строк для прийняття спадщини та не надано документів, які підтверджують факт його постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відносно майна померлого ОСОБА_3 була заведена спадкова справа № 317/2017, по якій спадкоємцю - брату померлого ОСОБА_2 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на підставі рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 31.07.2017 року у справі № 515/997/17 по цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 22.11.2018 року рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 31.07.2017 року було скасовано, заяву залишено без розгляду.

Крім того, рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 21.01.2021 року у справі №515/997/17, яке набрало законної сили, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Дивізійська сільська рада Татарбунарського району Одеської області про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 08.11.2017 року, зареєстроване в реєстрі № 669, на земельну ділянку площею 5,1062 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:001:1652, видане державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області Колісником Д.Ю. на ім`я ОСОБА_2 .

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 єдиною поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини після смерті батька зазначив свою необізнаність про наявність у спадкодавця спадкового майна (земельної ділянки) на час відкриття спадщини.

За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23.08.2017 року № 6-1320цс17.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Однак, до поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів не можуть бути віднесені: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (такі висновки, зокрема, наведено у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі 180/1163/16-ц, від 26.02.2020 року у справі № 286/27/18, від 07.02.2020 року у справі №431/1160/18-ц, від 02.09.2020 року у справі № 761/10023/13-ц).

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 не навів поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення цих дій.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що необізнаність позивача про наявність у спадкодавця спадкового майна (земельної ділянки) на час відкриття спадщини є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, і вказане кореспондується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2019 року у справі №565/1145/17, оскільки у вказаній справі суд касаційної інстанції дійшов висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Таким чином, спірні правовідносини у справі, що переглядається, та у справі №565/1145/17 є різними, що унеможливлює врахування судом апеляційної інстанції правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26.09.2019 року у справі №565/1145/17.

Колегією суддів враховано, що, звертаючись із цим позовом, ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини більше ніж на 9 років, при цьому йому було відомо про смерть спадкодавця. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинив дії, які б свідчили про прийняття ним спадщини за законом, він не надав, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України, слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 серпня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 28 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 вересня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе