КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9833/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ховхуна Юрія Едуардовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Суперіум» про припинення дій, які порушує право,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум» про припинення дій, які порушує право, в якому просив зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» припинити вчинення таких дій, як дзвінки на будь-які телефони позивача, членів його родини, людей, які входять до близького кола спілкування позивача, колег по роботі, інших людей, які тим чи іншим чином спілкуються з позивачем або знають про його існування, надсилання смс-повідомлень на ці телефони, а також повідомлень на Вайбер, які стосуються особистого життя позивача, його честі, гідності, ділової та людської репутації, розміщення у мережі Інтернет фотоколажів та будь-якої іншої інформації щодо позивача, які мають ознаки втручання у його особисте життя, паплюжать його честь, гідність, ділову та людську репутації, інші дії, подібні до перелічених вище, а спілкування з позивачем здійснювати виключно у межах правового поля, визначених чинним законодавством України.

Позов обгрунтованим тим, що 18.09.2018 року між позивачем та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування (з Правилами) № 0. Згідно п.2.2. зазначеного договору позивачу було встановлено ліміт кредитування (ліміт овердрафту) у розмірі 50 000 грн та строк користування цим кредитом по 10.10.2020 року.

У лютому 2020 року позивач отримав на свою поштову адресу поштове відправлення, у якому знаходились:

- лист ТОВ «Олком-лізинг» № 1-73 від 21.02.2020 року «Повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку.», яким ТОВ «Олком-лізинг», діючи, як зазначено у цьому листі, від імені та за дорученням АТ «Укрсиббанк» на підставі відповідної довіреності, повідомило Позивача про те, що 20.02.2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Олком-лізинг» було укладено договір факторингу №165, по якому АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Олком-лізинг» право вимоги до позивача по кредитному договору/договору про відкриття та використання карткового рахунку № СТХ5816 від 17.09.2018 року;

- лист ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» № 2-73 від 21.02.2020 року «Повідомлення про вторинну иереуступку.», яким відповідач повідомив позивача про те, що 20.02.2020 року між цими товариствами було укладено договір факторингу № 2002-Ф2, по якому ТОВ «Олком- лізинг» відступило відповідачу право вимоги до позивача по кредитному договору №СТХ5816 від 17.09.2020 року;

- лист ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» № 3-73 від 21.02.2020 року «Вимога про усунення порушень основного зобов`язання», у якому з викладенням усіх обставин, про які йшлося у зазначених вище листах, містилося повідомлення про придбання відповідачем права вимоги до позивача по кредитному договору №СТХ5816 від 17.09.2020 року та вимога про сплату позивачем боргу за цим договором у повному обсягу.

Через незначний проміжок часу (кінець лютого 2020р.) на мобільний телефон позивача НОМЕР_1 зателефонував співробітник відповідача і з того часу відповідач почав вчиняти щодо позивача доволі таки регулярні дії у вигляді:

- цілодобових дзвінків на мобільний телефон позивача, під час яких спілкування відповідача з позивачем характеризується такими рисами, як залякування та психологічний тиск на позивача, зневажливе ставлення до його особистості, гідності та честі, погрози, повідомлення брехливої інформації з метою введення позивача в оману щодо дійсного стану речей тощо;

- надсилання на мобільний телефон позивача смс-повідомлень, а також повідомлень на Вайбер позивача, характерними ознаками змісту яких є, знову ж таки, залякування та психологічний тиск на позивача, погрози, брехливість розміщеної у цих повідомленнях інформації з метою введення позивача в оману щодо дійсного стану речей тощо;

- розміщення у мережі Інтернет образливих для позивача фотоколажів та брехливих повідомлень, які плюндрують його гідність, честь, ділову та людську репутацію;

- численні телефонні дзвінки на мобільні телефони членів родини позивача, людей з близького кола його спілкування, колег по роботі, надсилання на ці мобільні телефони смс-повідомлень та повідомлень на Вайбер, які мають брехливий характер та, водночас, плюндрують гідність, честь, ділову та людську репутацію позивача;

Наведені вище дії відповідача тривають і на момент подання даного позову смс-повідомлення надійшли на мобільний телефон позивача 11 листопада 2020 року.

08 листопада 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника позивача про зміну предмету позову, в якій просив позовною вимого по даній справі просив вважати таку її редакцію: " Визнати вчиненні ТОВ "Фінансова компанія "Суперіум" () протягом періоду з кінця лютого 2020 року по 22 листопада 2020 року дії, а саме: дзвінки на мобільні телефони позивача, членів його родини, людей, які входять до близького кола спілкування позивача, колег по роботі; надсилання смс-повідомлення на ці телефони, а також повідомлень на Вайбер у цих телефонах, які стосуються особистого життя позивача, його честі, гідності, ділової та людської репутації; розміщення у мережі Інтернет фотоколажів та іншої негативної інформації про позивача, що були спрямовані на примушування позивача до виконання ним на користь ТОВ "Фінансова компанія "Суперіум" зобов`яззання цивільно-правового характеру, незаконними та такими, що порушують права позивача, передбачені статтями 3, 21, 28, 32 Конституції України, статтями 3, 291, 297, 301, 302 ЦК України.".

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з вказаним заочним рішенням суду, адвокат Ховхун Юрій Едуардович, який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що заочним рішенням Печерського районного суду м.Києва від 01.03.2023 року по справі №757/52222/20-ц, позивачу відмовлено у задоволенні позовної вимоги «...про припинення дії, яка порушує право.».

Представник апелянта вказував, що дана позовна вимога, у задоволені якої оскаржуваним рішенням відмовлено, була заявлена апелянтом у позовній заяві, однак ще 17.05.2021 року апелянт подав по справі заяву про зміну предмету позову відповідно до якої позовна вимога була сформулювала у наступні редакції: «Визнати вчиненні ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» (код ЕДРПОУ 42024152) протягом періоду з кінця лютого 2020 року по 22 листопада 2020 року дії, а саме: дзвінки на мобільні телефони позивача, членів його родини, людей, які входять до близького кола спілкування позивача, колег по роботі; надсилання смс-повідомлень на ці телефони, а також повідомлень на Вайбер у цих телефонах, які стосуються особистого життя позивача, його честі, гідності, ділової та людської репутації; розміщення у мережі Інтернет фотоколажів та іншої негативної інформації про позивача, що були спрямовані на примушування позивача до виконання ним на користь ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» зобов`язання цивільно-правового характеру, незаконними та такими, що порушують права позивача, передбачені статтями 3, 21, 28, 32 Конституції України, статтями 3, 291, 297, 301, 302 ЦК України, та заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» (код ЕДРПОУ 42024152) вчинення таких та подібних до них дій у майбутньому.».

Представник апелянта також вказував, що заявою апелянта від 30.10.2021 року про зміну предмету позову наведена вище позовна вимога була заявлена у новій редакції шляхом виключення з її тексту вимоги «заборонити ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» (код ЕДРПОУ 42024152) вчинення таких та подібних до них дій у майбутньому.», що було пов`язано із тим, що 14.07.2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту споживачів при врегулюванні простроченої заборгованості» від 19.03.2021 року, №1349-ІХ, яким були врегульовані усі питання діяльності колекторських компаній, однією із яких протягом періоду, зазначеного у позовній заяві, був відповідач по даній справі, внаслідок чого у апелянта відпала необхідність у цій забороні.

На підставі викладеного представник апелянта зазначив, що судом першої інстанції була розглянута позовна вимога, яка на момент ухвалення оскаржуваного рішення вже не була предметом позову та, водночас, не була розглянута позовна вимога, яка була чинною на цей момент.

Тому представник апелянта вважає, що оскаржуване рішення є наслідком численних порушень судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до п.4 ст.376 ЦПК України з урахуванням змісту абзацу 2 ч.2 цієї ж процесуальної норми може слугувати підставою для скасування або зміни судового рішення.

Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що судом не встановлено, а позивачем не доведено, які його цивільні права або інтереси порушені, або що позивач має право звертатися за захистом прав та інтересів інших осіб.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 301 ЦК України визначено право на особисте життя та його таємницю.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлено, що 18.09.2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено Договір-анкету про відкриття та комплексне розрахунково-касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування № 0. Згідно п.2.2. зазначеного договору Позивачу було встановлено ліміт кредитування (ліміт овердрафту) у розмірі 50000 грн. та строк користування цим кредитом по 10.10.2020 року.

У лютому 2020 року позивач отримав на свою поштову адресу поштове відправлення у якому знаходились:

- лист ТОВ «Олком-лізинг» № 1-73 від 21.02.2020р. «Повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором або договором про відкриття та використання картрахунку.», яким ТОВ «Олком-лізинг», діючи, як зазначено у цьому листі, від імені та за дорученням АТ «Укрсиббанк» на підставі відповідної довіреності, повідомило Позивача про те, що 20.02.2020 року між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «Олком-лізинг» було укладено договір факторингу №165, по якому АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «Олком-лізинг» право вимоги до Позивача по кредитному договору/договору про відкриття та використання карткового рахунку № СТХ5816 від 17.09.2018р.;

- лист ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» № 2-73 від 21.02.2020 року «Повідомлення про вторинну переуступку.» (за підписом директора ТОВ «Олком-лізинг» та директора Відповідача), яким Відповідач повідомив Позивача про те, що 20.02.2020р. між цими товариствами було укладено договір факторингу № 2002-Ф2, по якому ТОВ «Олком- лізинг» відступило Відповідачу право вимоги до Позивача по кредитному договору №СТХ5816 від 17.09.2020 року;

- лист ТОВ «Фінансова компанія «Суперіум»» № 3-73 від 21.02.2020 року «Вимога про усунення порушень основного зобов`язання», у якому з викладенням усіх обставин, про які йшлося у зазначених вище листах, містилося повідомлення про придбання відповідачем права вимоги до позивача по кредитному договору №СТХ5816 від 17.09.2020 року та вимога про сплату позивачем боргу за цим договором у повному обсягу.

Через незначний проміжок часу (кінець лютого 2020 року) на мобільний телефон позивача НОМЕР_1 зателефонував співробітник відповідача (він так представився) і з того часу відповідач почав вчиняти щодо позивача доволі таки регулярні дії у вигляді:

- цілодобових дзвінків на мобільний телефон позивача, під час яких спілкування відповідача (його співробітників) з позивачем характеризується такими рисами, як залякування та психологічний тиск на позивача, зневажливе ставлення до його особистості, гідності та честі, погрози, повідомлення брехливої інформації з метою введення позивача в оману щодо дійсного стану речей тощо;

- надсилання на мобільний телефон позивача смс-повідомлень, а також повідомлень на Вайбер позивача, характерними ознаками змісту яких є, знову ж таки, залякування та психологічний тиск на позивача, погрози, брехливість розміщеної у цих повідомленнях інформації з метою введення позивача в оману щодо дійсного стану речей тощо;

- розміщення у мережі Інтернет образливих для позивача фотоколажів та брехливих повідомлень, які плюндрують його гідність, честь, ділову та людську репутацію; - численні телефонні дзвінки на мобільні телефони членів родини позивача, людей з близького кола його спілкування, колег по роботі (зокрема, безпосереднього начальника позивача), надсилання на ці мобільні телефони смс-повідомлень та повідомлень на Вайбер, які мають брехливий характер та, водночас, плюндрують гідність, честь, ділову та людську репутацію позивача.

Наведені вище дії відповідача тривають і дотепер (останні на момент подання цього позову) смс-повідомлення надійшли на мобільний телефон позивача 11 листопада 2020 року.

08 листопада 2021 року до суду першої інстанції надійшла заява від представника позивача про зміну предмету позову, в якій просив позовною вимого по даній справі вважати таку її редакцію: " Визнати вчиненні ТОВ "Фінансова компанія "Суперіум" () протягом періоду з кінця лютого 2020 року по 22 листопада 2020 року дії, а саме: дзвінки на мобільні телефони позивача, членів його родини, людей, які входять до близького кола спілкування позивача, колег по роботі; надсилання смс-повідомлення на ці телефони, а також повідомлень на Вайбер у цих телефонах, які стосуються особистого життя позивача, його честі, гідності, ділової та людської репутації; розміщення у мережі Інтернет фотоколажів та іншої негативної інформації про позивача, що були спрямовані на примушування позивача до виконання ним на користь ТОВ "Фінансова компанія "Суперіум" зобов`яззання цивільно-правового характеру, незаконними та такими, що порушують права позивача, передбачені статтями 3, 21, 28, 32 Конституції України, статтями 3, 291, 297, 301, 302 ЦК України." (а.с. 40).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Звертаючичь з позовом позивач вважав дії відповідача можна розцінювати як свавільне втручання у сферу особистого життя позивча, складовими якого, окрім іншого, є сімейне життя та трудова діяльність, а характерними ознаками цих дій є відверта цинічна неповага до гідності і честі позивача, до встановленої законом таємниці його особистого життя, зневага до вимог законодавства про недопустимість поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди тошо, однак суд апеляційної інстанції не погоджується з такими твердженнями позивача, оскільки позивач не зазначає які ж саме його права порушено відповідачем та не надав до суду доказів які б підтверджували обставини, що зумовлюють порушення його прав.

Також позивачем в ході розгляду справи не доведено факту розповсюдження у мережі Інтернет відповідачем відомостей, про які позивач зазначав у позовній заяві, які б суд мав би можливість визнати поширенням про позивача недостовірної інформації, що порушує особисті немайнові права.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції була розглянута позовна вимога, яка на момент ухвалення оскаржуваного рішення вже не була предметом позову та, оскільки 08.11.2021 року позивач звернувся до суду з заявою про зміну предмету позову, тому не була розглянута позовна вимога, з урахування зміни предмету позову, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки позивач наділений правом, зменшувати, збільшувати позовні вимоги, відмовлятись від позовних вимог чи залишати без розгляду. Позивач вище зазначеним правом не скористався, а тому суд першої інстанції вірно розглянув первинні позовні вимоги.

Заява про зміну предмету позову подана позивачем в одному екземплярі, не була прийнята судом, оскільки в матеріалах справи відсутня ухвала про її прийняття. В підготовче засідання позивач не з'явився, воно було проведено без участі сторін, та судом була призначена справа до розгляду, саме за первісними позовними вимогами.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин у даній справі. Такі доводи враховані судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи судами.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зважаючи на вищевикладене, колегія вважає, що апелянтом не було належним чином доведено своїх апеляційних вимог, відтак підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ховхуна Юрія Едуардовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «07» вересня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник