Справа № 521/9593/19
Провадження № 2/521/716/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Корнієнко Л. В.

за участю представника позивача адвоката Адабаш С.О.

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Адріанова С.С.

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про витребування майна, набутого без достатньої правової підстави,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору- ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , просив суд витребувати від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 як таку, що набута нею без достатньої правової підстави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13.11.2001 року позивач придбав квартиру АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, зареєстрованого в КП «ОМБТІ та РОН» 14.11.2001 року. На початку 2015 року позивачу стало відомо про існування зареєстрованого 03.12.2001 року на Одеській універсальній біржі GIP договору, за яким, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_5 купила спірну квартиру. 31.01.2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Марчено А.М. 04.04.2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 , згідно з яким власником квартири стала ОСОБА_1 15.03.2019 poку у справі № 521/12361/16-ц було ухвалено рішення, в якому суд встановлено факт неукладення договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Враховуючи неукладеність договору між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , в порядку ст.ст.1212 ЦК України ОСОБА_3 має право вимагати від ОСОБА_1 повернення майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , яке вона набула без достатньої правової підстави.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.06.2019 року позовна заява була залишена без руху.

Ухвалами суддів Малиновського районного суду м. Одеси від 02.08.2019 р., 05.08.2019 р., 06.08.2019 р., 08.08.2019 р. були задоволені самовідводи суддів.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Плавич І.В. від 12.08.2019 року по справі було відкрито провадження. Вирішено питання щодо відстрочення сплати судового збору.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.09.2019 року вирішено питання щодо залучення третьої особи.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 13.08.2020 року вирішено питання щодо прийняття заяви про зміну предмету позову, залучено до участі у справі співвідповідачів.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.2020 року відмолено у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.08.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.09.2020 року по справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2020 року.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.10.2020 року поновлено строк стороні позивача на подачу відповіді на відзив.

Ухвалами судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2020 року вирішено питання щодо витребування доказів, та виклик свідків.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24.11.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання про застосування заходів процесуального примусу.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 25.11.2020 року вирішено питання щодо проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10.12.2020 року відмолено у задоволенні заяви про виправлення описки.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року відмовлено у задоволенні клопотання про зупинення провадження.

Ухвалами судді Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2021 року поновлено стороні позивач, третій особі ОСОБА_2 строк на подачу доказів.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 15.06.2021 року передано справу іншому судді для розгляду питання щодо відводу судді Плавич І.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси Тополевої Ю.В. від 17.06.2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід судді Плавич І.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м.Одеси Плавич І.В. від 23.09.2021 року було закрито провадження по справі на підставі п. 3 я. 1 ст. 255 ЦПК України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 02.09.2022 року ухвала Малиновського районного суду м.Одеси від 23.09.2021 року була скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.09.2022 року справа була передана на розгляд судді Мурзенко М.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12.09.2022 року справа була прийнята до провадження судді Мурзенко М.В.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 27.03.2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про поновлення процесуального строку на подання заяви про зміну підстав позову.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси (протокольною) від 03.05.2023 року відмолено ОСОБА_3 у задоволенні заяви про зупинення провадження.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03.05.2023 року прийнято відмову ОСОБА_3 від позову в частині вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору № 01/1232 купівлі-продажу нерухомого майна, квартири за адресою АДРЕСА_3 ., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 03.12.2001 року, зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею GIP. Провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору № 01/1232 купівлі-продажу нерухомого майна, квартири за адресою АДРЕСА_3 ., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 03.12.2001 року, зареєстрованого Одеською універсальною товарною біржею GIP закрито.

У судове засідання позивач не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином та своєчасно.

У судовому засіданні представниця позивача адвокат Адабаш С.О. позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_7 придбав спірну квартиру на законних підставах, за законом вона не може бути у нього витребувана, вказану квартиру він не відчужував на користь інших осіб, в теперішній час право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем, а відтак спірна квартира набута нею без достатньої правової підстави та має бути повернута ОСОБА_3

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином.

Представника відповідача ОСОБА_1 адвокат Адріанов С.С. у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними, оскільки справи за позовами ОСОБА_3 розглядались судами неодноразово, судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_3 не є власником спірної квартири, та не набув власності на вказану квартиру у встановлено законом порядку, та не є особою, якій належить право вимоги витребування майна із чужого незаконного володіння. Також, зазначив, що нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 04.04.2014 року, за яким ОСОБА_1 придбала у ОСОБА_4 спірну квартиру, на теперішній час є чинним, а тому, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялась належним чином.

Третя особа - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, посилаючись на те, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем квартири за адресою: АДРЕСА_3 , квартира вибула з володіння ОСОБА_3 поза його волею та має бути повернута йому.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Так, квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 30,6 кв. м, житловою площею 16,2 кв. м, належала на праві власності ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на житло від 05 листопада 1996 року, право власності було зареєстровано КП «БТІ» ОМР 24 грудня 1996 року.

За змістом довіреності від 07 жовтня 2001 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_9 розпоряджатись (продати, подарувати, обміняти) за ціну та на умовах за його розсудом, належну йому ( ОСОБА_8 ) квартиру АДРЕСА_1 . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т. П. і зареєстрована у реєстрі за № 4554.

ОСОБА_9 , що діяв на підставі дублікату довіреності від ОСОБА_10 та дублікату свідоцтва про право власності на житло від 05 листопада 1996 року, виданого 15 січня 2001 року, уклав 17 жовтня 2001 року з ОСОБА_11 договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого останній придбав квартиру АДРЕСА_1 за 5 000 грн. Право власності зареєстровано в КП «БТІ» ОМР 26 жовтня 2001 року.

За договором купівлі-продажу від 13 листопада 2001 року, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бардук М. Д., ОСОБА_11 продав ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 за 4 600 грн. Право власності за ОСОБА_3 зареєстровано в КП «БТІ» ОМР 14 листопада 2001 року.

30 січня 2002 року син власника спірної квартири ОСОБА_8 ОСОБА_12 , звернувся до правоохоронних органів із заявою про порушення кримінальної справи за фактом заволодіння спірною квартирою невстановленими особами шахрайським шляхом. 10 лютого 2002 року порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України та накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_8 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У травні 2002 року ОСОБА_12 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу спірної квартири недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди. Провадження у зазначеній справі № 1519/2-910/11 за вказаним первісним позовом і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_12 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення було зупинено.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 25 лютого 2015 року провадження у зазначеній справі № 1519/2-910/11 закрито, у зв`язку зі смертю ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За договором купівлі-продажу від 03 грудня 2001 року № 01/1232, укладеним на ОУТБ «GIP», ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_5 придбала квартиру АДРЕСА_1 . Право власності за ОСОБА_5 зареєстровано в КП «БТІ» ОМР 07 грудня2001 року.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 15 березня 2019 року по справі № 521/12361/16-ц, встановлено, що вказаний договір позивачем не підписувався, а відтак є неукладеним.

Згідно з договором купівлі-продажу від 25 листопада 2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Ковальською В. В., ОСОБА_5 продала ОСОБА_6 вказану квартиру.

31 січня 2014 року приватний нотаріус Марченко А. М. посвідчила договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_6 продала ОСОБА_4 спірну квартиру.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 04 квітня 2014 року, посвідченого нотаріусом Панським А. В., ОСОБА_4 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

У провадженні Малиновського районного суду міста Одеси перебувала цивільна справа № 521/7507/15-ц за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , третя особа Одеська універсальна товарна біржа, про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 03 грудня 2001 року № 01/1232 недійсним.

Позовні вимоги у справі № 521/7507/15-ц мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2011 року ОСОБА_3 придбав квартиру АДРЕСА_1 , проте вселитися в цю квартиру з дружиною ( ОСОБА_2 ) не зміг через перешкоди колишнього власника. У подальшому дізнався про укладення на товарній біржі від його імені з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 03 грудня 2001 року, відповідно до умов якого остання набула у власність спірну квартиру. ОСОБА_3 вказував, що він не продавав квартиру АДРЕСА_1 , а реєстрація права власності за ОСОБА_5 відсутня, про що свідчить довідка КП «БТІ» ОМР.

Під час розгляду справи № 521/7507/15-ц встановлено, що відповідно до висновку експерта від 01 серпня 2015 року підпис у графах «Продавець» у договорі купівлі-продажу нерухомого майна від 03 грудня 2001 року вірогідніше за все виконані не позивачем, а іншою особою. ОСОБА_5 в судовому засіданні в суді першої інстанції зазначила, що вона не укладала договорів на товарній біржі щодо квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2015 року у справі № 521/7507/15-ц позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 03 грудня 2001 року № 01/1232.

Зазначене рішення оскаржено до апеляційного суду, проте ухвалою від 25 січня 2016 року Апеляційний суд Одеської області прийняв відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від вказаного позову та закрив провадження у справі № 521/7507/15-ц, рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2015 року скасував.

У подальшому ОСОБА_3 звертався до Малиновського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_1 про витребування квартири АДРЕСА_1 з підстав вибуття зазначеної квартири з власності поза його волею (справа № 521/14976/15-ц).

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2016 року у справі № 521/14976/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року та постановою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про витребування квартири відмовлено у повному обсязі.

Апеляційний суд встановив, що з постанови від 18 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження № 0005395 вбачається, що 30 січня 2002 року до Малиновського районного відділу Одеського міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області звернувся ОСОБА_8 , стверджуючи, що 17 січня 2001 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи належною йому квартирою АДРЕСА_1 . Під час досудового слідства встановлено наявність у ОСОБА_8 умислу, направленого на відчуження належної йому квартири, не зважаючи на його показання про відсутність бажання продавати квартиру, і останні не могли розцінюватися як докази у зв`язку із тим, що ОСОБА_8 давав суперечливі показання під час розслідування.

У межах зазначеного досудового розслідування 19 вересня 2018 року був допитаний ОСОБА_9 , який безпосередньо продав квартиру ОСОБА_11 17 жовтня 2001 року, з протоколу допиту якого вбачається, що він є свідком, що також підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

У шахрайських діях щодо заволодіння квартирою АДРЕСА_1 повідомлено про підозру ОСОБА_13 , яка звинувачується за частиною четвертою статті 358 та частиною четвертою статті 190 КК України (кримінальне провадження №0004682).

За даними КП «БТІ» ОМР станом на 31 грудня 2012 року державна реєстрація права на квартиру АДРЕСА_1 була проведена за ОСОБА_3 .

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 09 листопада 2016 року, яка набрала законної сили, закрито провадження у справі № 815/1861/16 за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В. В., треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про скасування рішення від 25 листопада 2013 року, індексний номер 8285403, номер запису про право власності 3524051, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_5 .

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_9 на його користь завдану матеріальну шкоду у розмірі 315 766 грн, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що останнім завдано шкоду в розмірі вартості квартири АДРЕСА_1 , за яку він сплатив кошти 13 листопада 2001 року, проте квартиру не отримав. Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 23 лютого 2017 року у справі № 520/15610/16-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 листопада 2017 року, у задоволенні вказаного позову відмовлено.

ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом до ліквідатора ОУТБ «GIP», треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного на товарній біржі між нею та ОСОБА_3 03 грудня 2001 року. В обґрунтування вимог ОСОБА_5 зазначала, що вона не укладала спірний правочин, який, на її переконання, підроблений сторонніми особами, а також не здійснювала державну реєстрацію вказаної квартири.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 20 листопада 2018 року у справі № 521/13657/18 в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено. Вказане судове рішення оскаржено до апеляційного суду та ухвалою Одеського апеляційного суду справу № 521/13657/18 прийнято до провадження в порядку повторного автоматизованого розподілу.

Крім того, у січні 2017 року ОСОБА_5 зверталася до суду з позовом, в якому просила, зокрема, скасувати рішення державного реєстратора від 25 листопада 2013 року про реєстрацію за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Зазначала, що реєстратор не перевірила належним чином подані для реєстрації документи та безпідставно зареєструвала, зокрема, вказану квартиру, позбавивши справжнього власника прав на майно.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11 квітня 2019 року у справі № 521/533/17 в задоволенні позову ОСОБА_5 до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ковальської В. В., треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_1 , Одеська міська рада, про скасування рішень про реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до приватного нотаріуса Ковальської В. В., треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора про право власності від 25 листопада 2013 року, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_5 .

Постановою Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 521/19397/16-ц у задоволенні вказаного позову ОСОБА_3 про скасування рішення державного реєстратора відмовлено.

Під час розгляду справи № 521/19397/16-ц Верховний Суд вказував, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2016 року у справі № 521/14976/15-ц, яке набрало законної сили та є преюдиційним встановлено, що ОСОБА_3 не є власником квартири АДРЕСА_1 та звернувся із позовом до суду про скасування здійсненої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ковальською В. В. державної реєстрації вказаної квартири за ОСОБА_5 , яка продала спірну квартиру ОСОБА_6 , а та ОСОБА_4 , яка відчужила її ОСОБА_1

Верховний Суд у справі № 521/19397/16-ц дійшов висновку про скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову, оскільки у позивача відсутнє право на спірну квартиру, а тому його право не порушується проведеною відповідачем державною реєстрацією цієї квартири за іншою особою.

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом, в якому просив скасувати запис про припинення обтяження у вигляді арешту нерухомого майна від 21 листопада 2013 року, внесений до Єдиного реєстру речових прав державним реєстратором Зіборовою В. В. Вимоги обґрунтовані тим, що у січні 2002 року порушено кримінальну справу, у межах якої 10 лютого 2002 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Проте у серпні 2015 року під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивач дізнався про спірне рішення державного реєстратора щодо скасування запису про припинення обтяження. Позивач вважав, що вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 березня 2016 року у справі № 815/340/16, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07 липня 2016 року та постановою Верховного Суду від 15 серпня 2019 року, визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21 листопада 2013 року щодо припинення обтяження на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2013 року у справі № 20826/2012.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог у справі № 815/340/16, суди виходили з того, що державним реєстратором протиправно прийнято рішення про державну реєстрацію припинення обтяження (арешту), накладеного на квартиру АДРЕСА_1 на підставі ухвали Малиновського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2013 року у справі № 20826/2012, яка не містила інформації щодо набрання вказаним судовим рішення законної сили та зміст якої відрізняється від оригіналу вказаного судового рішення, з якого вбачається, що судом не приймалося рішення про зняття арешту зі спірного нерухомого майна.

Під час розгляду справи № 815/340/16 встановлено, що на запит суду були надані належним чином засвідчені копії постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2013 року у справі № 20826/2012 та ухвали від 07 серпня 2015 року у справі № 521/12836/15-к, з відмітками про набрання вказаними судовими рішеннями законної сили. З копії постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 05 квітня 2013 року у справі № 20826/2012, яка набрала законної сили 13 квітня 2013 року, вбачається, що рішення про зняття арешту за даним кримінальним провадженням судом не приймалося.

ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Ковальської В. В., в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення останньої від 25 листопада 2013 року щодо реєстрації прав на квартиру АДРЕСА_1 , проте ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2022 року у справі № 420/12765/21 вказаний позов повернуто позивачу, оскільки він не усунув її недоліки у встановлений судом строк.

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_15 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Ковальська В. В., в якому просив витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2016 року у справі № 521/14976/15-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року та постановою Верховного Суду від 01 лютого 2018 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено.

Під час розгляду справи № 521/14976/15-ц суди виходили з того, що ОСОБА_3 не довів, що він є власником спірного майна квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_1 володіє вказаним майном без відповідної правової підстави. При цьому судами зауважено, що спірна квартира вибула з власності саме ОСОБА_8 17 жовтня 2001 року. За життя ні власник спірної квартири ОСОБА_8 , ні його правонаступник син ОСОБА_12 , з різних причин, не змогли захистити свої порушені права в суді та в правоохоронних органах. Жоден з правочинів, вчинених щодо спірного майна, недійсним у встановленому законом порядку не визнано. ОСОБА_3 оспорював договір купівлі-продажу нерухомого майна № 01/1232, укладений 03 грудня 2001 року на ОУТБ «GIP» між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , проте ним було подано заяву про відмову від позову, внаслідок чого провадження у справі про визнання правочину недійсним було закрито.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 13 травня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07 липня 2016 року у справі № 521/14976/15-ц.

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звертався до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_1 , укладений 04 квітня 2014 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), згідно з яким власником квартири є остання.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 22 січня 2019 року у справі № 521/6462/17, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 20 листопада 2019 року та постановою Верховного Суду від 01 червня 2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 04 квітня 2014 року відмовлено.

Під час розгляду справи № 521/6462/17 суди дійшли висновку, що вчиненням договору купівлі-продажу від 04 квітня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 права та інтереси ОСОБА_3 не порушуються.

Вказані обставини у їх сукупності були встановлені та проаналізовані в постанові Верховного суду від 23.11.2022 р. по цивільній справі 521/12361/16-ц за позовом ОСОБА_3 до Одеської універсальної товарної біржі «GIP» в особі ліквідатора представника Спеціалізованої державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси, Скіби Т. С., треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_16 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, й, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню та сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

Позивач не набув права власності на спірну квартиру, що встановлено, зокрема рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 07 липня 2016 року по справі № 521/14976/15-ц також відсутні в нього будь-які інші речові права на неї, а тому її набуття відповідачем не може вважатись таким, що відбулось за рахунок позивача.

Суд частково погоджується з доводами сторони позивача про те, що укладаючи договір купівлі-продажу спірної квартири від 13 листопада 2001 року з ОСОБА_11 він діяв добросовісно, та був добросовісним набувачем спірної квартири, проте відхиляє доводи про набуття ним права власності на спірну квартиру з підстав неможливості її витребування,

Так, відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, у добросовісного набувача може бути витребувано майно, набуте за відплатним договором, придбане ним у особи, яка не мала його відчужувати у разі вибуття такого майна з володіння власника не з їхньої волі.

Закриття провадження по справі № 1519/2-910/11 за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 про визнання довіреності та договорів купівлі-продажу спірної квартири недійсними, відшкодування майнової та моральної шкоди не свідчить про те, що спірна квартира не може бути витребувана від позивача.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для витребування спірної квартири від відповідача як такої, що набута без достатньої правової підстави.

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 24 червня 2019 року було залишено без руху позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про витребування спірної квартири як такої, що набута без достатніх правових підстав, зазначено про необхідність сплати судового збору в сумі 9605 грн. 00 коп. (а.с. 38-40, т.1)

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2019 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі (а.с. 57-58, т.1)

На час ухвалення судового рішення сума судового збору позивачем сплачена не була, тому, з огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 9605 грн. 00 коп.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 9605 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 вересня 2023 року.

Головуючий: