"06" вересня 2023 р. Справа № 363/1032/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Свєтушкіної Д.А. за участі секретаря Крикун Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вишгородського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

04 вересня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів по забезпеченню позову та накласти арешт на рухоме майно що належить відповідачу ОСОБА_2 , а саме на транспортний засіб «Nissan Rogue», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; номер кузова НОМЕР_2 ; 2016 року випуску. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в процесі укладання розписки, як гарантію, відповідач надав технічний паспорт на транспортний засіб, згідно до якого ОСОБА_2 належить зареєстрований транспортний засіб «Nissan Rogue», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; номер кузова НОМЕР_2 ; 2016 року випуску. Зазначив, що враховуючи значну суму заявлених позовних вимог, позивач має підстави побоюватись, що відповідач в часі поки буде розглядатись справа в суді, може розпорядитися належним йому рухомим майном - транспортним засобом «Nissan Rogue», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; номер кузова НОМЕР_2 , та відчужити його на користь інших осіб, що в свою чергу ускладнить, або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, щодо стягнення боргу.

Враховуючи норму ч.1 ст.153 ЦПК України, суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами заяви про забезпечення позову, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов окрім іншого забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як роз`яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №183/5864/17-ц Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Твердження позивача, що існує реальна загроза того, що відповідач в часі поки буде розглядатись справа в суді, може розпорядитися належним йому рухомим майном - транспортним засобом «Nissan Rogue», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 »; номер кузова НОМЕР_2 , та відчужити його на користь інших осіб, що в свою чергу ускладнить, або навіть зробить неможливим виконання рішення суду, щодо стягнення боргу, є лише його припущенням та не підтверджено належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності доказами.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Однак жодних доказів на підтвердження вартості транспортного засобу, на який позивач просить накласти арешт суду не надано, що перешкоджає дійти висновку щодо співмірності заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач із заявленими ним позовними вимогами.

На підставі вищевикладеного, враховуючи підстави та предмет позову, а також недоведення позивачем співмірності заходів забезпечення позову, які просить застосувати позивач із заявленими ним позовними вимогами, та того, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість невиконання чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження його доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.А. Свєтушкіна