РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.08.2023 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л., за участю:

секретаря судового засідання - Гуцало М.В.,

позивача - ОСОБА_1 (особисто, паспорт),

відповідача - ОСОБА_2 (особисто, паспорт),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (код ЄДРПОУ: ; адреса: АДРЕСА_2 ), Київської міської ради /далі - Київміськрада/ (, адреса: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36), треті особи: П`ята Київська державна нотаріальна контора /далі - Нотаріальна контора/ (адреса: 03058, м. Київ, вул. Машинобудівна, буд. 8), Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація (; адреса: 03020, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 41), про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

26.10.2021 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, датована 25.10.2021, за підписом представника позивача - адвоката Ковенко Л.Д. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить:

1. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

2. Встановити факт прийняття ОСОБА_1 після ОСОБА_3 спадщини, яка складається з квартири АДРЕСА_3 .

3. Визнати за ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на квартири АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 01.11.2021 вказану позовну заяву було залишено без руху.

Після надходження до суду заяви про виправлення недоліків позову, ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.01.2022 відповідну позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного, підготовче засідання справі первинно було призначено на 24.03.2022.

У зв`язку з початком збройної агресії рф 24.03.2022 підготовче судове засідання не відбулось та було перенесено на 03.11.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 03.11.2022, враховуючи результати розглянутих у такому засіданні клопотань, підготовче засідання у справі було відкладено на 23.03.2023.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 23.03.2023 підготовче провадження закрито, справу було призначено до розгляду по суті на 08.06.2023.

У судовому засіданні 08.06.2023 суд розпочав розгляд справи по суті, заслухав вступне слово позивача та відповідача ( ОСОБА_2 ), дослідив письмові докази у справі.

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали доводи та вимог позову, відповідач ОСОБА_2 щодо вимог позову не заперечувала.

У зв`язку з неявкою у судове засідання, призначене на 08.06.2023 свідків у справі, у розгляді справи по суті оголошувалась перерва до 31.08.2023.

Представник Міськради у судові засідання, призначені на 08.06.2023, 31.08.2023 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. При цьому, судом враховано, що у відзиві на позовну заяву Міськрада просить здійснювати розгляд справи за відсутності її представника (а.с. 84).

Під час судового розгляду справи здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Обґрунтування позову

В позові вказується, що батькові позивача - ОСОБА_4 було видано обмінний ордер на житлове приміщення № 4690 від 30.04.1988, за змістом якого його батьку, з сім`єю (яка на той час складалась з 2-х осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - його дружини) визначено право зайняти у порядку обміну житлового приміщення житлову площу 27,8 кв.м., що складається з 2-х кімнат у ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

У позові звертається увага на те, що згідно з свідоцтвом на право власності на житло від 20.08.1994, виданого Органом приватизації Жовтневої райдержадміністрації м. Києва та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23.08.1994 в реєстрову книгу № 6083, квартира АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у рівних долях. Технічна характеристика квартири, згідно Технічного паспорту: квартира складається з 2-х кімнат жилою площею 27,8 кв.м., загальна площа 43,24 кв.м.

Як зазначає позивач, згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 22.03.2000 серії АВІ № 973390, виданого державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори, позивач набув долю у квартирі АДРЕСА_3 , що належала батьку позивача - ОСОБА_4 .

Зі слів позивача, з 23.03.2000 позивач разом з матір`ю стали спільно володіти квартирою АДРЕСА_3 .

В позові зауважується, що 16.09.1994 державним нотаріусом Пайовою О.П. посвідчено та зареєстровано у реєстрі за № 5С-521 заповіт ОСОБА_3 - матері позивача, у якому зазначено, що належну їй долю у квартирі АДРЕСА_3 , вона заповідає ОСОБА_1 (позивачу).

Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його мати ( ОСОБА_3 ) померла.

У позові вказується, що до смерті у його матері ( ОСОБА_3 ) погіршився стан здоров`я, а тому для організації догляду за своєю матір`ю позивач переїхав та постійно проживав у квартирі АДРЕСА_3 .

Як вказує позивач, 16.03.2018 відповідач ОСОБА_2 (сестра позивача) звернулась до П`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про відмову від спадщини після своєї матері ( ОСОБА_3 ).

ОСОБА_1 стверджує, що в той же день (16.03.2018) він подав до П`ятої Київської державної нотаріальної контори документи про вступу спадщину, проте 23.09.2020 звернувшись до контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії № 1872 від 23.09.2020 мотивовану, зокрема, відсутністю доказів постійного проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Щодо правової позиції відповідача

04.01.2022 від Київської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, датований 29.12.2021, за підписом представника - Мартинюк К.Е. (діє на підставі довіреності), в якому відповідач просить суд на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно чинного законодавства (а.с. 82-84).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

За змістом копії обмінного ордеру на житлове приміщення від 30.04.1988 № 4690 вбачається, що сім`ї ОСОБА_4 , яка на той момент складалась з двох осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (його дружини), у порядку обміну житлового приміщення надано житлову площу 27,8 кв.м., що складається з двох кімнат у ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 21).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 26.09.1959, актовий запис № 50, підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками позивача - ОСОБА_1 (а.с. 20).

З копій свідоцтва про народження, виданого 15.04.1967 Боярським ЗАГС Київської області та свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 07.02.1987 (а.с. 15) вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками відповідачки ОСОБА_5 .

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.03.2000 серії АВІ № 973390 (а.с. 32) ОСОБА_1 набув 1/2 долі у квартирі АДРЕСА_3 , що належала батьку позивача - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, з 23.03.2000 позивач разом з матір`ю ( ОСОБА_3 ) стали спільно володіти спірною квартирою АДРЕСА_3 : по 1/2 кожен.

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 29.09.2017 Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві (а.с. 31), ОСОБА_3 (мати позивача та відповідача ОСОБА_2 ) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 80 років.

Відповідно до копії заповіту ОСОБА_3 , складеного 16.09.1994, посвідченого та реєстрованого у реєстрі за № 5С-521 державним нотаріусом Пайовою О.П., вбачається, що належну їй на праві власності долю квартири АДРЕСА_3 , вона заповідає ОСОБА_1 (а.с. 26-27)

На а.с. 14 міститься копія заяви ОСОБА_2 , датованої 16.03.2018, за змістом якої вона відмовляється від спадщини, яка залишилась після смерті її матері - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В матеріалах справи міститься копія спадкової справи №490/2020 заведеної після смерті ОСОБА_3 (а.с. 147-176).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що позивачем ( ОСОБА_1 ) було подано до П`ятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_3 (а.с. 148). З копії що міститься в матеріалах спадкової справи наданої до суду вбачається, що вказана заява датована 15.03.2018, проте рік подачі заяви перекреслено без будь-яких відміток та зазначено «2020». Крім того, реєстраційний номер заяви датований 23.09.2020.

23.09.2020 постановою державного нотаріуса Коробанової О.В. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 з посиланням на те, що спадкоємець не подав заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини або докази про постійне проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с. 73).

З матеріалів копії спадкової справи № 490/2020, заведеної після смерті ОСОБА_3 , не вбачається наявність інших спадкоємців прав та обов`язків померлої, окрім позивача - ОСОБА_1 .

Також до матеріалів справи долучено копію технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 28-30).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не заперечувала проти задоволення позову, просила позов її брата задовольнити.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6 (сусід ОСОБА_3 ) та ОСОБА_7 (дружина позивача) підтвердили, що ОСОБА_1 дійсно проживав з ОСОБА_3 (своєю матір`ю) за однією адресою: АДРЕСА_3 , оскільки остання за станом здоров`я потребувала допомоги, яку позивач надавав.

Так, згідно з показами ОСОБА_6 , він неодноразово бачив позивача у 2017 році, який, зокрема, відчиняв двері квартири АДРЕСА_6 своїми ключами, в т.ч. у пізній час доби, виходив з квартири палити у домашньому одязі.

Свідок ОСОБА_7 (дружина позивача) також підтвердила факт проживання позивача зі своєю матір`ю, вказавши, що так було вирішено оскільки ОСОБА_3 за станом здоров`я потребувала постійної допомоги, яку надавали спільно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підмінюючу один одного коли хтось з них не міг бути поряд з матір`ю (перебував на роботі, тощо). При цьому ОСОБА_7 вказала, що реєстрація місця проживання позивача з матір`ю за адресою: АДРЕСА_3 , не здійснювалась задля того, щоб не втратити пільгу на житлово-комунальні послуги.

Вказані свідки надали покази під присягою та будучі попередженими про кримінальну відповідальність передбачену ст.ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, в т.ч. за введення суду в оману.

Оцінюючи покази свідків, суд вважає їх достовірними і такими, що не викликають сумніву в їх правдивості, оскільки їх покази не суперечать іншим матеріалам справи.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом ст. 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За змістом ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування а видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

В пункті 4.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 20.02.2012 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України за № 282/20595 від 22.02.2012), для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Правовий аналіз законодавства свідчить, що право на спадкування у особи виникає саме за фактом постійного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а не за самим лише фактом його реєстрації разом із спадкодавцем.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Згідно з ч. 2 ст. 1275 ЦК України, якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну.

Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Враховуючи, що спадкоємець за законом, тобто відповідач ОСОБА_2 , спадщину ОСОБА_3 у порядку й у строки, визначені законом не прийняла (подала заяву про відмову від спадщини), то її частина у спадщині переходить до іншого спадкоємця відповідно до ч. 2 ст. 1275 ЦК України.

Разом з тим, щодо факту постійного проживання позивача з спадкодавцем на день відкриття спадщини суд враховує наступне.

Місцем проживання фізичної особи за змістом ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання заявника і навпаки не може бути доказом того, що заявник не проживав зі спадкодавцем, оскільки, сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є достеменним підтвердженням обставин того, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.

Відповідні правові позиції щодо застосування норм права сформульовано, зокрема, у постановах Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 204/1052/20 (61-18625св21), від 10.01.2019 у справі № 484/747/17 та від 04.07.2018 у справі № 404/2163/16-ц, які приймаються судом до уваги як такі, що є обов`язковими до застосування в силу приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

З огляду на досліджену судом доказову базу, у даній конкретній справі підстав для сумніву у правдивості пояснень позивача про факт його постійного проживання разом із спадкодавцем, не виявлено, отже такі вимоги підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування (див. постанови Верховного Суду: від 20.06.2018 у справі № 640/13903/16-ц /провадження № 61-15147св18/, від 20.06.2018 у справі № 266/5267/18 /провадження № 61-6647св19/, від 20.03.2019 у справі № 550/1040/16-ц /провадження № 61-28423св18/; від 22.04.2020 у справі № 601/2592/18 /провадження № 61-17859св19/; від 22.04.2020 у справі № 127/23809/18 /провадження № 61-11210св19/; від 27.05.2020 у справі № 361/7518/16-ц /провадження № 61-43734св18/, від 16.09.2020 у справі № 464/1663/18 /провадження № 61-9410св19/ від 02.08.2023 у справі № 640/1851/19 /провадження № 61-13504св21/, що свідчить про сталість судової практики з відповідного питання).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 227/3750/19 /провадження № 61-16069св20/).

Встановивши перешкоди для оформлення права власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, враховуючи, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом є похідними від вимоги про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для їх задоволення.

Разом з тим, щодо вимоги позову про встановлення факту прийняття ОСОБА_1 після ОСОБА_3 спадщини, яка складається з квартири АДРЕСА_3 , суд враховує наступне.

Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини (див. постанову Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 295/190/20, провадження № 61-15467св21).

Враховуючи, що позивачем заявлена окрема позовна вимога про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, яка судом задоволена, то вимога позивача про встановлення факту прийняття спадщини задоволенню не підлягає.

Відповідно до правил ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів;показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що позивач після смерті своєї матері - ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем її частки квартири АДРЕСА_3 , однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, а тому це право підлягає захисту судом шляхом його визнання. При цьому, суд бере до уваги, що власником іншої частини вказаної квартири ОСОБА_1 вже був до смерті матері (з 2000 року).

Суд враховує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 756/3115/17 (провадження № 61-18653св20) реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

З огляду на наведене, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, суд вбачає наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 2-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Київської міської ради, треті особи: П`ята Київська державна нотаріальна контора, Солом`янська районна у місті Києві державна адміністрація, про визнання права власності на спадкове майно, - задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) разом із спадкодавцем - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на час відкриття спадщини.

/

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на квартиру АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні інших вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич