ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7956/21

Головуючий у першій інстанції Ченцова С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1167/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.,

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

учасники справи: заявник Товариство з обмеженою відповідальністю ФІРМА «ТЕХНОВА»,

боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2023 року (місце ухвалення - м. Чернігів) про повернення заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2021 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за отримані послуги з теплопостачання,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» КЕП «Чернігівська ТЕЦ» заборгованість за отримані послуги з теплопостачання в сумі 53709,03 грн, 3% річних у сумі 1649,81 грн та інфляцію у сумі 4091,07 грн.

Судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.11.2021 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» КЕП «Чернігівська ТЕЦ» заборгованість за отримані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2019 по 01.10.2021 в сумі 53709,03 грн, 3% річних у сумі 1649,81 грн та інфляція у сумі 4091,07 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про скасування судового наказу по справі № 751/7956/21 від 04.11.2021, виданого Новозаводським районним судом м. Чернігова. В обґрунтування посилалась, що про існування судового наказу вона дізналась із сайту «Судова влада України» і не отримувала його копії, оскільки в квартирі за місцем реєстрації не проживала і не проживає.

Одночасно ОСОБА_1 звернулась із клопотанням про поновлення строку для подання заяви про скасування судового наказу.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.07.2023 відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на подачу заяви про скасування судового наказу № 751/7956/21 від 04.11.2021.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу № 751/7956/21, виданого 04.11.2021 Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІРМА «ТЕХНОВА» заборгованості за надані послуги з теплопостачання повернуто заявнику.

В обґрунтування вказаної ухвали суд послався на те, що ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження того, що про існування судового наказу дізналася 23.06.2023 року та не проживання у квартирі за місцем своєї реєстрації, тому на підставі ч. 2 ст. 171 ЦПК України суд дійшов висновку, що наявності поважних причин пропущення боржником ОСОБА_1 строку на звернення із заявою про скасування судового наказу судом не встановлено, у зв`язку з чим заява підлягає поверненню.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Переверзєв О.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03.07.2023 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Як вказує заявник, поштове повідомлення, яке було направлено заявниці за адресою її реєстрації, повернулось до суду неврученим із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», проте судом першої інстанції не враховано, що на вказаному поштовому повідомленні відсутня дата, коли вказана відмітка була проставлена. Тому вважає, що факт повернення поштового повідомлення з відміткою не свідчить про вручення судового рішення, оскільки на поштовому повідомленні відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України, має бути зазначено саме день (дата) проставлення відповідної відмітки, з якого розпочинається перебіг процесуальних строків.

Наголошує, що ОСОБА_1 з поважних причин не змогла скористатись своїм правом подати заяву до суду про скасування судового наказу у передбачені законодавством строки, оскільки довгий час не проживає за адресою своєї реєстрації, внаслідок чого не отримала копію судового наказу та доданих документів.

Крім того, зазначає, що факт не проживання ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання підтверджується довідкою № 7102- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що судовим наказом Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.11.2021 стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ ФІРМА «ТЕХНОВА» КЕП «Чернігівська ТЕЦ» заборгованість за отримані послуги з теплопостачання за період з 01.02.2019 по 01.10.2021 в сумі 53709,03 грн, 3% річних у сумі 1649,81 грн та інфляція у сумі 4091,07 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 19).

Копія судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова разом із доданими до нього документами 04.11.2021 була направлена за зареєстрованою адресою ОСОБА_1 на підставі відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 02.11.2022 (а.с. 18, 20).

Проте, рекомендоване повідомлення, яке було направлено ОСОБА_1 , повернулось до суду не врученим із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 21).

Із заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 звернулася лише 27.06.2023 (згідно конверту), тобто майже через два роки (а.с. 28).

Як на підставу для поновлення строку на подачу заяви про скасування судового наказу ОСОБА_1 посилалась на те, що копію судового наказу вона не отримувала і дізналась про його існування 23.06.2023 із сайту «Судова влада» та на те, що за зареєстрованою адресою вона не проживала і не проживає.

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу та повернення такої заяви, суд першої інстанції прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не надано суду доказів на підтвердження того, що про існування судового наказу дізналася 23.06.2023 року та не проживання у квартирі за місцем своєї реєстрації, тому на підставі ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява підлягає поверненню, оскільки поважних причин пропущення боржником ОСОБА_1 строку на звернення із заявою про скасування судового наказу судом не встановлено.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи наступне.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатись до суду в інтересах інших осіб.

В силу ч. 1 ст. 170 ЦПК України лише боржник має право подати заяву про скасування судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою. (ч. 6, 7 ст. 127 ЦПК).

Колегія суддів звертає увагу, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання заяви про скасування судового наказу.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже, у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на подання заяви про скасування судового наказу може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки боржника.

Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя і, зокрема гарантується тим, що суд має бути не заформалізованим, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі» (Podbielski and PPU Polpure v. Poland) від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловік проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03. У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

В постанові Великої Палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання заяви.

Як убачається з матеріалів справи, при зверненні суду із заявою про видачу судового наказу ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» зазначило місце проживання боржників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1-2).

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області від 02.11.2021 ОСОБА_1 з 28.01.1993 та ОСОБА_2 з 15.01.1998 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17, 18).

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Оскільки норми чинного цивільного процесуального законодавства не визначають порядку вручення учасникам справи поштової кореспонденції, зокрема копій судових рішень, суд вважає за необхідне за аналогією закону застосувати положення п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини сьомої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Як убачається з матеріалів справи, а саме рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21), направлена ОСОБА_1 копія судового наказу Новозаводського районного суду м. Чернігова 04.11.2021 повернулась до суду не врученою із зазначенням причини повернення «Адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскільки в матеріалах справи наявна на довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення поштового відправлення у зв`язку з тим, що «адресат відсутній за вказаною адресою», вважається, що ОСОБА_1 отримала копію судового наказу.

ОСОБА_1 не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів на підтвердження того, що вона за зареєстрованою адресою не проживала і не проживала і всупереч приписам ст. 131 ЦПК України не повідомила про зміну свого місця проживання (перебування) за весь час розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування судового рішення у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що факт не проживання ОСОБА_1 за зареєстрованим місцем проживання підтверджується довідкою № 7102- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 40), не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, враховуючи наступне.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини 1статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 3статті 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 12 серпня 2020 року у справі N 704/192/18.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Проте, такого клопотання матеріали справи не містять. Поважних та об`єктивних причин неподання доказів в строки заявниками не зазначено, тому апеляційний суд не може прийняти до уваги вище вказану довідку як доказ на підтвердження іншого місця проживання заявниці ОСОБА_1 .

Крім того, апеляційний суд враховує, що довідка про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщену особу датована 08.04.2022, а заява про видачу судового наказу ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» була подана 26.10.2021 і 04.11.2021 винесений судовий наказ.

Посилання заявників в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу й тим самим повернуто заяву про скасування судового наказу, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для заявниці, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Таким чином, з врахуванням викладеного вище заявником не доведено належним чином необґрунтованості та незаконності оскаржуваної ухвали суду, не надано у підтвердження доводів апеляційної скарги належних та допустимих доказів, які б мали своє підтвердження у відповідності до матеріалів справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що жодних поважних причин, пропуску встановленого ч.1 ст. 170 ЦПК строку на подання боржником заяви про скасування судового наказу не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно повернення позовної заяви, є безпідставними та необґрунтованими, не спростовують висновку суду, тому не приймаються апеляційним судом та не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 03 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 07.09.2023.

Головуючий Судді: