Справа №705/1521/21
2/705/405/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2023 року м. Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Єщенко О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Остропольської В.С.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованої орендної плати та витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованої орендної плати та витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та просить розірвати договір оренди землі № 1, що укладений від 10.03.2016 між ОСОБА_3 як орендодавцем та ОСОБА_2 ; стягнути зі ОСОБА_2 заборгованість з орендної плати по договору оренди землі № 1, що укладений від 10.03.2016 між ОСОБА_3 як орендодавцем та громадянином ОСОБА_2 за період з 2017 року по 2020 рік в сумі 17918,20 грн.; витребувати з чужого незаконного користування користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2,2599 га, кадастровий номер :02:001:0718 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Громівської сільської ради; судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову вказує, що на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР № 100376 від 20.02.2004 його нині покійному батькові ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 2,2599 га кадастровий номер :02:001:0718 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Громівської сільської ради Уманського району поза межами села.

У 2016 році на усне прохання відповідача ОСОБА_2 передати в користування означену земельну ділянку та про те, що він має можливість передати її з більшою вигодою в суборенду, батько передав останньому оригінал свого державного акту та копію паспорту, коду. Потім було підписано договір оренди земельної ділянки, при чому фактично земельну ділянку він передав на період 10 років. Продовж 2016-2018 років ОСОБА_2 жодного разу батькові не виплатив орендної плати, на його усні звернення постійно видумував про те, що то був неурожайний рік та що він час нічого не отримує від даної землі, про що батько постійно розповідав в їхній сім`ї та радився що робити.

Влітку 2019 року батько звернувся до адвоката та на його запит було виконано витяг з Держреєстру прав власності на нерухоме майно. Батько та всі вони були здивовані, що зареєстровано було договір оренди, що ніби батько уклав з відповідачем на строк 49 років.

У послідуючому, звернувшись особисто до державного реєстратора з заявою батько отримав сканкопію поданого для держреєстрації договору оренди землі та зрозумів, що відповідач двічі ошукав батька та їхню сім`ю, повідомивши неправду стосовно його наміру зфальшувати перший листок договору оренди землі та самостійно в односторонньому порядку збільшити строк дії договору оренди землі та не виплачувати жодного разу за оренду землі взагалі чи до «кращих» його часів.

Відповідно до договору оренди землі № 1 від 10 березня 2016 року, що укладено між ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 в п. 8 вказано було строк дії договору оренди до 10 березня 2065 року, відповідно п. 9 договору оренди землі № 1 було визначено орендну плату в розмірі 4,5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3583,64 грн в рік з вирахуванням податку з доходів (орендної плати) орендодавця згідно з ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб». І, хоча відповідач на момент укладення договору обіцяв батькові, що той отримуватиме в рік еквівалент 300 доларів, навіть суми, що ним була самостійно визначена в зфальшованому першому аркуші договору не виплачував.

31 жовтня 2019 року батько подав позов до відповідача про розірвання договору оренди у зв`язку з несплатою орендної плати та фальшуванням першої сторінки договору оренди. В справі було відкрите провадження за номером 705/5105/19 (суддя Коваль А.Б.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді в тому числі земельної ділянки площею 2,2599 га, кадастровий номер :02:001:0718 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Громівської сільської ради Уманського району.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2020, що зареєстроване в реєстрі № 320 в спадковій справі № 80/2020 він є спадкоємцем та на даний час власником означеної ділянки.

Разом з тим, до оформлення спадщини та видачі йому свідоцтва про право на спадщину ухвалою Уманського міськрайонного суду від 26.08.2020 суддя Коваль А.Б. закрив провадження в справі за позовом батька до відповідача про розірвання договору оренди землі за п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Відповідач не сплатив на момент подання позову вже п`ять орендних платежів поспіль, на сьогодні, навіть з врахуванням самостійно відповідачем виплаченої орендної ставки, заборгованість з відповідача по договору по сплаті орендної плати за договором оренди землі № 1 складає 10750,92 грн на момент подачі позову батьком та заборгованість за 2019 та 2020 роки в сумі 3583,64х2=7167,28 грн, а всього 17918,2 грн, які підлягають стягненню в судовому порядку з відповідача. Означена сума заявляється ним в чистому вигляді без передбачених договором щорічних індексацій орендної плати.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Прудивус М.А. у судове засідання не з`явились, адвокат Прудивус М.А. подав клопотання від 15.08.2023, в якому просить справу розглядати без участі позивача та представника. Позов підтримують та просять задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання жодного разу не з`явився, про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Належних доказів, які б вказували на поважність причин неявки до суду, не подав.

Клопотань щодо розгляду справи за його участю у режимі відеоконференції з іншого приміщення суду за місцезнаходженням відповідача чи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, в порядку ст. 212 ЦПК України, суду не подавав.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вважає, що позов належить задовольнити частково, з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 25.02.2004 ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками вказані: батько: ОСОБА_3 , мати: ОСОБА_4 .

На підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР № 100376 від 20.02.2004 ОСОБА_3 належала на праві власності земельна ділянка площею 2,2599 га кадастровий номер :02:001:0718 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Громівської сільської ради Уманського району поза межами села.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 09.01.2020 виконавчим комітетом Паланської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Громи Уманського району Черкаської області.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 07.09.2020, виданим приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської області Ящук Д.О., ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 61559113 від 07.09.2020 за ОСОБА_3 зареєстровано свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 2,2599 га, кадастровий номер :02:001:0718 для товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Громівської сільської ради.

Відповідно до договору оренди землі № 1 від 10 березня 2016 року, що укладено між ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 , в п. 8 вказано строк дії договору оренди до 10 березня 2065 року, відповідно до п. 9 договору оренди землі № 1 визначено орендну плату в розмірі 4,5% від нормативно грошової оцінки земельної ділянки, що становить 3583,64 грн в рік з вирахуванням податку з доходів (орендної плати) орендодавця згідно з ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб».

Згідно з п. 11 договору орендна плата вноситься у такі строки 1 раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 31 грудня поточного року.

Відповідно до п. 35 договору дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря.

У п. 36 вказаного договору вказано, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом.

У п. 38 договору зазначено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - Орендаря є (не є) підставою для зміни умов або розірвання Договору. Право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи - Орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить (не переходить) до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з Орендарем. Тобто, фактично у договорі не передбачені зміни його умов, розірвання чи припинення у разі зміни власника або орендаря земельної ділянки.

10.03.2016 між ОСОБА_3 та відповідачем підписаний акт приймання-передачі земельної ділянки.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших oci6 (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

До складу спадщини входять вci права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини i не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частиною третьою статті 1223 ЦК України визначено, що спадщина належить спадкодавцю від дня відкриття спадщини. Тобто, дата оформлення спадщини, а саме отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не може обмежувати можливість реалізації належних спадкоємцю прав власника від дня відкриття спадщини.

Відтак, земельна ділянка, яка є предметом договору оренди від 10.03.2016 року, на момент звернення з позовом до суду перейшла у порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 у власність ОСОБА_1 .

Отже, до позивача, як нового власника земельної ділянки, перейшли права та обов`язки орендодавця за вказаним договором, а тому ОСОБА_1 як спадкоємець ОСОБА_3 має право вимагати сплату орендних платежів з моменту відкриття спадщини. При цьому орендні платежі, які відповідач мав сплатити ОСОБА_3 за попередні періоди (до дня його смерті), на підставі положень статті 1218 ЦК України включаються до спадкової маси та підлягають сплаті спадкоємцеві.

Така ж позиція викладена в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року в справi № 479/210/21 та від 10 травня 2022 року по cпpaві № 573/631/21.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до вимог статті 124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі ст. 19 Закону України «Про оренду землі» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. Дата закінчення дії договору оренди обчислюється від дати його укладення. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації такого права.

Позивач зазначає, що договір оренди від 10.03.2016 зареєстрований у встановленому законодавством порядку, відповідач дані твердження не спростував.

Частинами першою та другою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

За положеннями статті 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Частиною 2 статті 25 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендар земельної ділянки зобов`язаний: приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.

Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладення договору, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі і припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної несплати орендної плати як підстави для розірвання договору оренди, в той час як разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Крім того, згідно з постановою ВС у справі за № 61-8798св19 від 31 липня 2020 року визначено, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що впродовж 2016-2019 років ОСОБА_2 не виплатив орендну плату орендодавцеві ОСОБА_3 за користування земельною ділянкою на підставі укладеного договору оренди земельної ділянки від 10.03.2016, що підтверджується довідкою форми ОК-5 «Пенсійний фонд України Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_3 ».

Протилежного відповідачем суду не надано, матеріали справи не містять даних про вчинення будь-яких дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати у строки, передбачені договором оренди земельної ділянки.

З наведеного суд висновує, що ОСОБА_2 не сплачував орендну плату два і більше рази поспіль, що свідчить про систематичну несплату, а тому наявні підстави для розірвання договору оренди та стягнення заборгованої орендної плати.

Щодо вимоги про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування суд зазначає таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цими Кодексами, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України, частина 1 статті 16 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Способи захисту, які застосовуються судом визначені в ст. 5 ЦПК України. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Визначаючи зміст статті 5 ЦПК України, необхідно виходити з того, що, у першу чергу, способи захисту, які застосовуються судом, мають відповідати правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами, й лише у другу чергу, серед зазначених способів захисту, що відповідають правовій природі таких відносин, суд вправі обрати той з них, що забезпечує ефективність такого захисту (Постанова КЦС ВС від 12 червня 2019 року, справа № 490/10190/16-ц, провадження № 61-33118св18).

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 34 Закону України «Про оренду землі» визначає, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Подібні положення містяться і в догові оренди землі від 10.03.2016 (п. 21, 24).

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимогу про витребування земельної ділянки з користування відповідача, тобто віндикаційний позов.

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

Разом з тим, негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).

Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181 цс 18).

Як вбачається з досліджених доказів, право власності на земельну ділянку зареєстроване за позивачем як спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 .

Тобто, земельна ділянка не вибували з володіння ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для витребування її з чужого користування. Таким чином, позивачем обрано невірний спосіб захисту його прав, який не відповідає правовій природі цивільних відносин, що існують між сторонами.

Належним способом захисту є пред`явлення негаторного позову про зобов`язання відповідача повернути земельну ділянку, як то передбачено ст. 34 Закону України «Про оренду землі».

Отже, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, а тому є неефективним для захисту порушеного права позивача, що є самостійною підставою для відмови у позові.

З огляду на зазначені норми закону та встановлені обставини суд доходить висновку, що вимоги позивача щодо витребування майна з користування відповідача задоволенню не підлягають через неправильно обраний позивачем спосіб захисту його прав.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що позивачем належними доказами доведені свої позовні вимоги в частині розірвання договору оренди та стягнення орендної плати. Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем, і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності.

Зважаючи на вище викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позовної заяви ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 2724 грн 00 коп. за три позовні вимого, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог ці витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1816 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-89, 141, 258-268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди землі, стягнення заборгованої орендної плати та витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування задовольнити частково.

Розірвати договір оренди землі № 1, що укладений 10 березня 2016 року між ОСОБА_3 як орендодавцем та ОСОБА_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість з орендної плати по договору оренди землі № 1, що укладений 10 березня 2016 року між ОСОБА_3 як орендодавцем та ОСОБА_2 , за період з 2017 року по 2020 рік в сумі 17918 (сімнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень 20 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 00 копійок сплаченого ним при подачі заяви судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя О.І.Єщенко