Номер провадження: 22-ц/813/1276/23
Справа № 495/3901/20
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

08 липня 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду першої інстанції з позовом до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», у якому просили: стягнути з відповідача на користь позивачів спричинену моральну шкоду та шкоду, заподіяну втратою годувальника, разом з нарахованими пенею та інфляцією та 3% річних, а також витрати на правову допомогу.

Свої позовної вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 08 липня 2019 року приблизно об 22-45, у нічний час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 і напівпричепа KAISER, р.н. НОМЕР_2 , на ділянці автодороги 387 км+ 10 м «Київ-Одеса», яка відноситься до Ширяївського району Одеської області, не впорався з керуванням свого автомобіля, втратив контроль над його керуванням і допустив його виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення передньою частиною кабіни керованого ним сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 з напівпричепом МАFA-CONT.SAL40.27E р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Внаслідок ДТП смертельно травмовано водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також пасажира сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 .

Згідно з висновком судової авто технічної експертизи №698-А від 22 листопада 2019 року, в діях водія автопоїзду у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 і напівпричепа KAISER, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 вбачається порушення вимог п. 12.1. ПДР, які перебувають у причинному зв`язку із настанням події цієї пригоди, тобто водію ОСОБА_3 не слідувало виїжджати на смуги зустрічного напрямку.

У діях водія автопоїзду у складі ним сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 з напівпричепом МАFA-CONT.SAL40.27E р.н. НОМЕР_4 ОСОБА_4 , з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР, яка знаходиться у причинному зв`язку із настанням події цієї пригоди. Кримінальне провадження відносно підозрюваного ОСОБА_3 закрито у зв`язку із смертю підозрюваного, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Позивачі вказували, що внаслідок смерті ОСОБА_5 було заподіяно моральну шкоду його дітям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Цивільно-правова відповідальність водія автотранспорту у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 і напівпричепа KAISER, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп».

Позивачі звернулись до відповідача з заявами на виплату страхового відшкодування моральної шкоди по 1/4 частки від загального розміру відшкодування та з заявами на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника по 1/2 частці від розміру встановленого п. 27.2 ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідач прийняв рішення про виплату позивачам 50% відшкодування моральної шкоди та виплатив позивачам по 6259,50 грн моральної шкоди, посилаючись на ч. 2 ст. 1118 ЦК України та п. 36.3 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Разом з тим, за ствердженнями позивачів, дії водія сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 та водія автопоїзду у складі ним сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_4 не носили спільного характеру.

Саме діями водія сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 було заподіяно шкоду життю ОСОБА_5 .

Тому, відповідальним за заподіяну шкоду є водій сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , так як лише його дії перебувають в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої загинув ОСОБА_5 .

Оскільки дії водіїв не були взаємопов`язаним та сукупними, то відповідач безпідставно поділив навпіл відшкодування шкоди.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

04 листопада 2020 року від відповідача до суду першої інстанції надійшов відзив на позовні вимоги позивачів, згідно якого ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» не визнавала позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у повному обсязі, з огляду на те, що наразі страховику не надано інформацію про повний перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Таким чином, відповідач не може прийняти остаточне рішення щодо відшкодування моральної шкоди та призначити страхову виплату у відповідних частках.

Разом з тим, вказував, що страховик в силу наданих йому відомостей про коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, виконав свої зобов`язання, покладені на нього полісом №124111337 від 08 липня 2019 року та виплатив страхові суми.

Щодо стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» шкоди, заподіяної смертю потерпілого, вказував, що на момент подання заяви про виплату страхового відшкодування від 16 вересня 2019 року та прийняття рішення страховиком щодо здійснення виплат страхового відшкодування від 27 лютого 2020 року, відповідач виходив з того, що в осіб була наявна обопільна вина у вчинені ДТП, оскільки відповідачу, до моменту прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, не було надано доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 , а отже відповідач, приймаючи рішення про виплату страхового відшкодування діяв у відповідності до приписів Закону та ЦКУ.

Вказував також, що страховику не було надано постанову про закриття кримінального провадження №00000682 від 16 лютого 2019 року в позасудовому порядку - страховик вважав, що приймає законне та обґрунтоване рішення щодо розміру відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого.

Тож, у зв`язку із тим, що страховик виконав покладені на нього зобов`язання, тобто здійснив виплату по відшкодуванню моральної шкоди, оперуючи тими даними про коло осіб, які мають право на страхову виплату, що були надані відповідачу на момент здійснення виплат, то страховик не може вважатися боржником - відповідно застосування до нього заходів цивільно-правової відповідальності є незаконним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» про відшкодування шкоди задоволено. Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 6259,5 грн, пеню в розмірі 370,42 грн, інфляційні втрати в розмірі 119,63 грн та 3 % річних в сумі 64 грн. Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 37557,00 грн відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, пеню в розмірі 2222,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 717,80 грн та 3% річних 383 грн. Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 6259,5 грн, пеню в розмірі 370,42 грн, інфляційні втрати в розмірі 119,63 грн та 3% річних в сумі 64 грн. Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп`на користь ОСОБА_2 37557,00 грн відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника, пеню в розмірі 2222,55 грн, інфляційні втрати в розмірі 717,80 грн та 3% річних 383 грн. Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» 2102 грн судового збору на користь держави. Стягнено з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн в рівних частинах.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» просить частково скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 27064,00 грн, 3% річних у розмірі 277,30 грн, інфляційні втрати у розмірі 573,76 грн, пеню у розмірі 1606,09 грн кожній, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що загальна сума виплати страхового відшкодування становить максимуму 200 000,00 грн, проте відповідач добровільно сплатив суму страхового відшкодування ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у загальному розмірі 113152,00 грн та на виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі №518/787/20 за позовом ОСОБА_8 (сестри померлого) до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» було сплачено 32 730,00 грн (витрати на лікування та поховання ОСОБА_5 ), що підтверджується копією платіжного доручення №3Р008391 від 27 січня 2021 року. Окрім цього, оскаржуваним рішенням було призначено стягнути з відповідача разом 88020,20 грн. Такими чином з відповідача за полісом №ЕР-174111337 фактично може бути стягнено 233 902,20 грн, проте максимальна сума виплати страхового відшкодування становить 200 000,00 грн. Таким чином, судом першої інстанції було стягнено поза лімітом відповідальності відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 33 902,20 грн.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07 вересня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 , наявному в матеріалах справи (а.с.13).

Як вбачається з копій відповідних свідоцтва про народження, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 (а.с.14, 15).

Згідно довідки №691, виданої виконавчим комітетом Шабівської сільської ради 23 липня 2019 року, на момент смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на його утриманні знаходились та разом з ним були зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 : донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.21).

Відповідно до довідки з Одеської національної академії харчових технологій №228/ф7 від 09.08.2019 року, ОСОБА_1 є студентом факультету Економіки, бізнесу і контролю І курсу ступеню «бакалавр» спеціальність 051 «Економіка». Денна форма навчання. Строк навчання з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року (а.с.22).

Згідно довідки №262 від 09 серпня 2019 року Одеської ЗОШ № 27 І-ІІІ ст. Одеської міської ради, ОСОБА_2 навчається в 9-Б класі Одеської загальноосвітньої школи № 27 І-ІІІ ст. Одеської міської ради (а.с.23).

Матеріалами справи встановлено, що 08 липня 019 року приблизно об 22-45, у нічний час доби, водій ОСОБА_3 , керуючи автопоїздом у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 і напівпричепа KAISER, р.н. НОМЕР_2 , маючи при собі реєстраційні документи на вказаний транспортний засіб, здійснював рух по проїзної частини автодороги сполученням «Київ-Одеса», яка має по дві смуги для руху транспортних засобів у кожному напрямку, поділених між собою розділовим газоном на якому встановлений металевий паркан, який позначений лінією горизонтальної дорожньої розмітки 1.1. «Правил дорожнього руху», в Ширяївському районі Одеської області, з боку м. Одеси в напрямку м. Київ.

В цей час у зустрічному напрямку автодороги «Київ-Одеса», з боку м. Києва в напрямку м. Одеса здійснював рух автопоїзд у складі сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 з напівпричепом МАFA-CONT.SAL40.27E р.н. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_4 .

Під час руху по вказаній автодорозі, при наближенні до ділянки, де є місце для розвороту в розділовому газоні, а саме 387 км+10 м, даючи реальну і об`єктивну можливість вибрати безпечну швидкість руху в установлених межах з урахуванням дорожньої обстановки, а також особливостей місцевості та конфігурації проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу і безпечно керувати ним, водій ОСОБА_3 , в порушення ПДР не переконався в безпеці свого руху, не обрав безпечну і допустиму швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, дорожні умови та конфігурацію проїзної частини, свої практичні навички керування транспортними засобами, а також особливості завантаження і стан свого автомобіля, в результаті чого на ділянці автодороги 387 км+10 м «Київ-Одеса» не впорався з керуванням свого автомобіля, втратив контроль над його керуванням та допустив його виїзд на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення передньою частиною кабіни керованого ним сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 і напівпричепа KAISER, р.н. НОМЕР_2 з передньою частиною кабіни зустрічного сідлового тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 .

Внаслідок ДТП смертельно травмовано водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також пасажира сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5

16 грудня 2019 року прокурором відділу прокуратури Одеської області винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000682 від 09 липня 2019 року відносно підозрюваного ОСОБА_3 , за ч. 3 ст. 286 КК України закрито, у зв`язку із смертю підозрюваного, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України (а.с.37-40).

Разом з тим, цивільно-правова відповідальність водія автотранспорту у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 і напівпричепа KAISER, р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_3 на дату ДТП була застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», що підтверджується полісом №174111337 (а.с.16).

Позивачі звернулись до відповідача із відповідними заявами на виплату страхового відшкодування моральної шкоди та відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою годувальника (а.с.17-20).

Згідно листа №1792 від 27 лютого 2020 року ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» розрахувало наступний розмір відшкодування: моральну шкоду в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (батьки померлого ОСОБА_5 ) та неповнолітніх доньок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в розмірі 12 519 грн на кожного та витрати утриманцям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у зв`язку із втратою годувальника у розмірі 75 114 грн на кожну (а.с.11). Вказані суми були помножені на 50%.

Обґрунтуванням проведених виплат послугувало те, що на думку страхової компанії було завдано спільної /неподільної/ шкоди внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, тому відповідач відповідно до ст. 36.3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважав підлягаючим поділу розмір страхового відшкодування/регламентної виплати/ на кожну з осіб, завдаючих шкоди.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно не погодився з такими висновками відповідача, що викладені ним у листі №1792 від 27 лютого 2020 року, адже за даними досудового розслідування допущені водієм ОСОБА_3 порушення вимог п.12.1. ПДР знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ..

При цьому у діях водія автопоїзду у складі тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_4 з технічної точки зору не вбачається невідповідність вимогам п.12.3. ПДР, яка знаходиться у причинному зв`язку із настанням події цієї пригоди.

Тому, відповідальним за заподіяну шкоду є тільки водій сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 (а.с.37-40).

Відповідно до ч. 2 ст. 1188 ЦК якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Згідно з ч. 1 ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до ст. 36.3. ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Проте, суду першої інстанції не надано доказів заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 та тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 , адже доказовість вчинення дорожньо-транспортної події та настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді загибелі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з вини водія MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 практично доведена.

Таким чином, колегія судів погоджується, що недоцільно вказувати на спільність діянь водіїв сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 та тягача MAN-TGХ-18.360, р.н. НОМЕР_3 ОСОБА_4 у заподіянні неподільної шкоди у вигляді смертельних наслідків для визначених осіб, зокрема ОСОБА_5 .

Посилання відповідача у відзиві на той факт, що на момент подання заяви про виплату страхового відшкодування від 16 вересня 2019 року та прийняття рішення страховиком щодо здійснення виплат страхового відшкодування від 27 лютого 2020 року, йому не було надано доказів, що підтверджують винуватість ОСОБА_3 , не було надано постанови про закриття кримінального провадження №00000682 від 16 лютого 2019 року в позасудовому порядку, а тому страховик вважав, що приймає законне та обґрунтоване рішення, є недоведеним та невірним трактуванням положень ст.ст. 1188, 1190 ЦК України, адже у відповіді представнику позивачів за вих. №1792 від 27 лютого 2020 року про підставність відповідних розрахунків міститься посилання на постанову про закриття кримінального провадження №00000682 від 16 лютого 2019 року, саме з якої і вбачається винність дій у спричиненому ДТП гр. ОСОБА_3 , цивільно-правова відповідальність якого при керуванні автопоїзду у складі сідлового тягача MAN-19.422, р.н. НОМЕР_1 і напівпричепа KAISER, р.н. НОМЕР_2 була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

За таких обставин, суд першої інстанції вважав за необхідне роз`яснити порядок страхових виплат, що має здійснюватися потерпілим.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ч.ч. 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю га (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Як передбачено статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 вказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до п. 27.1 та п. 27.3 ст. 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 9 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Внаслідок загибелі батька у дорожньо-транспортній пригоді позивачі дійсно зазнали моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та душевному болю, у втраті спокою, у втраті рідної людини та батька.

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» загальний розмір моральної шкоди становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Таким чином, виходячи з того, що станом на день настання страхового випадку мінімальна заробітна плата становила: 4173 грн, то загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди буде наступним: 4173*12=50076 грн.

Виходячи із кола осіб, які мають право на таке відшкодування (батьки померлого та доньки), слід вказаний розмір на індивідуальну особу вирахувати шляхом ділення на загальну кількість повноважних осіб.

50 076/4=12519 грн, це буде розмір страхового відшкодування на кожну з визначених осіб, в т.ч. на позивачів.

Між тим, суд першої інстанції не погодився і з доводами відповідача, викладеними у його відзиві в частині не надання інформації про повний перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, що начебто заважає йому прийняти остаточне рішення щодо призначення страхової виплати у відповідних частках особам , які мають право на таке відшкодування.

Суд першої інстанції виходив з того, що Законом передбачений алгоритм дій, які є обов`язковими для осіб, які мають намір отримати таке відшкодування.

Так, згідно п.п. 33.1.1,33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

У сенсі розуміння п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

В даному випадку суд першої інстанції виходив з аналогії Закону, адже потерпілий (водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди) помер, а виплату отримують інші особи, яким законом надано право на таке відшкодування, між тим процедура для отримання страхового відшкодування залишається такою ж.

Позивачами було дотримано вказаних дій про що свідчать їх заяви на виплату страхового відшкодування (а.с.17-20).

Натомість, говорити про ймовірність існування інших потерплих осіб, яким надано право на відшкодування моральної шкоди в даному випадку недоцільно, адже жодні інші особи на протязі більше року не звернулись до страхової компанії із заявами на виплату страхового відшкодування.

Підстав стверджувати про неповну інформацію щодо кола осіб, які мають права на виплату моральної шкоди не існує, а такі доводи відповідача вказують лише на відтермінування обов`язковості виплати позивачам в обґрунтованому у позові розмірі.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовної вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в частині доплат їм страхового відшкодування моральної шкоди, розмір якої вирахувано згідно норм чинного законодавства є правомірними.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Загальна сума виплати у зв`язку з втратою годувальника повинна становити 4173*36=150228 грн, тобто по 75114 грн на кожного (оскільки на дане відшкодування мають право лише доньки померлого).

Разом з тим, при вирахуванні розміру вказаних страхових відшкодувань, відповідач помножив усі виплати на 50%, тобто фактично поділивши розмір шкоди на обох водіїв, що в даному конкретному випадку є неправильним, з огляду на обставини, наведені вище за текстом рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовної вимоги позивачів на відшкодування їм недоплаченої половини страхового відшкодування шкоди, заподіяної втратою годувальника є правомірними.

Відповідно до п. 36.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, згідно п. 36.5. ст. 36 ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Отже, обрахований позивачами прострочений розмір страхового відшкодування підлягає виплаті із інфляційними втратами, пенею та 3% річних, на які вони мають за Законом відповідне право.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Дійсно, рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 29 жовтня 2020 року у справі №518/787/20 позов ОСОБА_9 задоволено. Стягнено з «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» на користь ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) - 32 730 гривень 00 копійок витрат на поховання, пеню в розмірі 1775 гривень 49 копійок, інфляційні втрати в розмірі 625 гривень 54 копійки, та три відсотки річних в розмірі 293 гривень 00 копійок.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що на виконання рішення Ширяївський районний суд Одеської області у справі №518/787/20 за позовом ОСОБА_9 (сестри померлого) до ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп» було сплачено 32 730,00 грн (витрати на лікування та поховання ОСОБА_5 ), що підтверджується копією платіжного доручення №3Р008391 від 27 січня 2021 року.

Також до апеляційної скарги додано платіжне доручення №ЗР008391 від 27 січня 2021 року на суму 32730,00 грн (а.с.98), відповідно до якого платник ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», отримувач ОСОБА_10 , призначення платежу - відшкодування згідно страхового акту №45-1 від 26 січня 2021 року ОСОБА_10 ІПН НОМЕР_7 ВП64280893 сума боргу 32730 грн & 20001& без ПДВ.

Так, з наданого платіжного доручення вбачається, що вказана сума була отримана ОСОБА_10 ІПН НОМЕР_7 , а не ОСОБА_9 РНОКПП НОМЕР_6 , таким чином скаржником не надано належних та допустимих доказів сплати саме ОСОБА_9 вищезазначеної суми.

Більше того, відповідно до даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень за запитом реєстраційного номера ВП64280893, що вказане в платіжному дорученні, ОСОБА_10 , є приватним виконавцем, боржником у даному виконавчому провадженні є ПрАТ «УСК «Княжа вієнна іншуранс груп», а стягувачем ОСОБА_9 , та виконавче провадження закрито 25 січня 2021 року, а оплату здійснено 27 січня 2021 року, тобто вже після закриття виконавчого провадження.

Такими чином скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних в апеляційній скарзі обставин, а саме виплаті ОСОБА_9 32 730,00 грн.

Окрім того, надані до апеляційної скарги докази є новими доказами, які не подавались до суду першої інстанції, та відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України не можуть бути прийнятті судом апеляційної інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький