ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/949/23
07 вересня 2023 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого-судді Куценка О. О., секретаря судового засідання Двібородчин І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про припинення стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання,
в с т а н о в и в :
28 червня 2023 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з позивачем ОСОБА_1 та стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.
10 липня 2023 року до суду надійшла інформація, щодо місця реєстрації відповідача, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 187 ЦПК України, ухвалою суду 11 липня 2023 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 17 серпня 2023 року було закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду.
В обґрунтування позову вказує, що 08 травня 2008 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 .
23 травня 2011 року рішенням Івано-Франківського міського суду їх шлюб було розірвано, сина - ОСОБА_4 залишено на проживати з матір`ю.
У 2016 році, коли ОСОБА_4 було 6 років, відповідач почала виїжджати у Польщу та залишатись там на тривалий час. Син у цей час продовжував проживати за місцем реєстрації матері у с. Яблунька з родичами матері.
В липні 2016 року ОСОБА_4 потрапив у реанімацію інфекційної лікарні з діагнозом гострий менінгіт. Після цього він вирішив забрати сина до себе.
З червня 2017 року та до цього часу син постійно проживає з позивачем та на цей час навчається у школі-ліцеї №10 у м. Івано-Франківськ.
Мати відвідує дитину один або два рази на рік, інколи телефонує сину. Участь у вихованні та утриманні дитини не бере. Син повністю знаходиться на його утриманні та вихованні.
Оскільки відповідач ухиляється від покладеного на неї обов`язку утримувати дитину, позивач був вимушений звернутись до суду за захистом порушених прав.
В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про збільшення позовних вимог просив суд з підстав зазначених у його позові, припинити стягнення аліментів за рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №0907/2-4104/2011 від 23 травня 2011 року, відповідно до якого з нього починаючи з 01 травня 2011 року були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Просив проводити розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи у випадку неявки відповідача.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування в виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради Бітківська Д. Є. в судове засідання не з`явилась, надіславши до суду письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач не з`явився у судове засідання повторно без поважних причин та відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення розгляду справи.
Виходячи з наведеного, суд визнав за можливе провести розгляд за відсутності відповідача, що узгоджується з положеннями ч.4 ст. 223 КПК України.
З огляду на встановлення одночасного існування умов передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що сторони з 08 травня 2008 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у відділі РАЦСу Івано-Франківського міського управління юстиції у Івано-Франківській області, актовий запис № 501 та рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №0907/2-4104/2011 від 23 травня 2011 року, їх шлюб було розірвано (а.с.16). Вказане судове рішення набрало законної сили 03 червня 2011 року.
Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 01 вересня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції у Івано-Франківській області, актовий запис №1831 (а.с.15).
Неповнолітній син проживає з позивачем у АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні (а.с.18-21).
Згідно рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №0907/2-4104/2011 від 23 травня 2011 року, з позивача починаючи з 01 травня 2011 року були стягнуті аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).
22 грудня 2014 року відповідачем було зареєстровано шлюб з ОСОБА_6 та відповідно змінено прізвище із « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с.42).
Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів на утримання дитини.
Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Відповідно до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до п. 17 Постанови N 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. З аналізу статтей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст. 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст. 273 СК України має на меті можливість скасування їх присудження.
Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа N 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не проживає з матір`ю ОСОБА_5 - відповідачем по справі.
Разом із цим, на користь ОСОБА_5 відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №0907/2-4104/2011 від 23 травня 2011 року, починаючи з 01 травня 2011 року були стягнуті аліменти з позивача ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Як встановлено неповнолітній ОСОБА_3 на цей час проживає з позивачем у АДРЕСА_1 та перебуває на його утриманні, тобто змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №0907/2-4104/2011 від 23 травня 2011 року. Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з ним не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 28 червня 2023 року. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача щодо припинення стягнення з нього аліментів, є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.
Щодо вимоги про визначення місця проживання дитини слід зазначити наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України).
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до вимог частини 3 статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
При вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд враховує вік дитини, якій 25 серпня 2023 року вже виповнилось 14 років.
Також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 на цей час проживає з позивачем у АДРЕСА_1 за власною згодою, а відповідно до положень ч.3 ст. 160 СК України місце проживання дитини визначається нею самою, також враховує фактичну відсутність спору з відповідачем щодо місця проживання дитини.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що в задоволені позовної вимоги, щодо визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком ОСОБА_1 , слід відмовити.
Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини.
Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Стаття 182 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно з ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Аналіз вказаних норм свідчить, що кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, визначення способу (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів.
За таких обставин, враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що аліменти на утримання дітей, які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити відповідно до заяви позивача у твердій грошовій сумі, що відповідає положенням ст. 184 СК України, оскільки визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим та може суттєво порушувати інтереси позивача.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Положеннями ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України.
Вищевказані положення кореспондуються з роз`ясненнями зазначених в п. п. 17, 23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якими також встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд повинен врахувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.
Так під час судового розгляду судом не встановлено, що відповідач має певні обтяження за станом здоров`я чи майновий стан відповідача не дозволяє йому сплачувати аліменти у розмірі, який просив стягнути на свою користь позивач на утримання дитини.
Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує майновий стан позивача, майновий стан відповідача, відомості про його доходи в матеріалах справи відсутні. Водночас, суд враховує, що відповідач є фізично здоровою, працездатною особою може працювати та виконувати обов`язок по утриманню дитини та сплачувати визначену суму аліментів у розмірі по 5000 грн., який б забезпечував необхідний їй життєвий процес та розвиток.
При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам процесу, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, врахувавши обставини, визначені статтею 182 СК України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 5000 грн. щомісячно, оскільки на неї, як на матір дитини, покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, яка проживає разом із батьком.
Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
На підставі наведеного, ст. 180 -183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. 141, 263 - 265, 280-281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про припинення стягнення аліментів визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на її утримання задовольнити частково.
Припинити з 28 червня 2023 року стягнення аліментів із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але неменше 30 % розміру прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви 01 травня 2011 року до його повноліття, встановлених рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області по справі №0907/2-4104/2011 від 23 травня 2011 року.
Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову 28 червня 2023 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В іншій частині заявлених вимог - відмовити.
Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2023 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - не відомо.
Суддя: