Справа № 529/1334/23
Провадження № 2-о/529/114/23
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

06 вересня 2023 року суддя Диканського районного суду Полтавської області Петренко Л.Є. розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою у якій просить встановити факт належності йому Архівної довідки № 01-12/29.

Крім цього, разом з позовною заявою ОСОБА_1 подав до суду клопотання про звільнення його від сплати судового збору, в обгрунтування якої вказує, що він не має змоги сплатити суму судового збору, оскільки є інвалідом 3-ї групи, пенсіонером, єдиний дохід який він має - пенсія, якої вистачає лише для забезпечення найнеобхіднішим. Сплата судового збору поставить його на межу виживання.

Розглянувши матеріали позовної заяви, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд в порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати - ч. 3 ст. 136 ЦПК України.

Згідно ч.1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умови визначених у вказаній статті Закону. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Проте, вказаною нормою Закону передбачено право суду, а не обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору.

У ст.129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Слід зазначити, що в рішенні у справі «Креуз проти Польщі» Європейський Суд з прав людини зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатись обмеженням доступу до суду.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що підстави для звільнення від сплати судового збору відсутні.

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Так, частиною 4 ст. 177 ЦПК визначено, що до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру, фізичною особою становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В даному випадку сума судового збору для заявника ОСОБА_1 за подання вказаної заяви про встановлення факту становить 536 грн. 80 коп.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і177 цього Кодексу постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладені вище обставини, приходжу до висновку, що заява не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, а тому повинна бути залишена без руху з наданням заявнику строку вказаному вище, для усунення вказаних недоліків заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.175,177,185 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, залишити без руху та надати позивачу 10-денний строк з дня отримання вказаної ухвали, для усунення недоліків.

У разі не усунення вказаних недоліків у визначений термін позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Є. Петренко