Справа № 338/1404/18
Провадження № 22-ц/4808/1035/23
Головуючий у 1 інстанції Куценко О. О.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Працун В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Богородчанського районного суду від 29 червня 2023 року в складі судді Куценка Ю. Г., постановлену у селищі Богородчани Івано-Франківської області, повний текст якої складено 03 липня 2023 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії (рішення) старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гвоздецької Руслани Володимирівни,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії (рішення) старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гвоздецької Р. В.

Скарга мотивована тим, що рішенням Богородчанського районного суду від 27 грудня 2018 року вирішено стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення 29 січня 2019 року видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження №58298016. 11 лютого 2019 року старшим державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. В подальшому постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м. Івано-Франківську від 20 січня 2023 року накладено арешт на все майно боржника.

У травні 2023 року він звернувся до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м. Івано-Франківську Гвоздецької Р. В. із заявою, в якій просив, в тому числі, винести постанову про зняття арешту з його майна і коштів. Проте, листом від 08 червня 2023 року №В-19/102138 йому відмовлено у зняті арешту з майна, оскільки ним допускалась заборгованість по аліментних платежах, яка не погашалась протягом тривалого часу та, тому що ним чітко не визначено майно, з якого необхідно зняти арешт.

Вважає, що оскільки заборгованість по аліментах відсутня, виконання рішення суду може бути забезпечено звернення стягнення на його пенсію за вислугу років як пенсіонеру МВС, то накладення арешту на все його майно є невиправданим забезпеченням реального виконання рішення суду та обмежує права інших його малолітніх дітей та дружини з яким він проживає та утримує їх.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд скасувати постанову старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби в м. Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гвоздецької Р. В. від 20 січня 2023 року У ВП №58298016 про арешт майна боржника.

Ухвалою Богородчанського районного суду від 29 червня 2023 року у задоволені скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржником не надано відповідні докази про розмір аліментів, які підлягають стягненню з нього на цей час враховуючи розмір його доходів, що він отримує пенсію за вислугу років, як пенсіонер МВС її розмір та відповідно, що він є достатній для забезпечення виконання судового рішення. А отже незважаючи на повне погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, ним належними доказами не доведено, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника. Таким чином порушення вимог закону, при винесенні державним виконавцем оскаржуваної постанови про арешт майна боржника та відмови у скасуванні цього арешту, які могли бути підставою для задоволення скарги судом не встановлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його скаргу задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до листа Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби від 08 червня 2023 року №В-19/102138 станом на 01 червня 2023 року у нього відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Із розрахунку із сплати аліментів вбачається, що за 2022 рік сума аліментів, яка підлягала стягуванню розраховувалась як із його пенсії так і доходів під час проходження військової служби за призовом по мобілізації під час дії воєнного стану на особливий період. З січня 2023 року по даний час на підставі постанови державного виконавця від 11 лютого 2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника аліменти на утримання дітей стягуються з його доходів з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, про що в матеріалах виконавчого провадження наявні відповідні звіти про здійснення відрахування та виплати. Проте дані обставини суд першої інстанції не врахував та дійшов помилкового висновку про те, що ним не доведено належними доказами, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Поза увагою суду залишено наведенні ним причини утворення заборгованості по сплаті аліментів у 2022 році під час проходження ним військової служби по мобілізації.

У відзиві на апеляційну скаргу Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Вказує, що у зв`язку із наявною заборгованістю по сплаті аліментів за період з 26 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 38 617 грн., що перевищувало суму відповідних платежів за три місяці, державним виконавцем 20 січня 2022 року винесено постанову про накладення арешту на майно боржника для забезпечення реального виконання рішення суду. Тільки після винесення постанови про арешт майна боржник почав погашати заборгованість. Враховуючи той факт, що ОСОБА_1 допускалась заборгованість по аліментних платежах, яка не погашалась протягом тривалого часу, не зазначено майно з якого необхідно зняти арешт, у відділу державної виконавчої служби були відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника.

Також звертає увагу, що боржник не ставить питання про зняття арешту у зв`язку із погашенням заборгованості із сплати періодичних платежів, а просить суд скасувати постанову про арешт майна боржника. При цьому про постанову про накладення арешт на майно боржнику стало відомо 21 січня 2023 року. А тому вважає, що ОСОБА_1 припушено строк звернення до суду із вказаною скаргою.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судовою повісткою та просив розглядати справу за його відсутності, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Івано-Франківському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Гвоздецької Р. В., яка просила залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що на виконанні в Івано-Франківському відділі державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 8298016 з примусового виконання виконавчого листа № 338/1404/18 виданого 29 січня 2019 року Богородчанським районним судом. Згідно із вказаного виконавчого листа з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

20 січня 2023 року державним виконавцем винесено постанови, якими накладено арешт на все майно, що належить боржнику, а також на грошові кошти у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору в сумі 38 617,35 грн.

Станом на дату винесення оскаржуваної постанови у ОСОБА_1 була наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 26 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року в сумі 38 617 грн. (з врахуванням переплати 8 688 грн.), що перевищує суму відповідних платежів за три місяці.

08 червня 2023 року заявником отримано письмову відповідь Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області від 08 червня 2023 року №В-19/102138 зі змісту якої вбачається, що його заява від 18 травня 2023 року розглянута та повідомлено, що у зв`язку із тим, що заявником допускалась заборгованість по аліментних платежах та у поданій заяві чітко не визначено майно, з якого необхідно зняти арешт, ВДВС змушений відмовити у знятті арешту майна, який був накладений постановою ВП № 58298016 від 20 січня 2023 року.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Звертаючись до суду зі скаргою на постанову державного виконавця про арешт його майна при примусовому виконанні ВП № 58298019, ОСОБА_1 посилався на відсутність заборгованості зі сплати аліментів і вказував на відсутність підстав для такого забезпечення реального виконання рішення суду.

Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Відповідно до статей 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника для забезпечення реального виконання рішення суду, оскільки боржник мав заборгованість по сплаті аліментів, сукупний розмір якої перевищував суму платежів за три місяці.

У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16 (провадження № 61-473св21) зроблено правовий висновок про те, що за змістом пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Таким чином за наявності заборгованості по аліментах, а також при неможливості забезпечити виконання судового рішення у інший спосіб підстави для зняття арешту з майна боржника відсутні.

Крім того, зняти арешт з належного йому майна ОСОБА_1 суд не просив, бездіяльність державного виконавця щодо скасування заходів примусового виконання, застосованих при примусовому виконанні ВП № 58298019 щодо не зняття арешту з належного йому майна, не оскаржує. Відтак, доводи апеляційної скарги правового значення для справи не мають.

З інших підстав ухвала суду першої інстанції не оскаржується.

Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Богородчанського районного суду від 29 червня 2023року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська