справа № 619/2497/23
провадження № 2/619/478/23
РІШЕННЯіменем України

06 вересня 2023 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибока Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняЛоманової І.А.

Справа № 619/249723

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

позивач: КП «Харківські теплові мережі»;

відповідач: ОСОБА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 ;

відповідач: ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позов про стягнення заборгованості.

Стислий виклад позиції сторін.

06 червня 2023 року КП «Харківські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води в сумі 71 430,80 грн. В обґрунтування позову КП «Харківські теплові мережі» зазначило, що відповідачі є споживачами КП «Харківські теплові мережі», отримують та користуються послугами, однак в порушення вимог статей 68, 162 ЖК України, «Правил користування приміщеннями житлових будинків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 за № 572, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, за надані послуги не сплачують в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості станом на 01.05.2023 в сумі 71 430,80 грн, що утворилась за період з 01.02.2018 по 30.04.2023.

Відповідач ОСОБА_1 подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що з урахуванням строку позовної давності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 257 ЦК України, за який може бути стягнута заборгованість починається з 30.04.2020, а сума заборгованості за цей період складає за його підрахунком 47 571,45 грн. Вважає що доказів, які б свідчили про визнання боргу за вказаний період у позові, матеріали справи не містять. Також вказує, що він як єдиний власник квартири АДРЕСА_1 , зобов`язаний сплачувати комунальні послуги. Зазначена квартира не знаходиться у сумісній/частковій власності, а тому вимога позивача щодо стягнення заборгованості солідарно, вважає необґрунтованою, так як наявність реєстрації за даною адресою, не підтверджує фактичне користування житлово комунальними послугами відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Отже вважає, що у зв`язку з тим, що сума заборгованості в межах строку позовної давності не вираховувалась та не визначена позивачем, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 71 430,80 грн за період з 01.02.2018 по 30.04.2023 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Представником КП «ХТМ» Караченцевим В.Є. подано відповідь на відзив, у якій він вважає позовні вимоги КП «ХТМ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню за період з 01.02.2018 по 30.04.2023 та просить стягнути з відповідача заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у сумі 71 430,80 грн. Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності зазначає, що позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості з оплати ЖКП переривається у разі часткового погашення боржником відповідної заборгованості. Таким чином, період з 01.02.2018 по 30.04.2023 не є пропущеним, оскільки відповідач періодично вчиняв дій, направлені на виконання обов`язків по утриманню свого власного майна.

31 липня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача КП «ХТМ» про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води з лютого 2018 року по 30.04.2023 в розмірі 71 430,00. Враховуючи сплачену суму заборгованості позивачу за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за трирічний період, тобто з травня 2020 року по травень 2023 року у розмірі 46 853,81 грн. Отже, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

07 червня 2023 року було постановлено ухвалу про прийняття справи до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, призначено перше судове засідання на 11 липня 2023 року о 10 год 00 хв. Також запропоновано відповідачам подати до суду відзив на позов в строк до 04 липня 2023 року. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив у строк до 07 липня 2023 року. Запропоновано відповідачам подати до суду в строк до 10 липня 2023 року заперечення, в яких викласти свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення.

30 червня 2023 року відповідачем ОСОБА_1 до суду надано відзив на позовну заяву.

07 липня 2023 представником КП «ХТМ» подано відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1

11 липня 2023 судове засідання відкладено за клопотанням відповідача.

31 липня 2023 року відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог позивача.

01 серпня 2023 року судове засідання відкладено у зв`язку з витребуванням інформації.

01 вересня 2023 року судове засідання відкладено у зв`язку з неявкою сторін.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином. Відповідач ОСОБА_1 подав до суду заяву, у якій просить проводити судове засідання без його участі.

У судове засідання представник позивача КП «ХТМ» не з`явився, у позовній заяві просив справу розглядати без участі представника.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до довідки Солоницівської селищної ради від 19.04.2023 № 02-22/1454 наданої КП «ХТМ» за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Згідно відомості про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежа споживач ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 02.2018 по 04.2023 має заборгованість у сумі 71 430,80 грн.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 по особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , сплачено 14 014,16 грн за послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 по особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , сплачено 20 288,61 грн за послуги з постачання теплової енергії.

Відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 по особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , сплачено 12 551,04 грн за послуги з постачання гарячої води.

Відповідно до виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , у липні 2023 року за послуги з постачання теплової енергії сплачено 34 302,77 грн та за постачання гарячої води сплачено 12 551,04 грн.

Мотиви суду.

Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.

За змістом статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 319 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, власність зобов`язує.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09.11.2017 року регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Пунктом першим частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом п`ятим частини другої статті 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Згідно з частиною другою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що норми цього Закону застосовуються з урахуванням особливостей, встановлених законами, що регулюють відносини у сферах постачання та розподілу електричної енергії і природного газу, постачання теплової енергії, централізованого постачання гарячої води, централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, управління побутовими відходами.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» № 2633-IV від 02.06.2005 встановлено обов`язок споживача оплатити надані послуги.

Відповідно до абзацу 22 частини першої статті 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Постачання теплової енергії у житловий фонд на потреби опалення, здійснюється на підставі розпоряджень місцевих органів влади про початок та закінчення опалювального сезону, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до вимог ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів від 21.07.05 року № 630 (надалі Правила), споживач зобов`язаний вчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Положенням статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг саме по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

Ні ЦК України, ні Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», ні Правилами не передбачено випадків, коли недодержання письмової форми договору про надання послуг з теплопостачання має наслідком його недійсність. Відсутність письмового договору про надання послуг з теплопостачання та постачання гарячої води не свідчить про відсутність певних договірних відносин і не звільняє відповідачів від оплати за фактично надані послуги.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду у цивільній справі № 334/2789/15-ц, викладеною у постанові від 27 лютого 2019 року.

Відповідачами не доведено, що КП «ХТМ» послуги за теплопостачання не надавало.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно з положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до пункту четвертого частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 ЦК України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною третью статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З довідки довідки Солоницівської селищної ради від 19.04.2023 № 02-22/1454 наданої КП «ХТМ» вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .

Тобто відповідачі перебувають у фактичних договірних відносинах з КП «Харківські теплові мережі».

Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, судом установлено, що позивачем надавалися послуги з теплопостачання та постачання гарячої води у період з 01.02.2018 по 30.04.2023, та у зв`язку із невиконанням обов`язку по оплаті наданих послуг утворилася заборгованість у розмірі 71 430,80 грн.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_1 подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце в далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту з плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від20 вересня 2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Звертаючись до суду з цим позовом, КП «ХТМ» просить стягнути з відповідачів заборгованість за надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води в сумі 71 430,80 грн за період з 01.02.2018 по 30.04.2023.

Як убачається з матеріалів справи, позовна заява подана 06 червня 2023 року.

За таких обставин, підлягає застосуванню положення про загальний трирічний строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за вказаний період.

Відповідачем надано до суду три платіжні інструкції: про сплату 12 552,04 грн за гарячу воду від 01.2022 по 05.2023; про сплату боргу за теплопостачання та гарячу воду з 05.2020 по 01.2022 у сумі 20 288,61 грн; про сплату за теплопостачання з 01.01.2022 по 01.05.2023 у розмірі 14 014,16 грн.

Тобто відповідачем ОСОБА_1 за послуги з теплопостачання та гарячу воду за адресою: АДРЕСА_2 , за період з 05.2020 по 05.2023 сплачено заборгованість на загальну суму 46 853,81 грн.

Враховуючи викладене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині у зв`язку з добровільною сплатою відповідачем вказаної суми в добровільному порядку в межах розгляду цивільної справи.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги з теплопостачання та гарячу воду за період з 01.02.2018 по 01.04.2020, то трирічний строк позовної давності до цих позовних вимог сплив та у задоволенні таких вимог слід відмовити.

З огляду на викладене, за заявою відповідача суд застосовує позовну давність до цих спірних правовідносин та відмовляє у задоволенні позовних вимог поза межами строку позовної давності за період з 01.02.2018 по 01.04.2020 включно у розмірі 24 576,99 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Відповідно до абз. 1 ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову КП «Харківські теплові мережі» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи:

позивач: КП «Харківські теплові мережі», місцезнаходження: 61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, ;

відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 08 вересня 2023 року.

Суддя Є. А. Болибок