КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/2606/23
Київський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Калініченко Л.В.
при секретарі Матвієвої А.В.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
про відшкодування майнової шкоди, внаслідок дорожньо-транспортної шкоди,
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача розміру вартості майнової шкоди в сумі 135284,93 грн. та судових витрат, з посилання на те, що вказана шкода завдана позивачеві внаслідок скоєння відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.03.2023 року, вина якого встановлена постановою Овідопольського районного суду Одеської області від 10.04.2023 року по справі №509/1630/23. Як вказує позивач, відповідачем в добровільному порядку розмір завданої шкоди не сплачено, що стало підставою для звернення до суду з цим позовом.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси 29.05.2023 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі.
У судове засідання призначене на 06.09.2023 року з`явився представник позивача, який позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_3 (надалі за текстом Відповідач) у судове засідання призначене на 06.09.2023 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з відповіддю з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області встановлено, що відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
За наслідком встановленого зареєстрованого місця проживання відповідача, уся судова кореспонденція суду, у тому числі копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви з додатками до неї, судові повістки, скеровувались судом разом з рекомендованим поштовим повідомленням про відправлення поштової кореспонденції на ім`я ОСОБА_3 за вказаною адресою місця реєстрації, яка повернута до суду без вручення, з підстав адресат відсутній за вказаною адресою.
Частиною 8 ст. 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
За наслідком викладеного, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, однак не з`явився без поважних причин, не скориставшись процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву.
Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Статтею 275 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У відповідності до ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що 27.03.2023 року о 15:50 год. в Одеській області, Одеському районі, с.Санжійка, вул Приморська 9, перехрестя вул.. Новоселів, ОСОБА_3 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та на виїзді на нерегульоване перехрестя не надав перевагу в русі автомобілю марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, та скоїв з ним зіткнення.
Вищевказані обставини встановлені постановою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 10.04.2023 року по справі №509/1630/23, що набрала законної сили. Вказаною постановою судді визнано винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто його до відповідальності, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 850,00 грн.
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди, обставини її вчинення а також винуватість відповідача ОСОБА_3 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27.03.2023 року, є доведеними обставинами і додатковому доказуванню в цій цивільній справі не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, як передбачено вимогами ст. 1188 ЦК України.
Відповідно до вимог п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.
Як вбачається з матеріалів справи, власником транспортного засобу, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.03.2023 року та скоєна з вини відповідача, а саме автомобіля марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 .
Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов`язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону.
У свою чергу, згідно п. 1.7. статті 1 вищевказаного Закону, забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
З поданих до суду матеріалів цивільної справи вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач, на момент виникнення дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.03.2023 року, не мав поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Разом з тим, як вбачається, ОСОБА_1 , станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, мав статус учасника бойових дій, і користувався пільгами встановленими законодавством України, що підтверджується наявним в матеріалах спарви посвідченням № НОМЕР_4 , виданим 10.02.2006 року.
У відповідності до положень ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
Також, з матеріалів справи не вбачається того, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 була забезпечена, як того вимагає Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Як зазначено у ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідачем ОСОБА_3 не надано до суду жодних доказів на спростування заподіяння шкоди майну позивача, зокрема, не оскаржено постанову про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, як і не надано доказів на спростування інших обставин, зазначених у позовній заяві, у тому числі на підтвердження наявності чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами, станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27.03.2023 року.
На підставі викладеного, суд доходить до висновку про наявність у позивача підстав на відшкодування завданої майнової шкоди з відповідача, як винної особи у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27.03.2023 року.
Згідно висновку судового експерта Крутих Є.О. №69-23 експертного транспортно-товарознавчого дослідження, колісного транспортного засобу марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складеного 21.04.2023 року, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 27.03.2023 року, становить в сумі 135284,93 грн., що дорівнює вартості відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу КТЗ та величини ВТВ.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, суд приходить до висновку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля марки «Peugeot», реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 27.03.2023 року з вини відповідача, що становить в сумі 135284,93 грн.
Ухвалюючи рішення суду в цій справі, судом також враховується, що відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до п. 29 рішення ЄСПЛ у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року статтю 6 пункт 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Також суд враховує Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому зазначений Висновок акцентує увагу на тому, що згідно з практикою ЄСПЛ очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а, крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню у відшкодування витрат понесених останнім на сплату судового збору в сумі 1352,85 грн.
Також, представником позивача в судовому засіданні до закінчення розгляду справи було заявлено про пред`явлення до суду доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, у відповідності до положень ч.8 ст. 141 ЦПК України, за наслідком чого судом вказане питання одночасно з ухваленням судового рішення не вирішується.
Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-82, 137, 139, 141, 259, 263, 265, 268, 279, 280-282, 352-354 ЦПК України, ст. ст. 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, суд,-
Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 27 березня 2023 року, грошові кошти в сумі 135284 (сто тридцять п`ять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 93 (дев`яносто три) копійки.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , у відшкодування витрат зі сплати судового збору 1352 (одна тисяча триста п`ятдесят дві) гривні 85 (вісімдесят п`ять) копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Калініченко Л. В.