ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 644/2370/23

провадження № 22-ц/818/1639/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, заінтересована особа Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 червня 2023 року, постановлене під головуванням судді Бугери О.В., -

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, заінтересована особа Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 і встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території с. Перемога Липецької сільської територіальної громади Харківського району Харківської області .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що через відсутність можливості звернутись до закладу охорони здоров`я, документ встановленої форми про смерть, що повинен бути виданий закладом охорони здоров`я або судово- медичною установою отримано не було. На день смерті матері, через окупацію, викликати швидку допомогу, звернутись за послугами поховання не було можливості. Тому ОСОБА_2 було поховано сусідами. Також підтвердженням неможливості отримання жодного документу про смерть державного зразка є копія Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, де зазначено, що на час смерті ОСОБА_2 с.Перемога Харківського району перебувала під окупацією військами РФ. Лікувальні заклади на цій території не працювали, у родичів не було можливості звернутись до сімейного лікаря та отримати лікарське свідоцтво про смерть. В судовому засіданні суду першої інстанції, свідки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 також підтвердили, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Перемога Липецької сільської територіальної громади Харківського району Харківської області та була похована сусідами самостійно. Вказує, що судом не надано оцінки реаліям сьогодення тих місць, де ведуться бойові дії, і окупованих територій, де не функціонують підприємства, установи, організації, заклади освіти і охорони здоров`я, де люди в умовах постійного страху вимушені виживати без комунікацій, та мав би уникнути надмірного формалізму при вирішенні справи. Зазначає, що судом першої інстанції проігноровано ту обставину, що можливість збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженою, у той час як встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України має істотне значення для реалізації цілої низки прав.

З вищенаведених підстав рішення суду першої інстанції, на думку апелянта, підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про задоволення поданої нею заяви.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано суду належних та допустимих доказів, які достовірно б свідчили про смерть його матері, у певний час та за певних обставин, про що може свідчити лікарське свідоцтво про смерть. Покази свідків в даному випадку не можуть бути належним та достовірними доказами, оскільки дані особи не є фахівцями в галузі медицини, не можуть підтвердити суду, що смерть настала саме ІНФОРМАЦІЯ_2 , причину смерті, також суду не надавались докази з місця поховання, довідок про час та місце поховання саме ОСОБА_2 . Також, заявником було зазначено, що він звертався до органів влади щодо вирішення питання про надання відповідного документу про смерть матері, враховуючи обставини її поховання, але йому, усно, роз`яснили порядок отримання такого документу, виключно шляхом проведення ексгумації, з яким він не погодився через брак коштів.

Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження с. Старий Салтів, Вовчанського району Харківської області, зареєстрований АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою, фактично проживає АДРЕСА_2 , що підтверджується копією паспорту та копією довідки ВПО.

Відповідно до копії свідоцтва про народження матір`ю заявника є ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Шестакове, Вовчанського району, Харківської області, зареєстрована АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту.

Відповідно до копії виписки з медичної картки амбулаторного хворого, ОСОБА_2 дійсно перебувала на диспансерному обліку за місцем мешкання у сімейного лікаря амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с.Тернова КНП Липецької сільської ради «Центр первинної медичної допомоги №5 Харківського району», лікарів кардіолога та невролога Мереф`янської ЦРЛ, більше 30 років з приводу захворювань, періодично проходила стаціонарне лікування, з початку 2021 року стан хворої поступово погіршився, незважаючи на проведене амбулаторне та стаціонарне лікування.

Зі слів родичів та сусідів ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На цей час с. Перемога Харківського району перебувала під окупацією військами РФ, лікувальні заклади не працювали, у родичів не було можливості звернутись до сімейного лікаря та отримати лікарське свідоцтво про смерть.

З показів свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 вбачається, що вони є сусідами ОСОБА_2 та проживали на час її смерті поруч з нею та саме під час бойових дій і окупації їхнього селища. Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 під вечір стало зле і вона померла. 04.03.2022 року за допомогою сусідів її поховали на місцевому кладовищі, документів щодо поховання або смерті ОСОБА_2 сусідами отримано не було, оскільки в селі не було органів влади, не було медичних працівників.

Із повідомлення КНП «Центр первинної медичної допомоги №5 Харківського району» від 13.06.2023 року вбачається, що у родичів ОСОБА_2 не було можливості звернутись до сімейного лікаря та отримати лікарське свідоцтво про смерть, оскільки сімейний лікар амбулаторії с. Тернова не мав можливості ІНФОРМАЦІЯ_2 потрапити з м. Харків до окупованої території с. Перемога Харківського району, для встановлення факту смерті та видачі лікарського свідоцтва про смерть. Згідно до вимог Інструкції щодо заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть (форма 106/о), затвердженої Наказом МОЗ України від 08.08.2006 року №545: п.2.2. Лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і записів у медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результату розтину, п.2.4. Забороняється видача лікарського свідоцтва про смерть заочно, без особистого встановлення лікарем факту смерті. У виняткових випадках свідоцтво про смерть може бути видано лікарем, який встановив смерть тільки на підставі огляду трупа (при відсутності ознак або підозри на насильницьку смерть) та даних медичної документації про наявність у померлого при житті хвороб, які в своєму перебігу могли призвести до настання смерті, тобто можливість видачі свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на окупованій території не передбачена діючими інструкціями та наказами МОЗУ.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що він є сином померлої ОСОБА_2 , на момент її смерті селище перебувало в окупації, через відсутність можливості звернутись до закладу охорони здоров`я, документів встановленої форми про смерть, що повинен бути виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою отримано не було. На день смерті, через окупацію селища, не було можливим, викликати швидку, звернутись за послугами з поховання, тому її було поховано сусідами, які також проживали у вказаному селі в період окупації. Зазначав, що станом на момент розгляду він позбавлений можливості отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території на той момент, де проходили активні бойові дії, на якій не можливо було отримати медичний документ, що може бути прийнятий відділом державної реєстрації. Встановлення даного факту є потрібним для реєстрації факту смерті матері та отримання відповідного свідоцтва.

Частинами третьою-четвертою статті 49 Цивільного кодексу України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою.

Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлена Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженої наказом Міністерством охорони здоров`я України № 545 від 08 серпня 2006 року.

Відповідно до положень вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину.

Пунктом 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за № 719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

У відповідності до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.

Чинний ЦПК України містить чотири процедури, наслідком якої є ухвалення судового рішення, на підставі якого органами ДРАЦСу може бути видано свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України).

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду (частина друга статті 317 ЦПК України).

У заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів (частина перша-друга статті 318 ЦПК України).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях" розширено перелік територій, щодо яких поширює свою дію стаття 317 ЦПК. На даний час до них відносяться території, на яких введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окуповані території України, визначені такими відповідно до діючого законодавства.

Враховуючи, що Указом Президента України воєнний стан встановлено із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України, тому даний спрощений порядок розповсюджується на встановлення юридичних фактів, що відбулись на всій території України (як мінімум - до закінчення воєнного стану). Але в основному такий спосіб стосується зони воєнних дій та тимчасово окупованих територій, оскільки на таких територіях не функціонують відповідні органи, які можуть зафіксувати факт смерті.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, зокрема, можуть бути:

- письмові докази;

- речові докази, зокрема звуко- і відеозаписи;

- висновки експертів;

- копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть;

- пояснення свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник;

- довідки з військомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців);

- заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі в обставинах, що загрожували їй смертю.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Частинами першою, другою статті 294 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22.

Встановлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.

Крім того, відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У справі, яка переглядається встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є матір`ю заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Матеріали справи містять покази свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , з яких вбачається, що саме вони приймали участь в похованні ОСОБА_2 , яка померла у присутності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також в матеріалах справи наявні письмові пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які посвідчені Начальником Липецької СВА О.М. Слабченко , з яких убачається, що ОСОБА_2 померла своєю смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 , поховали її на кладовище 04.03.2022 в присутності свідка ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Вищенаведені докази у їх сукупності та взаємозв`язку дають підстави для висновку про доведеність вимог заявника належними та допустимими доказами, достатніми для висновку про те, що його матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Перемога Липецької сільської територіальної громади Харківського району Харківської області, Україна.

Суд першої інстанції всупереч приписам частини першої статті 294 ЦПК України не дослідив у повній мірі всі докази, надані заявником, не надав належної оцінки доводам ОСОБА_1 , не врахував вік його матері та інші обставини, які мають значення для розгляду справи та сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів заявника.

Враховуючи наведене, висновки суду першої інстанції не можна вважати обґрунтованими, оскільки вони є такими, що не відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішенні справ із метою ефективного захисту порушених прав.

Таким чином, зважаючи на те, що заявник ОСОБА_1 обґрунтував необхідність встановлення факту смерті його матері і заявником на підтвердження факту смерті матері надано належні, допустимі та достовірні докази, достатні для висновку про обґрунтованість заяви, беручи до уваги те, що в інший спосіб заявник не може підтвердити ту обставину, що його матір ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у справі підстав до задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті його матері.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судом при ухваленні рішення було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про відмову у задоволенні заяви, колегія суддів, повно, всебічно та об`єктивно встановивши обставини справи та перевіривши їх наявними у справі належними, допустимими та достовірними доказами, дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 22 червня 2023 року - скасувати та постановити по справі нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с.Шестакове, Вовчанського району, Харківської областіпомерла ІНФОРМАЦІЯ_6 в с. Перемога, Липецької сільської територіальної громади, Харківського району, Харківської області, Україна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 13.09.2023 року.