Справа № 348/808/20
Провадження № 22-ц/4808/959/23
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 адвоката Лейбюка В.П., представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Куцого О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Делятинської селищної ради об`єднаної територіальної громади Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку прийняття спадщини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Лейбюка Василя Петровича на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Міськевич О.Я. 25 травня 2023 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Делятинської селищної ради ОТГ Надвірнянського району Івано-Франківської області, ОСОБА_1 про визначення додаткового строку прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що з 1997 року вона з ОСОБА_3 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. З 2001 року по 23 вересня 2019 року проживали разом у житловому будинку АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_3 на праві власності згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом №2 98 від 09.02.2017.

Під час спільного проживання вона та ОСОБА_3 разом вели спільне господарство, спільний побут, разом працювали та жили, мали спільний бюджет, фактично виконували права та обов`язки подружжя, тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка.

На початку 2019 року ОСОБА_3 захворів, у зв`язку із чим перебував на лікуванні у Делятинській міській лікарні. Згодом хвороба почала прогресувати, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер ( у віці 43 років). Так як вона та померлий не були одружені, свідоцтво про смерть отримав його брат ОСОБА_1 . 20 березня 2020 року нею отримано поштовим зв`язком від приватного нотаріуса Чорнопотоківської сільської ради Надвірнянського району Кузнєцової Н.М. лист за № 51/02-14 від 03.03.2020, відповідно до якого їй стало відомо про те, що ОСОБА_3 ще 16 березня 2017 року склав заповіт, посвідчений секретарем сільської ради, відповідно до якого все належне йому майно, з чого б воно не складалося та де б воно не було, заповів їй, ОСОБА_2 . Після повідомлення нотаріуса про заповіт, нею було детально оглянуті особисті речі померлого ОСОБА_3 , в яких вона знайшла цей документ. Таким чином тоді вона дізналася про фактичне існування заповіту.

Відповідно до листа № 51/02-14 від 03.03.2020р. приватний нотаріус Кузнєцова Н.М. рекомендувала їй в термін до 23.03.2020р. з`явитися до неї (так як у неї 24.12.2019р. заведена спадкова справа за № 95/2019) для написання заяви про прийняття спадщини.

Після отримання листа вона зателефонувала до нотаріуса для уточнення можливості написання заяви в період карантину, на що нотаріус їй повідомила, що на період карантину вона не працює. Також, через вжиті урядом карантинні заходи відповідно до положень постанови КМУ від 11.03.2020р. «Про запобігання поширення коронавірусу» вона не змогла в строк до 23 березня 2020 року звернутися до сільської ради для написання заяви про прийняття спадщини за заповітом та направити її поштою приватному нотаріусу.

Після послаблення карантинних заходів вона звернулася до приватного нотаріуса Кузнєцової Н.М з метою подання заяви про прийняття спадщини, однак нотаріус їй повідомила, що строк подання такої заяви нею пропущений та рекомендувала їй звернутися до суду із заявою про продовження даного строку.

Вважає, що нею пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки про існування заповіту вона дізналася лише після отримання листа нотаріуса у березні 2020 року. Крім того, через вжиті заходи по запобіганню захворювання на коронавірус, вона не мала змоги вчасно звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Просила визначити їй додатковий строк у два місяці для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Чорний Потік Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с.1-4, том.1).

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2023 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк протягом двох місяців з дня набрання даним рішенням законної сили, для подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Чорний Потік, Надвірнянського району, Івано-Франківської області (а.с.212-215, том.1).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що жодного доказу в розумінні ст.ст.76-81 ЦПК України поважності пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини позивачу після смерті спадкодавця позивачем не надано. Суд не надав належної оцінки документам, що посвідчують особу позивача та не звернув увагу чи зверталася позивач із заявою про прийняття спадщини. Позивач після смерті спадкодавця проживала та проживає в спадковому будинку і жодних перешкод для подачі заяви про прийняття спадщини в шестимісячний термін після смерті спадкодавця в позивача не було.

Суд не в повній мірі взяв до уваги відзив та заперечення відповідача ОСОБА_1 , де відповідач посилався на актуальну судову практику в подібних справах.

Апелянт заперечує належність заповіту позивачу та зазначає, що суд не належно перевірив відповідність особи, як подала позов, особі, яка записана в заповіті по справі. Також відповідачу ОСОБА_1 достеменно відомо від померлого брата ОСОБА_3 , що позивач ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Паспортний документ позивача ОСОБА_4 із датою народження 1969 року. Така ж дата народження вказана в заповіті на ім`я особи спадкодавця ОСОБА_5 . Візуально із копії паспорта ОСОБА_2 вбачається підтирання цифри 7 та проставлення цифри 9, що є фактично підробленням паспортного документа особи ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_1 звернувся до Надвірнянського ВП ГУНП в Івано-Франківській області із цього приводу. Слідчий при перевірці копії паспортного документа ОСОБА_4 встановив, що особи ОСОБА_2 із датою народження ІНФОРМАЦІЯ_5 в реєстрі Міграційної служби України не існує. Тому позивач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 не є спадкоємцем.

До смерті спадкодавця позивач постійно проживала із ним та мала спільний побут, взаємні права та обов`язки подружжя. Інших осіб із ними не проживало. На день смерті спадкодавця 23 вересня 2019 року та до цього часу спадкоємець проживала самостійно проживає у спадковому майні, тому могла знати про наявність заповіту. Доказів поважних причин про незнання наявності заповіту в період після смерті спадкодавця, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , і до 23.03.2020 року взагалі немає.

Суд не надав належної оцінки повідомленням Делятинської селищної ради від 19.02.2020 року про те, що ОСОБА_2 в с.Чорний Потік не зареєстрована, однак проживає за адресою АДРЕСА_1 станом на 09.02.2020 року. Факт самостійного проживання позивача після смерті спадкодавця в спадковому майні також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов будинку АДРЕСА_1 .

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити; скасувати заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою Надвірнянського районного суду від 22.05.2020 року. Вирішити питання судових витрат (а.с.2-11, том.2).

У судове засідання не з`явився представник Делятинської селищної ради, направивши на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутності представника Делятинської селищної ради. Зі змісту заяви позовні вимоги Делятинська селищна рада не заперечує.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому колегія суддів розглянула справу у відсутності представника Делятинської селищної ради.

В силу ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Вислухавши доповідь судді, пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 адвоката Лейбюка В.П., представника позивачки ОСОБА_2 адвоката Куцого О.С., дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з положень ст.ст.1268,1270,1272 ЦК України, встановивши, що ОСОБА_2 як спадкоємець за заповітом має право на спадкування, враховуючи свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права, приймаючи до уваги, що про наявність заповіту позивач дізналась за три дні до закінчення встановленого законом строку для прийняття спадщини, два з яких припали на вихідні дні, тому за вказаних обставин, а також через вжиті урядом карантинні заходи відповідно до положень постанови КМУ від 11.03.2020 «Про запобігання поширення коронавірусу» не змогла у встановлений законом строк (в строк до 23.03.2020 року) подати заяву про прийняття спадщини за заповітом та направити її поштою приватному нотаріусу.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Встановлено, що ОСОБА_2 у період з 1997 року по 23.09.2019 проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка, зокрема місцем проживання їх був житловий будинок АДРЕСА_2 . Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на праві власності згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом № 298 від 09.02.2017 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 79938161 від 09.02.2017 (а.с. а.с. 11, 12, том.1).

16 березня 2017 року ОСОБА_3 склав заповіт, в якому зробив заповітне розпорядження, а саме все належне йому майно, з чого б воно не складалось, та де б воно не знаходилось, заповів у власність ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Заповіт цього ж дня був посвідчений секретарем Чорнопотоківської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 14 (а.с. 10,том.1 ).

Спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Чорний Потік Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією актового запису про смерть № 183 від 25.09.2019 (а.с. 40,том.1).

09 березня 2023 року приватний нотаріус Надвірнянського РНО Кузнєцова Н.М. надіслала на адресу ОСОБА_2 повідомлення від 03.03.2020 за № 51/02-14 про те, що нею 24.12.2019р. заведена спадкова справа за № 95/2019 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За даними спадкового реєстру заповітів/спадкових договорів виявлено наявність заповіту від імені ОСОБА_3 , який посвідчений Чорнопотоківською сільською радою 16.03.2017р. за реєстровим № 14, на ім`я ОСОБА_2 . Також вказаним листом приватним нотаріусом Кузнєцовою Н.М. рекомендовано ОСОБА_2 в термін до 23.03.2020р. з`явитися в нотаріальну контору для написання заяви про прийняття спадщини (а.с. 8,том.1).

Із матеріалів спадкової справи вбачається, що 24.12.2019р. до приватного нотаріуса Надвірнянського РНО Кузнєцової Н.М. звернувся ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини після смерті брата ОСОБА_3 . У вказаній заяві ОСОБА_1 вказав, що на час смерті спадкодавець у зареєстрованому шлюбі не перебував, однією сім`єю з жінкою без реєстрації шлюбу не проживав, дітей не мав. Інших спадкоємців, крім нього, немає. На підставі вказаної заяви нотаріусом Кузнєцовою Н.М. 24.12.2019 була заведена спадкова справа за № 95/2019, що підтверджується також Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 24.12.2019 (а.с. 44, 57,том.1).

Померлий ОСОБА_3 на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_1 , з яким на момент смерті проживав і був зареєстрований брат ОСОБА_1 , який проживає за вказаною адресою по даний час. Заборона (арешт) на майно померлого ОСОБА_3 не накладалось. Земельна ділянка, яка була в користуванні померлого ОСОБА_3 , площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, не приватизована. Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчений Чорнопотоківською сільською радою 16.03.2017 за № 14. Вказані обставини підтверджуються довідкою від 01.10.2019 за № 2144, виданою Делятинською селищною радою Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 46,том.1).

За даними спадкового реєстру заповітів/спадкових договорів, виявлено наявність заповіту від імені ОСОБА_3 , посвідченого Чорнопотоківською сільською радою 16.03.2017р. за реєстровим № 14, що підтверджується Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (а.с. 53-55,том.1).

З повідомлення Делятинської селищної ради від 19.02.2020р. № 4/02-60, наданого приватному нотаріусу Кузнєцовій Н.М. вбачається, що ОСОБА_2 в с. Чорний Потік не зареєстрована, однак проживає за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 64,том.1).

Приватним нотаріусом Кузнєцовою Н.М. розміщено оголошення в газеті «Народна Воля», випуск від 03.03.2020 № 26-28, про необхідність звернутись спадкоємцям в нотаріальну контору в строк до 23.03.2020р. із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 66-67,том.1).

22 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Надвірнянського РНО Івано-Франківської області Кузнєцової Н.М. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 (а.с.68,том.1).

Згідно листа нотаріуса від 22.05.2020р. за № 79/02-14 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , так як заявник втратила можливість подати заяву про прийняття спадщини за заповітом (ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України), оскільки минув шестимісячний строк для прийняття спадщини, і заявниця не була зареєстрована за однією адресою зі спадкодавцем (а.с. 69,том.1).

Позивачка мотивує свій позов тим, що своєчасно протягом шести місяців після смерті ОСОБА_3 не подала заяви в нотаріальну контору за місцем знаходження майна про прийняття спадщини. Причиною цього було те, що їй не було відомо про заповіт, бо за життя спадкодавець їй нічого не повідомив про свою волю і вона вважала, що не має права на спадщину, бо був спадкоємець другої (попередньої ) черги (брат спадкодавця). Про наявність заповіту на її ім`я позивач дізналась лише з листа приватного нотаріуса Кузнєцової Н.М. за №51/02-14 від 03.03.2020р., який згідно поштового штемпеля відправлений 09.03.2020р, та який вона отримала 20.03.2023р.. Вказаний заповіт вона знайшла після детального огляду особистих речей померлого ОСОБА_3 . Але через вжиті урядом карантинні заходи відповідно до положень постанови КМУ від 11.03.2020р. «Про запобігання поширення коронавірусу» вона не змогла в строк до 23.03.2020р. подати заяву про прийняття спадщини за заповітом.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через незнання положень закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема такі: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20).

У постанові ВС від 26.10.2022 року у справі 522/17925/16 Верховний Суд виходить з того, що незнання спадкоємцем про існування заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Проте ця обставина є поважною в разі, якщо особа знала про смерть спадкодавця, але їй не було відомо про заповіт, складений на її ім`я, оскільки у випадку, якщо особа не знала про смерть спадкодавця, то навіть її обізнаність про наявність заповіту не вплинула б на реалізацію нею спадкових прав, зокрема права на подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема, у постановах від 09.06.2022 року в справі №369/1913/17 (провадження №61-12004св21), від 20.07.2022 року в справі №461/2565/20 (провадження №61-21209св21), про те, що свобода заповіту як принцип спадкового права, включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Як на підстави поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини ОСОБА_2 посилається на необізнаність про заповіт, складений на її ім`я, а також те, що з померлим не були одружені, а тому не мала законних підстав отримати свідоцтво про смерть. Зазначила, що лише в березні 2020 року їй стало відомо про наявність заповіту від приватного нотаріуса.

Позивач звернулась з позовом до суду 22.05.2020 р., тобто на другий місяць після того, як дізнався про наявність заповіту, що відповідає межам строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Так, шестимісячний строк для прийняття спадщини закінчився 23 березня 2020 року, інформаційний лист нотаріуса про наявність заповіту на користь позивачки датований 03.03.2020 року. Постановою КМУ № 211 від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 р. до 22 травня 2020 р. на всій території України карантин (п.1). Позивачка пояснила, що цей лист нею отриманий поштою 20 березня 2020 року. При цьому 21 і 22 березня 2020 року припали на вихідні дня (субота і неділя). Позивачкою подана заява про прийняття спадщини 22 травня 2020 року.

Враховуючи, що позивач до введення карантину на території України не була обізнана про наявність заповіту, високу ступінь суворості карантинних заходів на території України навесні 2020 року, які полягали у обмеженому пересуванні осіб вулицями, громадським транспортом, а також обмеженій роботі підприємств, установ і організацій, в тому числі і нотаріальних контор, тому суд вірно вважав причину пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивачкою поважною. Крім того, слід прийняти до уваги, що пропущений строк є нетривалим.

З огляду на однозначні положення ч. 1 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК України про виникнення у спадкоємців права на спадщину з моменту смерті спадкодавця, у ОСОБА_2 , з урахуванням наведених нею у позові переконливих мотивів, виникло «законне сподівання» на успадкуванні прав на нерухоме майно від спадкодавця через визначення в судовому порядку додаткового строку на прийняття спадщини. Таке «законне сподівання» входить до поняття «майно», вільне володіння яким захищається ст.1 Першого протоколу Конвенції (про ознаки «законного сподівання» зазначено у п.35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Суханов та Ільченко проти України» від26 червня 2014 року, які застосовуються у даній справі).

Отже, воля спадкодавця на випадок його смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації на користь позивача, оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах.

На підставі наведеного, суд дійшов вірного висновку про наявність у позивача причин, пов`язаних з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення дій в межах строку для прийняття спадщини, які пов`язані з її необізнаністю про наявність заповіту та картинними заходами, застосованими на території України з 11 березня 2020 року по 22 травня 2020 року, що є підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. А враховуючи, що пропущений строк є нетривалим, виходячи із принципів виваженості, розумності і співмірності між тривалістю пропущеного строку, причинами такого пропуску і втратою права на спадкування, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно оцінені причини пропуску строку як поважні і надано додатковий строк позивачці для подання заяви про прийняття спадщини.

Згідно витягу з Державного демографічного реєстру №208822 від 01.09.2023 року дата народження ОСОБА_2 значиться ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності дати народження в заповіті та паспортних даних, зокрема інформації щодо дати народження позивачки (1969 року народження чи 1967 року народження) не є безумовною підставою для скасування рішення суду, оскільки сторонами визнається і судом встановлено у судовому засіданні, що позивачка проживала тривалий час (протягом двадцяти років) зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка. У її паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданому Нововолинським МВ УМВС України в Волинській області 06 травня 2004 року була зазначена дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_7 ». У запис про дату народження не виключається внесення виправлень, тим більше, що вказаний рік народження позивачки не співпадає із роком народження, зазначеним у Державному демографічному реєстрі. Однак неспівпадіння у році народження не дає підстав вважати, що заповіт був складений на користь іншої особи, а не позивачки. Навпаки, у судовому засіданні встановлено, що саме позивачки проживала із спадкодавцем однією сім`єю і, очевидно, заповіт не міг бути складений на іншу особу, прізвище, ім`я, по-батькові, а також число і місяць народження якої збігалися із такими ж персональними даними позивачки. Тому суд вірно виходив із волі спадкодавця, оскільки сумнівів в особі спадкоємця за заповітом не виникає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374,375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лейбюка Василя Петровича залишити без задоволення, рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 25 травня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 12 вересня 2023 року.