Справа № 309/961/23
Провадження № 2/309/207/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Піцура Я.Я.,

за участю секретаря Росоха Д.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що згідно нотаріально посвідченого договору позики від 07.12.2022 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_4 у боргу суму в розмірі 53 920 доларів США, що еквіваленто на день укладення договору 2 143 320 грн. Позика повинна була бути повернутою до 07.03.2023. При укладенні договору, позичальник ствердив, що перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , яка дала згоду на укладення даного договору. Отже такий договір укладено в інтересах сім`ї, і повернення боргу покладається на подружжя солідарно.

Посилаючись на викладене просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за договором позики в сумі 53 920 доларів США, що еквівалентно 2 143 320 грн. та судові витрати.

У відзиві на позов відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у його задоволенні. Вказує, що з відповідачкою ОСОБА_5 він перебуває у зареєстрованому шлюбі та проживають у будинку за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок не є спільною власністю подружжя, оскільки був подарований дружині. З дружиною стосунки не склалися, вони мало спілкувалися, не втручалися у справи одне одного, дружина на ринку в м.Хуст здійснювала стихійний обмін валют. 06.12.2022 дружина прийшла додому з ринку у пригніченому стані та неадекватно поводилася. Розповіла, що з 2018 року вона отримувала від позивачки кошт у гривнях різними сумами для реалізації їх обміну в іноземні валюти, де на різниці курсу повинна була отримувати прибутки. Після чого повертати частинами позичені кошти, частину прибутку залишати собі, а частину передавати ОСОБА_4 . Розписок та договорів при цьому не укладали. Для перерахування коштів ОСОБА_4 відправляла через Вайбер зображення банківських карток, а дружина перераховувала кошти на рахунки банківських карток через банкомат. У вересні 2022 року ОСОБА_4 заявила, що потрібно терміново повернути частину коштів, а саме 1 200 000 грн., чи перерахувала дружина ці кошти йому не відомо. 06.12.2022 він почав виясняти де дружина поділа кошти, і вона заявила, що частину коштів викрадено, а іншу частину передала іншим кредиторам. 07.12.2022 дружина хотіла позбавити себе життя. Відразу, він перебуваючи у збудженому та психологічно безпорадному стані, не знаючи як діяти та бажаючи заспокоїти дружину і підписав договір позики з ОСОБА_4 , однак ніяких грошей він за договором не отримував. На виконання договору він перерахував ОСОБА_6 10 000 грн. Вказує, що станом на 07.03.2023 курс гривні до долара США становить 39,75. Зазначає, що договір укладений під впливом тяжких обставин.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позов та просив його задовольнити. Вказує, що було укладено договір позики згідно якого ОСОБА_2 отримав у борг 2 143 320 грн, який зобов`язався повернути. Його дружина ОСОБА_5 дала згоду на укладення договору. Даний договір нотаріально посвідчено і такий є чинним.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 зазначив, що 06.12.2022 його жінка попросила їй допомогти., і тому він підписав той договір. Грошей він не отримував, які були відносини між жінкою та ОСОБА_4 , він не знає. Зараз частково гроші повертає.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стець М.І. просив відмовити у задоволенні позову. Вказує, що договір укладено унаслідок складних сімейних обставин. Кошти за договором не отримувалися. Так, 06.12 прийшла жінка позивача у важкому стані і повідомила про існування боргу перед ОСОБА_4 . Він зустрівся з ОСОБА_4 і підписав договір, жодних коштів він не отримував.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з`явилася, клопотань не заявляла, про час і місце судового розгляду повідомлялася шляхом направлення їй поштової кореспонденції за адресою реєстрації місця проживання, яка однак повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до приписів п.4 ч.8 ст. 128ЦПК України свідчить про вручення їй відповідної кореспонденції.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно нотаріально посвідченого договору позики від 07.12.2022 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_4 гроші в сумі 2 143 320 грн., що в еквіваленті становить 53 920 доларів США (а.с.7).

Пунктом 2 договору позики передбачено, що остаточний розрахунок щодо повернення зазначеної вище суми позики в еквіваленті 53 920 доларів США, згідно комерційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого АТ КБ «ПриватБанк», позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві в строк до 07.03.2023 включно, сума позики в гривні може змінюватися в залежності від зміни комерційного курсу гривні до іноземних валют, встановленого АТ КБ «ПриватБанк» на момент повернення позики.

Пунктом 11 договору позики сторони засвідчили, що зокрема: договір не укладається під впливом тяжкої до них обставини; позичальник стверджу; що на момент укладення цього договору він перебуває у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_7 , яка згідна на укладення договору, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Хустського РНО Чіжмарь С.І. 07.12.2022 за реєстровим №11626.

Згідно п.17 договору позики сторони підтверджують, що на момент підписання цього договору Позичальник отримав від позикодавця суму в розмірі 2 143 000.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд відхиляє твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що гроші за договором позики він не отримував, оскільки таке є голослівним та нічим не підтвердженим.

Окрім того п.17 договору позики чітко передбачено, що ОСОБА_2 отримав від позикодавця суму в розмірі 2 143 000 на момент підписання договору. Сам договір позики є чинним, ніким у судовому порядку не оспорений, не є нікчемним у силу закону, а тому створює для його сторін відповідні правові наслідки.

При цьому посилання відповідача ОСОБА_2 у відзиві на відповідні постанови Верховного Суду України, у яких сказано про необхідність дослідження боргових розписок для встановлення справжньої правової природу правовідносин, є недоречним, оскільки у даному випадку договір позики укладений між сторонами не у вигляді розписки, а у письмовій формі з нотаріальним посвідченням.

Стосовно посилання представника відповідача на укладення договору внаслідок важких сімейних обставин, то суд констатує, що договір позики від 07.12.2022 ніким у судовому порядку не оспорюється, у тому числі й з підстав передбачених ст. 233 ЦК України, такий договір є чинним та правомірним (ст. 204 ЦК України), та створює для його сторін відповідні правові наслідки.

Відтак, оскільки відповідно до умов договору відповідач не повернув позику у повному обсязі у строк до 07.03.2023, то позивач вправі ставити питання про повернення йому залишку суми боргу у судовому порядку.

Щодо підстав для солідарного стягнення боргу з відповідача ОСОБА_5 то з цього приводу слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19).

Відповідно до частини другої статті 73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби.

Таким чином, за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм майном.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Суд враховує, що договір позики був укладений за згодою дружини позичальника ОСОБА_5 , про що чітко зазначено у п.11 Договору позики, і доказів протилежного, зокрема, що відповідна заява ОСОБА_5 від 07.12.2022 приватному нотаріусу Хустського РНО Чіжмарь С.І. не подавалася і ним не посвідчувалася, відповідачами не надано та вказану обставину не спростовано.

ОСОБА_5 не надано доказів того, що кошти отримані за договором позики були використані не в інтересах сім`ї, а на особисті потреби ОСОБА_2 . Тобто ОСОБА_5 не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Так, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

У той же час, доказів того, що отримані грошові кошти були витрачені не в інтересах сім`ї, відповідачами не надано та не підтверджено це відповідними доказами.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Ураховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави для солідарного стягнення суми боргу з обох з відповідачів.

Щодо суми позики, валюти позики та розміру суми, яка підлягає стягненню, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Так з п.п.1 та 17 договору позики слідує, що у борг була передані грошові кошти у розмірі саме 2 143 320 грн., тобто валютою позики є національна валюта гривня, і саме вказану сума коштів була отримана в борг, а тому позика підлягає поверненню також у гривнях, без визначення еквіваленту у іноземній валюті, не зважаючи на те, що таки еквівалент фігурує у п.1 договору позики.

Разом з тим слід урахувати, що відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Порядок повернення позики чітко визначений п.2 договору, з якого слідує, що сума позики, яка підлягає поверненню визначається у гривнях виходячи з еквіваленту 53 920 доларів США, згідно комерційного курсу гривні щодо іноземних валют, встановленого АТ КБ «ПриватБанк» на момент повернення, тобто станом на 07.03.2023.

Згідно даних, які містяться на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» (https://privatbank.ua/rates-archive#archive-block), станом на 07.03.2023 комерційний курс гривні щодо долара США було встановлено 36,5686 за 1 долар США.

Відтак поверненню підлягає позика у розмірі 1 971 778,91 грн (53 920 * 36,5686).

При цьому, оскільки як встановлено 02.05.2023 року та 07.08.2023 відповідач ОСОБА_2 здійснив грошовий переказ через АТ «Укрпошта» на адресу позивача ОСОБА_4 на суму по 10 000 грн, і у судовому засіданні представник позивача (після спілкування з позивачем у телефонному режимі) визнав щодо отримання позивачем указаних коштів, то на думку суду відповідну суму боргу слід зменшити на 20 000 грн, і така складатиме 1 951 778,91 грн.

Узагальнюючи наведене, на думку суду позов підлягає частковому задоволенню шляхом солідарного стягнення з відповідачів суми боргу у розмірі 1 951 778,91 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за пред`явлення позову сплачено судовий збір у розмірі 13 420 грн, а за заяву про забезпечення позову у розмірі 536,80 грн., а отже загальний розмір сплаченого позивачем судового збору становить 13 956,80. Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 2 143 320 грн, і такий позов визнано судом обґрунтованим на суму 1 971 778,91 грн (20 000 грн. боргу, яку суд визнав обґрунтованою, і яку було сплачено відповідачем після пред`явлення позову також слід врахувати при розподілі судових витрат), що становить 91,99% від заявлених вимог, а отже позивачу підлягає компенсація судового збору у розмірі 12 838,86 грн (13 956,80 * 91,99%), тобто по 6419,43 грн. з кожного з відповідачів.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст.ст.11, 526, 626, 1048-1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) заборгованість за договором позики у розмірі 1 951 778 (один мільйон дев`ятсот п`ятдесят одна тисяча сімсот сімдесят вісім) гривень 91 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 6419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 43 копійки.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (мешканки АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 6419 (шість тисяч чотириста дев`ятнадцять) гривень 43 копійки.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 07 вересня 2023 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.