Провадження № 2/161/545/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Ленічевої Н.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,,

відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

представника третьої особи Домальчука Р.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору та поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач-1, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - відповідач-2, ОСОБА_4 ) про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору та поділ майна.

Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 01 січня 2008 року по 01 вересня 2020 року позивач та відповідач-1 перебували у фактичних шлюбних відносинах, як чоловік та жінка, від яких мають двох дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування у фактичних шлюбних відносинах сторони набули ряд рухомого та нерухомого майна, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 , торгово-офісне приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , автомобіль Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Позивач, з врахування заяви про збільшення позовних вимог та доповнення підстав позову від 27 лютого 2023 року, вважає, що, торгово-офісне приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 є його особистою приватною власністю, оскільки саме він організовував роботи з переобладнання приміщення, за його кошти воно було придбане.

Квартиру за адресою АДРЕСА_1 , автомобіль Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , позивач вважає спільною сумісною власністю подружжя.

Автомобіль ОСОБА_8 , 2013 року випуску, був відчужений відповідачем-1 у грудні 2019 року без згоди на те позивача і кошти від такого продажу не використовувалися в інтересах сім`ї.

Торгово-офісне приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , 09 вересня 2020 року за договором купівлі-продажу було відчужене на користь відповідача-2, яка є родичем відповідача-1. В подальшому відповідач-2 подарувала це приміщення назад відповідачу-1.

З наведених вище підстав, з врахуванням заяви від 23 лютого 2023 року, позивач просить суд:

1) встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 01 січня 2008 року по 01 вересня 2020 року;

2) визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно:

- квартиру загальною площею 78 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

- автомобіль Land Rover Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

3) визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 торгово-офісне приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 ;

4) в порядку поділу спільного сумісного майна виділити у власність ОСОБА_1 1/2 частку квартири загальною площею 78 кв.м., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 ;

5) стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 293 000,00 грн. в якості компенсації вартості 1/2 частки реалізованого спільного сумісного майна, а саме автомобіля Land Rover Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 ;

6) визнати недійсним договір купівлі-продажу торгово-офісних приміщень за адресою АДРЕСА_2 , укладений 09 вересня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватний нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5140;

7) витребувати у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 торгово-офісне приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 (т.3 а.с.88-91).

Відповідач-1 у письмовому відзиві позовні вимоги заперечила повністю. Відповідач-1 частково визнає факт спільного проживання до березня 2017 року, але вказує, що після березня 2017 року сторони спільно не проживали. Також зазначає, що у період з липня 2011 року по лютий 2017 року сторони, хоча і проживали разом, але їх відносини не були сімейними.

Стосовно торгово-офісного приміщення за адресою АДРЕСА_2 , відповідач вказує, що воно утворилося внаслідок об`єднання двох квартир №№1 та 44 , які вона придбала за власні кошти у 2008 році. Відповідач-1 вказує, що позивач дійсно брав участь в переобладнанні цих квартир під торгово-офісне приміщення, але всі ці роботи здійснювалися за власні кошти відповідача-1.

Щодо автомобіля Land Rover Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 відповідач-1 вказує, що він був придбаний виключно за її власні кошти, які були отримані внаслідок продажу іншого автомобіля Ssang Yong.

Квартиру за адресою АДРЕСА_1 відповідач-1 вважає також її особистою власністю, оскільки вона отримала кредит на неї (т.2 а.с.57-66).

Також відповідач-1 просить суд застосувати строки позовної давності (т.3 а.с.140-142).

Відповідач-2 письмового відзиву на позов не подала.

Третя особа письмових пояснень на позов не подала.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Відповідач-1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги заперечили та просили суд відмовити у їх задоволенні.

Відповідач-2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила та просила суд відмовити у їх задоволенні.

Представник третьої особи у судовому засіданні заперечив позовні вимоги в частині квартири за адресою АДРЕСА_1 , оскільки вона перебуває в іпотеці банку. Щодо непогашеного залишку по кредиту представник третьої особи повідомив, що йому невідома така інформація.

Заслухавши пояснення присутніх учасників справи, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з таких підстав.

Судом встановлено, що у період з 26 жовтня 1991 року по 06 вересня 2011 року позивач ОСОБА_1 перебував у шлюбі із ОСОБА_9 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 липня 2011 року №2-4891/11, шлюб між цими особами був розірваний. Рішення набрало законної сили 06 вересня 2011 року (т.2 а.с.67).

Позивач та відповідач-1 мають двох спільних дітей - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи слідує, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 08 лютого 2008 року відповідач-1 ОСОБА_3 придбала за 51 000,00 грн. квартиру за адресою АДРЕСА_5 , площею 42,4 кв.м. (т.1 а.с.142-144).

Також, 22 квітня 2008 року згідно договору купівлі-продажу, відповідач-1 ОСОБА_3 придбала квартиру за адресою АДРЕСА_6 , площею 38,8 кв.м., за 22 273,00 грн (т.1 а.с.173-175).

Сторонами не заперечується, що внаслідок об`єднання та реконструкції двох вищенаведених квартир було утворене торгово-офісне приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 . Право власності на це приміщення, на момент завершення його реконструкції, було зареєстровано за відповідачем.

З матеріалів справи слідує, що 09 вересня 2020 року відповідач-1 за договором купівлі-продажу відчужила вищенаведене торгово-офісне приміщення на користь відповідача-2 ОСОБА_4 (т.2 а.с.30-33).

В подальшому, за договором дарування від 10 грудня 2021 року, право власності на це майно перейшло від ОСОБА_4 назад до ОСОБА_3 (т.2 а.с.28-29).

Це приміщення на момент вирішення спору між сторонами продовжує перебувати у власності відповідача, що слідує з перевірених судом відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.3 а.с.198).

Крім того з матеріалів справи слідує, що 23 квітня 2013 року між відповідачем-1 та ПрАТ «Луцьксантехмонтаж №536» укладений договір, за яким останнє зобов`язувалося збудувати з власних матеріалів і передати відповідачу-1 2-кімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_7 . Ціна договору становила 477 840,00 грн. (т.2 а.с.153-154).

30 травня 2023 року між тими ж сторонами був підписаний договір купівлі-продажу майнових прав на цю ж квартиру (т.2 а.с.156-159).

З матеріалів справи слідує, що 13 червня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та відповідачем-1 був укладений кредитний договір на придбання майнових прав на квартиру АДРЕСА_8 . Розмір наданого кредиту становить 290 000,00 грн. (т.2 а.с.166-170).

Фактично вказаний кредит був наданий згідно Порядку здешевлення вартості іпотечних кредитів для забезпечення доступним житлом громадян, які потребують поліпшення житлових умов, який затверджений постановою КМУ від 5 квітня 2012 р. № 343, і відповідач-1 скористалася таким порядком, що підтверджується відомостями Волинського регіонального управління ДСФУ «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (т.2 а.с.175-179).

Сторонами не заперечується, що після введення в експлуатацію, вищенаведеному будинку присвоєна адреса АДРЕСА_3 , замість АДРЕСА_9 . Свідоцтво про право власності на цю квартиру, за адресою АДРЕСА_1 , видано відповідачу-1 27 серпня 2014 року (т.2 а.с.181).

З даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слідує, що на момент вирішення судом спору між сторонами, квартира за адресою АДРЕСА_1 , продовжує перебувати у власності відповідача-1. Також на квартиру зареєстроване обтяження у вигляді іпотеки ПАТ АБ «Укргазбанк» (т.3 а.с.196-197).

Також з матеріалів справи слідує, що згідно рахунку-фактури №161418 від 14 липня 2016 року, який виданий компанією «Балтіяс Релізація Центрас, СІА» (Латвійська Республіка), позивач придбав за 25 000,00 Євро автомобіль Land Rover Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 (т.2 а.с.11-12).

Факт перебування позивача за кордоном станом на 14 липня 2016 року підтверджується відмітками в його паспорті громадянина України для виїзду за кордон (т.2 а.с.10).

На території України вищенаведений автомобіль був зареєстрований на відповідача-1 01 грудня 2016 року.

18 грудня 2019 року вищенаведений автомобіль за договором купівлі-продажу був відчужений відповідачем-1 на користь відповідача-2 за 586 000,00 грн. (т.2 а.с.15).

Досліджуючи питання спільного проживання сторін у період з вересня 2008 року по серпень 2020 року, суд зазначає таке.

Статтею 74 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, чинне сімейне законодавством прямо забороняє поширення режиму спільної сумісної власності на майно, яке набуте жінкою та чоловіком, що проживали однією сім`єю, але перебували в будь-якому іншому шлюбі.

Перебування у двох шлюбах одночасно (зареєстрованому та фактичному) також суперечить моральним засадам суспільства та за чинним законодавством України не допускається.

Оскільки позивач до 05 вересня 2011 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 (попередньою дружиною), а шлюб між ними був розірваний лише 06 вересня 2011 року, тобто в день набрання законної сили відповідним рішенням суду, тому слід відмовити у задоволенні позовних вимог про встановлення факту спільного проживання між позивачем та відповідачем-1 до 05 вересня 2011 року, адже встановлення такого факту не породжує жодних майнових чи інших прав та обов`язків позивача та відповідача-1 між собою.

Таким чином, в подальшому суд розглядає лише позовні вимоги про встановлення факту проживання позивача та відповідача-1 у період з 06 вересня 2011 року по 01 вересня 2020 року.

Як слідує з матеріалів справи, позивач та відповідач-1 мають двох спільних дітей - сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Різниця у віці між вказаними дітьми є значною, а саме майже 9 років, що вказує на тривалість та міцність сімейних відносин сторін у цей період, у зв`язку з чим вони, через значний час, вирішили завести другу дитину.

Факт батьківства позивача щодо вказаних дітей відповідач-1 не заперечує.

Крім того, з наданих до позову фототаблиць слідує, що сторони у спірній період проводили спільний відпочинок, відвідували разом різні заходи, на фото вони зображені обійнятими, в сімейній обстановці та з дітьми, інколи поряд з іншими близькими та родичами. Сторона відповідача-1 не заперечувала справжність цих фотографій, а також їх датування Останнє фото спільного відпочинку датоване 30 червня 2019 року (т.1 а.с.33-60).

Згідно договорів оренди квартири від 01 травня 2009 року, від 01 травня 2011 року, від 01 травня 2013 року, від 01 травня 2016 року, від 01 травня 2018 року, позивач наймав у ОСОБА_10 квартиру за адресою АДРЕСА_10 до 31 травня 2019 року (т.1 а.с.80-96). Згідно довідки ОСББ «Промінь», у вказаній квартирі тривалий час, а саме з травня 2009 року по травень 2019 року проживали позивач, відповідач-1 та їх діти. Позивач сплачував за комунальні послуги та приймав участь у діяльності ОСББ (т.1 а.с.100). Факт сплати комунальних платежів за адресою цієї квартири саме позивачем у період з січня 2015 року по жовтень 2019 року підтверджується відповідною довідкою АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.101-124).

Крім того з матеріалів справи слідує, що у період з листопада 2019 року по серпень 2020 року стосовно позивача, за заявами відповідача-1, складалися адміністративні матеріали за вчинення правопорушень, передбачених ст.173-2 КУпАП (домашнє насильство).

Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 10 листопада 2019 року серії АПР18 №055367, ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що 10 листопада 2019 року близько 15 год. 30 хв. за місцем проживання ( АДРЕСА_11 ), вчинив домашнє насильство відносно цивільної дружини ОСОБА_3 , психологічного та фізичного характеру, а саме ображав її нецензурною лайкою та шарпав за одяг (т.3 а.с.6).

У своїй власноручно написаній заяві за цим фактом на ім`я начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області відповідач-1 ОСОБА_3 просила притягнути до відповідальності позивача, зазначаючи, що він є її цивільним чоловіком (т.3 а.с.7, 8).

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 лютого 2020 року №161/19495/19, за цим фактом ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП (т.3 а.с.10-11).

Згідно іншого протоколу про адміністративне правопорушення від 30 серпня 2020 року серії АПР18 №529017, ОСОБА_1 обвинувачувався у тому, що 30 серпня 2020 року о 10 год. 30 хв. за місцем проживання ( АДРЕСА_11 ) виражався нецензурною лайкою в сторону співмешканки ОСОБА_3 , чим завдав шкоди її психічному здоров`ю. Правопорушення було вчинено повторно протягом року (т.3 а.с.14).

У своїй власноручно написаній заяві за цим фактом на ім`я начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській області відповідач-1 ОСОБА_3 просила притягнути до відповідальності позивача, зазначаючи, що він є її співмешканцем та чоловіком у цивільному шлюбі (т.3 а.с.20, 23).

Постановою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 вересня 2020 року №161/14075/20, за цим фактом ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП (т.3 а.с.25-26).

Вищенаведене спростовує доводи відповідача-1, що вони спільно проживали з позивачем лише до березня 2017 року, адже відповідач-1 самостійно звертаючись 30 серпня 2020 року до правоохоронних органів зазначала, що ОСОБА_1 є її співмешканцем та цивільним чоловіком, а самі вищенаведені правопорушення 10 листопада 2019 року та 30 серпня 2020 року були вчинені за місцем їх спільного проживання - квартирі за адресою АДРЕСА_11 .

Покази свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про нібито не проживання сторін разом з 2017 року, не спростовують вищенаведених обставин.

Враховуючи вищевикладене, а саме факт наявності спільних дітей сторін, зі значною різницею у віці, проживання позивача та відповідача-1 у одній квартирі протягом тривалого часу, наявність значної кількості спільних фотографій сторін, з яких можливо зробити висновок про їх сімейний зв`язок, неперебування сторін у будь-якому іншому зареєстрованому шлюбі, а також самостійне зазначення відповідачем-1, принаймі до 30 серпня 2020 року, у зверненнях до правоохоронних органів позивача як співмешканця та цивільного чоловіка, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині встановлення факту проживання сторін у період з 06 вересня 2011 року по 01 вересня 2020 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Визначаючи перелік майна, яке входить до складу спільної сумісної власності подружжя, суд зазначає наступне.

Як вже зазначав суд, статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, вирішуючи питання про включення чи не включення того чи іншого майна до складу спільної сумісної власності подружжя, суд керується загальними приписами глави 8 СК України, щодо майна яке набуте сторонами у період з 06 вересня 2011 року по 01 вересня 2020 року, коли сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Щодо квартири за адресою АДРЕСА_1 , то суд зазначає, що вона фактично придбавалася відповідачем-1 у квітні 2013 року, тобто, на час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, за рахунок кредитних коштів, наданих ПАТ АБ «Укргазбанк».

Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач-1 погасила чи погашає кредит, отриманий на квартиру, виключно за рахунок особистих коштів. Вказаний кредит, в розумінні глави 8 СК України, є спільним зобов`язанням позивача та відповідача-1, як осіб, які перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Зважаючи на вищевикладене та приписи ст.ст.60, 74 СК України, вказана квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача-1.

Підстав для відступу від засад рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності судом не встановлено, а тому частки сторін, на підставі ст.70 СК України, є рівними.

Тому, для вирішення сімейного спору сторін, в порядку поділу спільної сумісної власності слід визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Такий спосіб задоволення позову не порушить прав третьої особи (іпотекодержателя ПАТ АБ «Укргазбанк»), адже не припиняє чинності іпотеки, не змінює відповідні обтяження, накладенні на квартиру, а судом у мотивувальній частині цього рішення констатовано, що як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_3 несуть спільні зобов`язання за кредитним договором, який укладений для купівлі такої квартири. Тому у разі порушення умов іпотечного та кредитного договорів банк буде мати можливість звернути стягнення на цю квартиру, а також пред`явити свої майнові претензій як до позивача, так і до відповідача-1.

Щодо автомобіля Land Rover Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , суд зазначає, що вказаний автомобіль фактично був придбаний сторонами у Латвійській Республіці у липні 2016 року та зареєстрований на території України на ім`я відповідача-1 у грудні 2016 року.

Відповідач вважає цей автомобіль свою особистою власністю, бо він був куплений за її особисті кошти, виручені за рахунок продажу у січні 2016 року попереднього автомобіля Ssang Yong Actyon, 2008 року випуску. Однак суд вважає такі доводи безпідставними, з таких міркувань.

З матеріалів справи слідує, що автомобіль Ssang Yong Actyon, 2008 року випуску, був придбаний відповідачем-1 у липні 2008 року за рахунок кредитних коштів у розмірі 30 642,00 доларів США, які надані згідно кредитного договору від 04 липня 2008 року №6573395 укладений з ЗАТ «ПУМБ» (т.2 а.с.73-77).

Цей же автомобіль, Ssang Yong Actyon, 2008 року випуску, перебував у заставі ЗАТ «ПУМБ» (а.с.76-80), а 27 січня 2016 року був відчужений нею за договором купівлі-продажу (т.2 а.с.199 зворот).

Зі змісту виписки про погашення заборгованості по кредиту, яка видана АТ «ПУМБ» слідує, що більшість частину кредиту за автомобіль Ssang Yong Actyon, 2008 року випуску, була виплачена у час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, тобто, у період з вересня 2011 року по червень 2015 року. Відповідач не надала суду доказів того, що погашала наданий кредит виключно за особисті кошти, без використання сімейного бюджету сторін, який у них був наявний на час проживання однією сім`єю.

Доводи відповідача-1 про те, що вона позичала гроші у відповідача-2 ОСОБА_4 для погашення кредиту нічим не підтверджуються, а самі по собі усні пояснення цієї особи, надані у судовому засіданні, надання таких позик не підтверджують.

Отже, суд вважає, що автомобіль Land Rover Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , був придбаний за час перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах, за їх спільні кошти, а тому він був спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи факт відчуження цього автомобілем відповідачем-1 у грудні 2019 року, без згоди на те позивача, а також без надання доказів використання виручених від продажу коштів в інтересах сім`ї, з відповідача-1 на користь позивача, на підставі ст.71 СК України, слід стягнути 1/2 вартості цього автомобіля, яка зазначена у відповідному договорі купівлі-продажу, що становить 293 000,00 грн. та задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Стосовно торгово-офісного приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , суд зазначає таке.

Позиція відповідача-1 стосовно цього майна полягає у тому, що воно придбавалося виключно за її особисті кошти, за рахунок наданого валютного кредиту АТ «ОТП Банк». З такою позицією відповідача-1 суд погоджується, виходячи з такого.

Як вже зазначав суд та не заперечується сторонами, вищенаведене торгово-офісне приміщення було утворено внаслідок об`єднання двох квартир у АДРЕСА_5 (придбана 08 лютого 2008 року) та АДРЕСА_6 (придбана 22 квітня 2008 року). В обох випадках квартири реєструвалися на ім`я відповідача-1.

Одночасно, до придбання вищенаведених квартир, а саме 22 січня 2008 року позивач уклав з ЗАТ «ОТП Банк» договір про надання кредитної лінії №CrL-SME A03/003/2008, у розмірі 280 000,00 доларів США на споживчі цілі (т.1 а.с.145-154).

Безпосередньо перед купівлею першої квартири за адресою АДРЕСА_5 , позивач 08 лютого 2008 року отримав кредитні кошти в розмірі 85 000,00 доларів США у готівковій формі в касі банку (т.1 а.с.155-156).

Аналогічно, безпосередньо перед купівлею другої квартири за адресою АДРЕСА_6 , 18 квітня 2008 року позивач отримав готівкою кредитні кошти в розмірі 27 000,00 доларів США, а 21 квітня 2008 року - 62 800,00 доларів США (т.1 а.с.176-180).

Сторона відповідача-1 не надала суду будь-яких доказів того, що вказані квартири були придбані за її кошти. Відсутні будь-які відомості про її дохід у період до 2008 року, або про допомогу у придбанні цих квартир інших осіб, окрім позивача.

Доводи відповідача-1 про те, що для купівлі вищенаведених квартир вона використала кошти від продажу квартири за адресою АДРЕСА_12 , суд відхиляє, адже така квартира була придбана нею у травні 2008 року, а продана вже у червні 2008 року, тобто ці всі події відбувалися до купівлі спірних квартир у січні та квітні 2008 року.

Посилання відповідача-1 на те, що отримані кредитні кошти позивач використав на купівлю іншого майна, а саме земельних ділянок у с. Звірів Ківерцівського району Волинської області та в с. Набережне Демидівського району Рівненської області, не підкріплені жодними належними та допустимими доказами, зокрема даними з відповідних державних реєстрів, які є відкритими та могли бути використані стороною відповідача для обґрунтування своєї позиції в цій частині.

Беручи до увагу той факт, що на момент купівлі спірних квартир по АДРЕСА_2 сторони зустрічалися, як вказує сама відповідач-1 у відзиві на позов, тобто, підтримували близькі відносини, відсутність будь-яких доказів про наявність у відповідача-1 коштів для купівлі таких квартири, а також хронологію безпосереднього отримання позивачем готівкових коштів за кредитним договором, суд дійшов висновку, що вищенаведені квартири були придбані 08 лютого 2008 року та 22 квітня 2008 року саме за рахунок коштів отриманих ним у кредит.

Також суд звертає увагу, що відповідачем-1 не надано жодного доказу на проведення чи фінансування робіт з переобладнання цих двох квартир в торгово-офісне приміщення, а враховуючий розмір знятих відповідачем коштів з кредитного рахунку, а також наявність саме у нього первинних документів з проведення таких робіт, суд дійшов висновку, що саме позивач їх здійснював.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У постанові від 07.04.2020 у справі № 916/2791/13 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає.

Отже, формальна реєстрація права власності на спірні квартири по АДРЕСА_2 , які в подальшому були переобладнанні у торгово-офісне приміщення, за відповідачем-1, за умови, що придбання таких квартир здійснювалося виключно за рахунок коштів позивача, які взяті ним у кредит, не означає, що власником такого майна є саме відповідач-1.

За сукупністю встановлених судом обставин, а саме купівля цього майна виключно за кошти позивача, що документально було підтверджено, а також наявність близьких відносин у сторін у той період, суд дійшов висновку, що саме позивач був власником цього майна, яке формально зареєстрували на ім`я відповідача.

В такому випадку подальше відчуження цього майна відповідачем-1 на користь відповідача-2, а також подальше відчуження такого майна відповідачем-2 на користь відповідача-1 було здійснено поза волею його справжнього власника, яким був позивач.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Отже, оскільки майно позивача вибуло з його володіння без відповідної на те правової підстави, тобто, поза його волею, таке майно слід витребувати від відповідача-1, задовольнивши позов в цій частині.

При цьому суд не знаходить правових підстав для застосування до вказаного майна режиму спільної сумісної власності подружжя, адже позивач перебував на момент його придбання в іншому шлюбі, тому положення ст.74 СК України в цій частині не застосовуються.

У задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу торгово-офісних приміщень від 09 вересня 2020 року, який укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватний нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Пастуховою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №5140, слід відмовити, оскільки така вимога є заявою, бо у разі пред`явлення віндикаційного позову визнання недійсними правочинів по ланцюгу його відчуження не потребується.

У задоволенні позовної вимоги про визнання права особистої приватної власності на спірне торгово-офісне приміщення суд відмовляє, оскільки одночасне застосування такого способу захисту порушеного права, із вимогою про витребовування майна з чужого незаконного володіння, не допускається, а права та законні інтереси позивача вже поновлені у повному обсязі за фактом витребування майна від відповідача-1.

Також суд вважає зайвими позовні вимоги про визнання майна спільною сумісною власності подружжя, адже такі обставини були встановлені в мотивувальній частині цього рішення, а їх повторна констатація у резолютивній частині рішення не потребується.

Щодо зробленої стороною відповідача заяви про застосування строків позовної давності, то суд зазначає, що згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В матеріалах справи відсутні відомості, що між сторонами існував будь-який спір з приводу майна, що є предметом спору, поза межами загального 3-річного строку позовної давності. Тому позовна давність у в даному випадку не пропущена.

Керуючись ст.ст.141, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання недійсним договору та поділ майна,- задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 06 вересня 2011 року по 01 вересня 2020 року.

В порядку поділу спільної сумісної власності визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 (одну другу) частку квартири за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 293 00,00 грн. (двісті дев`яносто три тисячі гривень), як компенсацію за реалізований автомобіль Range Rover Evoque, 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 торгово-офісне приміщення /Літер А-1/, площею 119,7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_13 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачами у справі є:

1) ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

2) ОСОБА_4 , АДРЕСА_14 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів є Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», м. Київ, вул. Єреванська, 1, .

Повний текст рішення складений та підписаний 08 вересня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк