Єдиний унікальний номер: 379/265/22
Провадження № 6/379/10/23
УХВАЛА

11 вересня 2023 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області у складі

головуючої судді - Музиченко О. О.,

за участю секретаря судового засідання - Бакал О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у справі №379/265/22 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

У С Т А Н О В И В:

13.07.2023 до суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у справі №379/265/22 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, подана і підписана представником заявника адвокатом Ковалевською К.М..

Указана заява мотивована тим, що 08.08.2006 відділом ДРАЦС Таращанського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Під час цього шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . 04.05.2022 рішенням Таращанського районного суду Київської області у справі №379/264/22 укладений між сторонами шлюб було розірвано. 07.04.2022 Таращанським районним судом Київської області було видано судовий наказ у справі №379/265/22 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку/доходів боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2022 до досягнення дітьми повноліття. На підставі рішення Таращанського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі №379/57/23 відомості про батьківство ОСОБА_1 щодо ОСОБА_6 виключені з актового запису про народження. 25.04.2023 Таращанським відділом ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) за заявою матері було внесено відомості до актового запису щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та виключено відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та внесено відомості про батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. Також зазначає, що судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання обох дітей було видано без врахування того, що місце проживання ОСОБА_8 у встановленому законом порядку згідно з ч.3 ст.181 СК України не визначено, оскільки відсутній відповідний договір, рішення суду чи органу опіки та піклування, дитина проживає з батьком більшу частину часу, батько повністю несе витрати по утриманню дитини весь час, коли дитина проживає з ним, та фінансує сина в періоди, коли він проживає з матір`ю. ОСОБА_1 заявляє, що наразі між ним та ОСОБА_5 існує спір щодо того, кому належить право вимоги щодо стягнення аліментів. ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 виповниться 14 років. Після цієї дати син сам зможе вирішувати з ким із батьків бажає проживати та самостійно звертатися до іншого з батьків із заявою про стягнення аліментів. Оскільки питання визначення місця проживання дитини між сторонами не було офіційно врегульоване, після розірвання шлюбу ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей та сім`ї Таращанської міської ради з метою визначення місця проживання дитини та обстеження умов проживання. Так, 20.04.2022, 04.01.2023 та 04.07.2023 працівниками служби було проведено обстеження умов проживання дитини та складено відповідні акти. ОСОБА_1 бере активну участь у житті дитини та оплачує заняття для його додаткового розвитку, а також в періоди, коли дитина перебуває за місцем проживання матері ОСОБА_5 він матеріально підтримує сина. Враховуючи те, що заявник ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_6 , а також те, що ОСОБА_9 фактично проживає з батьком та знаходиться на його утриманні і між сторонами існує спір щодо того, хто має право заявляти матеріально-правову вимогу за ст. 160 ЦПК України, - у ОСОБА_1 відсутній обов`язок сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . З цих підстав представник заявника просила суд визнати судовий наказ від 07.04.2021, виданий Таращанським районним судом Київської області у справі № 379/265/22 за заявою ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку/доходів боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2022 до досягнення дітьми повноліття, таким, що не підлягає виконанню.

13.07.2023 суд постановив ухвалу, якою прийняв указану заяву до розгляду, відкрив провадження у справі та призначив судове засідання на 20.07.2023, яке за клопотанням стягувачки ОСОБА_5 було відкладено на 11.09.2023 (а.с.111, 121, 126, 127).

В судове засідання заявник /боржник/ ОСОБА_1 та його представник не з`явились, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належно. 11.09.2023 ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просить розглядати подану ним заяву без його участі за наявними матеріалами, заяву повністю підтримує (а.с. 135).

Стягувачка ОСОБА_5 в судове засідання також не з`явилася, про день, час і місце розгляду заяви повідомлена належно і завчасно згідно вимог чинного законодавства. 11.09.2023 ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, заяву визнає та не заперечує проти її задоволення (а.с. 136).

За положенням ч.3 ст. 432 ЦПК України неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву і додані до неї документи, оглянувши матеріали справи ЄУН 379/265/22 провадження 2-н/379/11/22, суд установив наступне.

Звертаючись у березні 2022 року до суду із заявою про видачу судового наказу, ОСОБА_5 посилалася на те, що 08.08.2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_1 , від якого народились: ІНФОРМАЦІЯ_1 - син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 - син ОСОБА_4 . Зазначала, що сторони не проживають разом та перебувають в стадії розлучення, діти знаходяться на утриманні заявниці та проживають разом із нею за адресою: АДРЕСА_2 . На підтвердження цього ОСОБА_5 надала витяг від 19.01.2022 за № 191 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданий відділом реєстрації місця проживання управління ЦНАП Таращанської міської ради. Зазначала, що боржник добровільно коштів на утримання дітей не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. На підставі цього просила суд видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку /доходу/ платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати пред`явлення заяви про видачу судового наказу до суду (а.с.1-3).

До заяви було додано копію свідоцтва про шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ; копії свідоцтв про народження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батьками яких вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ; витяг від 19.01.2022 за № 191 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданий відділом реєстрації місця проживання управління ЦНАП Таращанської міської ради про те, що місце проживання ОСОБА_5 разом з дітьми ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-12).

За положеннями частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України станом на 25.03.2022 заявниця мала право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на обох дітей.

Відтак, 07.04.2022 Таращанським районним судом Київської області було видано судовий наказ (справа ЄУН 379/265/22 провадження № 2-н/379/11/22) про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання двох дітей: малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку /доходу/ боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2022 до досягнення дітьми повноліття та стягнуто судовий збір у розмірі 248,10 грн на користь держави. Судовий наказ набрав законної сили 07.04.2022 (а.с.24).

Відповідно до ч. 3 ст. 167 ЦПК України, судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте, може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом.

Так, положеннями ч.ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України передбачено право боржника у разі оспорювання наказу; повної або часткової необґрунтованості вимог стягувача звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів або із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Копію судового наказу від 07.04.2022 разом із копією заяви про видачу судового наказу та додатками боржник ОСОБА_1 отримав 16.04.2022, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення суду від 12.04.2022 (а.с.32).

Вимоги судового наказу в частині стягнення судового збору на користь держави в розмірі 248,10 грн ОСОБА_1 виконав, виконавче провадження в цій частині закінчено, що підтверджується відповідною постановою від 30.05.2022 (а.с.34).

Правом подачі позову про зменшення розміру аліментів або заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами боржник ОСОБА_1 не скористався.

Звертаючись до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, представниця заявника ОСОБА_1 - адвокат Ковалевська К.М. посилається на те, що заявник ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_6 , що встановлено судовим рішенням від 02.02.2023, а також на те, що ОСОБА_9 фактично проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, між сторонами існує спір щодо того, хто має право заявляти матеріально-правову вимогу за ст. 160 ЦПК України, тому у ОСОБА_1 відсутній обов`язок сплачувати аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

До заяви додано: копії актів обстеження умов проживання від 04.07.2023, 04.01.2023 та 20.04.2022 (а.с.75, 76, 78); копію постанови ЛКК № 313 від 05.07.2023 (а.с.77); копії платіжних інструкцій на переказ власних коштів ОСОБА_3 (а.с.81-90); копію довідки № 25 виданої 05.07.2023 ТОВ ФК «Любомир» (а.с.91); копію характеристики № 79 від 06.07.2023 на вчителя інформатики Таращанського академічного ліцею «Ерудит» ОСОБА_1 (а.с.92, 93); копію позовної заяви ОСОБА_5 про звільнення від сплати аліментів на утримання дітей та зміну способу стягнення аліментів (а.с.94-99); копію рішення Таращанського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі ЄУН 379/57/23 провадження № 2/379/71/23 (а.с.100-105); копію характеристики батька ОСОБА_10 - ОСОБА_1 № 80 від 06.07.2023 (а.с. 106); копію характеристики вихованця відділення футболу КЗ ТМР «Дитячо-юнацька спортивна школа» ОСОБА_9 (а.с.107).

Оцінюючи обґрунтованість доводів заяви, суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Норми ст. 160 ЦПК України вказують, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ч.2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Виконання рішення суду будь-якої інстанції необхідно розглядати як важливу частину «судового провадження» відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а отже принцип справедливого правосуддя розповсюджується і на цю стадію судового провадження.

За положеннями статей першої та другої Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження здійснюється з дотриманням, серед інших, таких засад, як верховенство права, диспозитивності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Відповідно до ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 173 ЦПК України, суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 в справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, за яким підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Як роз`яснив ВСС України в інформаційному листі від 01 липня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах», у зв`язку з відсутністю чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у суддів виникали труднощі під час її застосування. Так, словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Окрім того, за своїм змістом частина друга статті 432 ЦПК України передбачає визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню як повністю так і частково, а тому підстави, якими заявник обґрунтовує свою заяву, можуть бути наслідком як повного так і часткового визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, а отже як повного так і часткового задоволення заяви, поданої відповідно до цієї норми закону.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є одна з наступних обставин: - помилковість видачі виконавчого документа; - боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; - обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

А сутність процедури визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в частині, що стосується сина ОСОБА_4 , суд висновує таке.

Як слідує зі змісту пред`явленої заяви, підставою для визнання судового наказу у справі № 379/265/22 таким, що не підлягає виконанню в частині, що стосується сина ОСОБА_14 , представником заявника визначено те, що ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_6 .

Дана обставина підтверджується рішенням Таращанського районного суду Київської області від 02.02.2023 у справі ЄУН 379/57/23 провадження № 2/379/71/23 (а.с.100-105)

Так, цим рішенням виключено з актового запису № 21 від 04 лютого 2021 року про народження ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , вчиненого Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відомості про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як батька дитини (а.с.100-105).

Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі - СК України).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до змісту статті 180 СК України зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки.

Стаття 121 СК України містить загальні підстави виникнення прав та обов`язків матері, батька і дитини, за якими: права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

За положенням статті 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Згідно зі статтею 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини.

Отже, за змістом зазначених норм права, походження дитини від певної особи визначається за фактом народження дитини від цієї особи в шлюбі або поза ним, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, документом закладу охорони здоров`я про народження дитини дружиною та свідоцтвом про народження дитини, виданим органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі актового запису про народження.

Факт походження дитини від певної особи є підставою для виникнення у цієї особи обов`язків щодо виховання та утримання дитини, визначених розділом ІІІ Сімейного кодексу України у тому числі обов`язків щодо утримання дитини.

За загальним змістом цих норм обов`язок утримання дитини батьком дитини виникає з підстав походження дитині саме від цього батька або на підставі акта про визнання особи батьком.

Такого обов`язку у особи, яка не визнана батьком дитини не виникає.

Виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що ця особа не є біологічним батьком дитини, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку особи, яка була зазначена у свідоцтві про народження, як батько.

Тому вимоги заяви ОСОБА_1 у цій частині заяви підлягають задоволенню.

Щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню в частині, що стосується сина ОСОБА_3 .

Як слідує зі змісту пред`явленої заяви, підставою для визнання судового наказу у справі № 379/265/22 таким, що не підлягає виконанню в частині, що стосується сина ОСОБА_8 , представником заявника наведено те, що ОСОБА_9 фактично проживає з батьком та знаходиться на його утриманні, а між сторонами існує спір щодо того, хто має право заявляти матеріально-правову вимогу за ст. 160 ЦПК України.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_3 виповнилося чотирнадцять років.

За положенням частини 3 статті 160 СК України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Вимоги заяви стягувачкою за судовим наказом ОСОБА_5 визнані повністю.

Перелік підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково за змістом ст. 432 ЦПК України, не є вичерпним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

З огляду на це суд дійшов висновку, що заявником у даному випадку обрано вірний спосіб захисту порушеного права, оскільки відсутні будь-які нововиявлені обставини, а наявні свідчать про те, що обов`язок боржника зі сплати аліментів на сина ОСОБА_8 на даний час припинився з причини досягнення дитиною 14-річного віку та фактичного проживання сина як з батьком, так і з матір`ю на його власний розсуд у визначені ним самим проміжки часу. Указане зумовлює відсутність боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_5 ..

Тому заява ОСОБА_1 про визнання судового наказу від 07 квітня 2022 року про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання обох дітей таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованою і підлягає до повного задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 160, 173, 259-261, 432 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, у справі № 379/265/22 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задовольнити повністю.

Визнати судовий наказ, виданий 07 квітня 2022 року Таращанським районним судом Київської області у справі ЄУН 379/265/22 провадження № 2-н/379/11/22 за заявою ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку/доходів боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25.03.2022 до досягнення дітьми повноліття, - таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 11.09.2023.

Суддя Таращанського районного суду Київської області Ольга МУЗИЧЕНКО