Справа № 215/5116/22
Провадження № 2/516/58/23
24 серпня 2023 рокум.Теплодар
Теплодарський міський суд Одеської області у складі:
головуючої судді Ширінської О.Х.,
за участі секретаря Комашко Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» про відшкодування шкоди, -
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулася із позовом до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» про відшкодування шкоди.
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що18.09.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі - Позивач) та ПзІІ «АМІК УКРАЇНА» (далі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №251.994172342.0086 (далі- Договір).
Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов?язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном АЗС22-04, за адресою Херсонська обл., смт. Антонівка, вул. Я. Мудрого, 12.
У відповідності до умов вказаного Договору страхування Позивач взяв на себе зобов?язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.
27.07.2020 р. у смт. Антонівка по вул. Я. Мудрого, 12, стався страховий випадок, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Mazda», державний номерний знак « НОМЕР_1 », після заправки почав рух та не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпеці маневру, внаслідок чого було відірвано автозаправний пістолет та шланг. Отже, відбулося пошкодження майна А3С.
Відповідно до довідки ГУНП в Херсонській області було встановлено, що шкоду було завдано саме внаслідок дій Відповідача під час керуванням транспортним засобом.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов?язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначену у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов?язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулась потерпіла сторона та надала всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою особою документів було складено страховий акт.
На підставі вище зазначеного страхового акту, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 6 911, 00 грн.
Згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Відповілно до п.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка і завдала.
Оскільки, цивільно-правова відповідальність Відповідача була застрахована за полісом № АО 2553964 в ПрАт «УПСК» (надалі Відповідач-2), то остання, керуючись ст. 37 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відмовила ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» у виплаті страхового відшкодування.
На підставі п. 37.1.4 ст.37 Закону України, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Відтак, станом на день подання позовної заяви Позивач втратив право на отримання страхового відшкодування.
При цьому, зазначений у пункті 37.1.4 ст. 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №753/5293/16).
3 огляду на зазначене право позивача на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене.
Закон надає потерпілому та іншим особам право одержати страхове відшкодування, але не зобов?язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого чи інших осіб від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов?язанні у відповідності до норм, визначних ст.ст.1166, 1187 ЦК України.
Таким чином, потерпілому та іншим особам як кредиторам належить право вимоги в обох видах зобов?язань - деліктному та договірному. Вони вільно, на власний розсуд обирають спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодувания цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Потерпілий чи інша особа мають право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов?язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоду і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого чи іншої особи не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов?язками страховика як сторони договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Вказана правова позиція викладена зокрема у постановах Верховного Суду в аналогічних справах № 165/633/16-к від 21 червня 2018 року, № 754/1114/15-ц від 14 лютого 2018 року.
У відповідності до п. 72 даної Постанови Великої Палати Верховного Суду, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
Таким чином, оскільки право потерпілої особи на відшкодування шкоди не може бути обмежено, то у Відповідачів існує зобов?язання перед Позивачем відшкодувати завдані збитки в межах сплаченого Позивачем страхового відшкодування страхувальнику останнього.
Представник позивача ПрАТ «СК`ПЗУ Україна» просила задовольнити позов та стягнути з ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» завдані збитки в порядку регресу у розмірі 6 911, 00 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн.
В судове засідання представник позивача не з`явилася, просила розглядати справу без повідомлення сторін. Вразі розгляду справи з повідомлення сторін, просила розглядати справу без участі представника, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день. час і місце розгляду справи повідомлялись у встановлений законом спосіб, причини неявки суду не відомі, заяв і клопотань від них не надходило.
З урахуванням позиції представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку, на підставі наявних доказів.
Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступних висновків.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 ,керуючи транспортним засобом «Mazda», державний номерний знак « НОМЕР_1 », після заправки на АЗС почав рух та не врахував дорожньої обстановки, не впевнився в безпеці маневру, внаслідок чого було відірвано автозаправний пістолет та шланг, тобто відбулося пошкодження майна А3С.
Відповідно до інформації ГУНП в Херсонській області встановлено, що шкоду було завдано саме внаслідок дій ОСОБА_1 під час керуванням транспортним засобом.
Позивач у грудні 2022 року звернувся із заявою до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» про виплату страхового відшкодування. Однак отримав відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку із пропуском строку 37 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до п.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка і завдала.
Верховний Суд у своїй постанові по справі № 165/633/16-к від 21 червня 2018 року висловив наступну правову позицію.
Відповідно до статті 511 ЦК України зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.
Згідно із частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена в договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.
З огляду на зазначене право потерпілого та інших осіб на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий чи інші не були, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому та іншим особам право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого чи інших осіб від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.
Таким чином, потерпілому та іншим особам як кредиторам належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Вони вільно, на власний розсуд обирають спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.
Потерпілий чи інша особа мають право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоду і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого чи іншої особи не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
З огляду на вище наведену правову позицію Верховного Суду, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача в частині стягнення відшкодування завданих збитків з особи, яка є винною у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 . При цьому вимога щодо стягнення відшкодування із Приватного акціонерного товариства «Українська пожежна-страхова компанія» ніяким чином необґрунтована позивачем, а тому є безпідставною і задоволенню не підлягає.
В порядку ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 2 481, 00 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268, 280-284, 288-289 ЦПК України, суд,
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, шляхом подачі апеляційного скарги через Теплодарський міський суд Одеської області

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: О.Х. Ширінська