Провадження № 22-ц/802/800/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Черняк О. В.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Луцької міської ради до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначенні порядку та способу участі батька у вихованні дитини, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 22 жовтня 2021 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення порядку і способу участі батька у вихованні дитини. Позовні вимоги мотивував тим, що у період з 18 серпня 2017 року по 13 жовтня 2020 року перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 . Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року ухвалено стягувати з нього аліменти на користь відповідача на утримання їхнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, син залишився проживати з матір`ю. Від початку 2021 року відповідач перешкоджає йому бачитися та спілкуватися з дитиною, приймати участь у вихованні, намагається ізолювати від нього сина. Рішенням виконкому Луцької міської ради № 496-2 від 16 червня 2023 року визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з сином у конкретно визначені дні та години, зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати йому брати участь у вихованні дитини. Термін дії рішення сплив 01 жовтня 2021 року. Усупереч цьому рішенню, відповідач продовжувала систематично перешкоджати йому бачитись із сином. В середньому на місяць він бачив дитину 2-3 рази, це залежало від настрою відповідача, у деяких випадках надавала йому дитину, в деяких викликала поліцію. У зв`язку із цим він звернувся до Луцької міської ради із заявою про невиконання ОСОБА_3 рішення міськвиконкому, за результатами розгляду якої, йому було рекомендовано звернутися до суду. Коли він приходив у встановлені рішенням дні та години, щоб побачитися з сином, відповідач або не пускала його до дитини, або ховала дитину від нього, провокувала конфлікти, систематично викликала поліцію. Обов`язок з утримання дитини він виконує належним чином. Бажає приймати участь у вихованні дитини, її розвитку, за місцем проживання створив належні умови для перебування та проживання сина. Перешкоди, які чинить відповідач, суперечать інтересам дитини та порушують його, позивача, права. Просив зобов`язати відповідача не чинити позивачу перешкоди у спілкуванні із сином ОСОБА_5 ; визначити такий спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, без участі матері: кожного понеділка, середи та п`ятниці з 18 год 30 хв до 22 год 00 хв; кожної неділі з 11 год 00 хв до 22 год 00 хв; щороку, 19 грудня з 16 год по 22 год; щороку, 01 січня з 13 год по 22 год; щороку 14 січня з 15 год по 22 год; щороку 19 січня з 15 год по 22 год; щороку на Великдень, Різдво з 10 год по 22 год; щороку на день народження дитини з 15 год по 22 год; спільний відпочинок батька із сином без присутності матері у літній період протягом 14 днів, осінній, зимовий та весняний період протягом 10 днів.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 року позов у цій справі задоволено частково. Визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щонеділі з 12 години до 15 години без присутності матері. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду в частині позовних вимог, що були задоволені. Вважає рішення у цій частині незаконним, необґрунтованим, таким, що підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідач наводить обставини, які, на її думку, спростовують висновок суду про відсутність свідчень здійснення позивачем протиправних дій щодо дитини. Вважає, що зазначені нею докази навпаки підтверджують факт негативного ставлення позивача до дитини, що впливає на психічне здоров`я дитини. Позивач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (постанова від 14 червня 2023 року у справі № 161/7786/23) за фактом домашнього насильства стосовно неї у присутності малолітнього сина. Дитина боїться батька і відчуває від нього постійну загрозу. Просила скасувати рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалити у цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначив, що доводи апеляційної скарги в основному зводяться до факту його притягнення до адміністративної відповідальності за неправомірні дії щодо відповідача. Такі доводи не стосуються предмету спору, оскільки ці дії відбувались стосовно саме відповідача, а не дитини, у дні, коли він приходив із нею побачитись Відповідач провокувала скандали і тому виникали конфлікти, у зв`язку із чим він просив визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з дитиною за відсутності матері. Відповідач не надала будь-яких належних та об`єктивних доказів на підтвердження своїх пояснень про те, що внаслідок його дій погіршувався психологічний стан дитини. Вважає, що суд першої інстанції у своєму рішенні належно врахував інтереси дитини. У скарзі не вказано, які саме норми матеріального права судом застосовано неправильно. Просив апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали вимоги апеляційної скарги, просили задовольнити з викладених у ній підстав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги частково та зміни рішення суду в частині визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 18 серпня 2017 року по 12 лютого 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 жовтня 2020 року № 161/9775/20, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 12 лютого 2021 року, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 червня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішеннями виконавчого комітету Луцької міської ради від 16 червня 2021 року №498-2, від 20 жовтня 2021 року №863-2 було визначено позивачу спосіб участі у вихованні та спілкуванні із сином.

Рішенням Луцької міськрайонного суду Волинської області від 05 липня 2021 року №161/11310/21, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 07 жовтня 2021 року, видано обмежувальний припис у відношенні ОСОБА_1 у вигляді:

- заборони ОСОБА_1 наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , та особисто до ОСОБА_3 на строк 6 місяців;

- заборони особисто ОСОБА_1 та/або через 3-х осіб розшукувати ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею на строк 6 місяців;

- заборони ОСОБА_1 та/або через 3-х осіб вести листування та телефонні розмови з ОСОБА_3 на строк 6 місяців.

Позивач ОСОБА_1 притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, що підтверджується постановами Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2021 року, від 01 липня 2021 року, від 08 липня 2021 року, постановою Волинського апеляційного суду від 12 квітня 2021 року, а саме вчинення домашнього насильства стосовно колишньої дружини, відповідача ОСОБА_3 .

Відносно ОСОБА_1 Луцьким міськрайонним судом Волинської області видавався 29 червня 2021 року обмежувальний припис, яким заборонялось наближатися, спілкуватися з ОСОБА_3 .

Згідно з вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 листопада 2022 року №161/12386/22, який залишений без змін ухвалою Волинського апеляційного суду від 09 березня 2023 року, ОСОБА_1 , будучи належним чином ознайомленим 06 липня 2021 під особистий підпис з рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2021 року, ОСОБА_1 порушив заходи обмежувального припису, встановленого рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 червня 2021 року, а саме: заборону вести листування з ОСОБА_3 , наближатися на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 , та особисто до ОСОБА_3 , спілкуватися з останньою, чим умисно не виконав обмежувальний припис, застосований до нього судом.

31 грудня 2021 року близько 20 годин 30 хвилин, перебуваючи у ліфті багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 , в ході словесного конфлікту із колишньою дружиною - потерпілою ОСОБА_3 , який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, у присутності малолітньої дитини ОСОБА_5 ,, спричинив ОСОБА_3 легкі тілесні ушкодження.

За вироком суду ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ст. 390-1 КК України.

Згідно з висновком Служби у справах дітей Луцької міської ради від 06 червня 2022 року, затвердженим рішенням виконкому Луцької міської ради від 15 червня 2022 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільне визначати ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Основним мотивами органу опіки та піклування є неодноразове притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Між сторонами по справі батьками малолітнього ОСОБА_5 існує спір щодо участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

У статті 7 Конвенції про права дитини передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Ні міжнародні, ні національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання, спілкування та виховання з дітьми.

Системний аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Апеляційна скарга відповідача містить у собі доводи, що ґрунтуються на запереченні права позивача, батька дитини, на спілкування з сином з огляду на те, що позивач характеризується негативно, здійснює щодо неї та їхньої дитини домашнє насильство, неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності.

Доводи відповідача про негативне відношення дитини до батька не підтверджуються матеріалами справи, а саме висновками спеціалістів (психологів), поясненнями педагогів, інших осіб.

Висновок органу опіки та піклування Луцької міської ради не містить у собі інформації про дослідження органом опіки та піклування питання взаємовідносин сина та батька, а лише містить виклад слів матері з цього приводу та її власних припущень щодо впливу такого спілкування на стан та здоров`я дитини, а тому суд обґрунтовано відхилив висновок органу опіки і піклування, не узявши його до уваги.

Надана судом першої інстанції оцінка доказам, наявним у матеріалах справи, у тому числі відхилення висновку органу опіки та піклування Луцької міської ради щодо недоцільності визначення порядку спілкування дитини з батьком, є повною, такою, що ґрунтується на нормах чинного матеріального права та об`єктивно відповідає обставинам справи.

Під час розгляду справи не доведено психічного тиску чи негативного ставлення позивача до дитини, чи самоусунення батька від виконання своїх батьківських обов`язків. Домашнє насильство, за вчинення якого було притягнуто до відповідальності позивача, вчинялося щодо відповідача, а не щодо дитини.

Відповідач не подала суду доказів, які б давали підстави стверджувати, що дитина не бажає спілкуватися з батьком, її психоемоційний стан не дозволяє їй зустрічатися з батьком у відсутності матері. У апеляційній скарзі конкретно не зазначено, яким чином визначений судом спосіб участі батька у вихованні дитини порушує його права, не відповідає його інтересам.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. Не завжди бажання дітей можуть відповідати їхнім найкращим інтересам.

Вимоги апеляційної скарги відповідача про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ґрунтуються на повному заперечені права батька бачитись, спілкуватись із дитиною, приймати участь у її вихованні, що не відповідає принципу рівності участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Неприязні відносини матері та батька не можуть бути самостійною підставою для обмеження одного із батьків у реалізації належного йому права на спілкування з дитиною, участь у вихованні дитини і обмеження дитини у праві рівного виховання батьками.

За п. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржував.

Рішення суду оскаржується відповідачем виключно у частині визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, а тому колегія суддів не здійснює перегляд справи в частині вимог про усунення перешкод у спілкуванні з сином.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції з таких підстав.

Колегія суддів апеляційного суду враховує постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року у справі № 161/7786/21, копія якої приєднана до апеляційної скарги, відповідно до змісту якого позивача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за фактом вчинення домашнього насильства психологічного характеру відносно колишньої дружини ОСОБА_3 , яке мало вираз у словесних образах, приниженнях, у присутності малолітнього сина ОСОБА_5 , чим завдав шкоди психічному здоров`ю останніх. Згідно обставин цієї справи, серед іншого, терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №266122 від 03 травня 2023 року ОСОБА_1 зобов`язано залишити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , встановлено йому заборону на вхід та перебування в місці проживання його сина, як постраждалої особи, а також у будь-який спосіб у контактуванні з ним. Такий доказ стосуються подій під час розгляду справи та підтверджує обставини, які мають значення для правильного її вирішення.

Слід зазначити, що для встановлення психологічного контакту між батьком та сином, які за час розгляду справи у суді не спілкувалися, необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері, яка стверджувала, що не заперечує, щоб син спілкувався з батьком, а у випадку необхідності - також органу опіки та піклування, психолога тощо. У цій справі щодо здійснення батьківських прав та обов`язків суд, враховує мінливі стосунки між батьками і їхньою дитиною, зростання дитини, і остаточність судового рішення можна вважати нестійкою. Правосуддя не в змозі встановлювати, запроваджувати або припиняти сталі чутливі людські стосунки та приписувати чи забороняти почуття прихильності й комфорту, а лише формує у процесуальний спосіб найсприятливіші за конкретних обставин справи умови для цього. Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною та її вихованні не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням батьків або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною щонеділі у середині дня, суд першої інстанції таким чином позбавив відповідача ОСОБА_3 повноцінних вихідних, які вона могла б проводити разом із сином. Виходячи з інтересів дитини та матері рішення суду у цій частині необхідно змінити, визначити спосіб участі позивача ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 у першу та третю неділю кожного місяця з 12 години до 15 години без присутності матері.

В іншій частині судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 червня 2023 року у цій справі в частині визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною змінити.

Визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у першу і третю неділю кожного місяця з 12 години до 15 години без присутності матері.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя

Судді