КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №355/1556/21 Головуючий у 1 інстанції: Червонописький В.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказував, що він не є родичем спадкодавця, на день її смерті разом з нею не проживав, а про смерть ОСОБА_3 дізнався випадково.

Проте, спадкодавець ОСОБА_3 заповіла позивачу земельну ділянку, розташовану на території Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, площею 9,0485 га, тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом.

Разом з позовною заявою заявлено клопотання про витребування з Баришівської районної державної нотаріальної контори копії спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року позовну заяву задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно заповіту від 13 квітня 2007 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким в позові відмовити.

Скаргу обґрунтовує тим, що відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах спадкової справи №368/2017, заведеної після смерті ОСОБА_3 , не міститься жодних доказів про вчинення нотаріусом будь-яких дій щодо виклику спадкоємців за заповітом від 13.04.2007 року для прийняття спадщини.

Проте, апелянт не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що матеріали спадкової справи, а в подальшому і представником позивача в судовому засіданні було визнано, що державний нотаріус Малиновська Н.В. неодноразово викликала ОСОБА_2 для прийняття ним спадщини за заповітом від 13.04.2007 року за наявною в справі адресою.

Незважаючи на подані стороною відповідача та стороною позивача письмові докази, суд першої інстанції не взяв до уваги, що ОСОБА_2 з метою забезпечення правочину при видачі ОСОБА_3 коштів в сумі 33 000 грн, в той же день наполіг на укладенні попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки (паю) належної на праві власності ОСОБА_3 , та заповіту від 13.04.2007 року від імені покійної на свою користь. Ціна попереднього договору купівлі-продажу становить ціну договору позики, тобто 33 000 грн.

Тобто про наявність заповіту від 13.04.2007 року, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , позивач не лише знав, але й наполіг на його складенні, що в свою чергу, також позбавляє його з підстав необізнаності про наявність заповіту, просити суд продовжити йому строк для прийняття спадщини.

Вважає, що суд першої інстанції не надав правової оцінки вказаним юридичним правочинам, як письмовим доказам.

Окрім того, позивачем на підтвердження обставин своїх позовних вимог не надано доказів того, що лише в серпні 2021 року, перебуваючи в приміщенні Баришівської районної державної нотаріальної контори,він вперше дізнався про те, що ОСОБА_3 померла, та що він за заповітом має право на спадкування належної на праві власності покійній земельної ділянки (паю).

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що невчинення нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори дії для повідомлення позивача ОСОБА_2 , як спадкоємця за заповітом, про відкриття спадщини, нездійснення його виклику як спадкоємця, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, свідчить про поважність причин пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого повторно (серія НОМЕР_1 від 12.10.2021 року).

Встановлено, що 18.10.2017 року дочка спадкодавця - ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до копії заповіту від 13.04.2007 року ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_2 земельну ділянку, яка розташована на території Морозівської сільської ради Баришівського району Київської області, площею 9,0485 га.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, вона містить лист від 28.10.2017 року до ОСОБА_2 з повідомленням про те, що у строк до 04.11.2017 року він має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, однак відсутні підтвердження направлення даного листа ОСОБА_2 .

Також встановлено, що 20.08.2021 року ОСОБА_5 звернулась до нотаріуса із заявою про надання згоди сину спадкодавця -ОСОБА_6 на включення в коло спадкоємців за законом.

20.08.2021 року син спадкодавця -ОСОБА_6 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Отже, після смерті ОСОБА_3 спадкоємцями за законом є її діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Так, звернувшись до нотаріуса Баришівської районної державної нотаріальної контори Київської області, 06.08.2021 року ОСОБА_2 отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач зазначав, що в серпні 2021 року перебуваючи в приміщенні Баришівської районної державної нотаріальної контори він дізнався про те, що ОСОБА_3 померла. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом, то після отримання відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Позивач вважав, що з поважних причин пропустив строк на прийняття спадщини, та є підстави визнати такі причини поважними, оскільки він не є членом сім`ї померлої, не проживав спільно з нею, та не був обізнаний про дату її смерті, а повідомлення про смерть спадкодавця не друкувалось в регіональній пресі, та не направлялось нотаріусом за адресою його постійного проживання і реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , де позивач постійно проживає від 2009 року.

Відповідачка у справі повністю заперечувала проти задоволення позовних вимог, враховуючи те, що судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку подання заяви про прийняття, спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, тимчасова непрацездатність, встановлення судом факту, шо має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємця, складні умови праці, які пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними, перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України, відбування покарання, з чим пов`язана неможливість прийняття спадщини тощо. В матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили позивачеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини.

Крім того, заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В., складений був того ж дня, що і договір позики грошей, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений тим самим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосевим В.В. та попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки (паю) належної на праві власності ОСОБА_3 , а саме, 13 квітня 2007 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 16.02.2013 року та повторно 23.05.2013 року звертався до ОСОБА_3 з приводу складення довіреності на право продажу належної покійній земельної ділянки, а також з приводу необхідності повернення заборгованості за договором позики грошей від 13.07.2017 року на загальну суму 49 500 грн. Копії договору позики грошей від 13 квітня 2007 року та листів ОСОБА_2 до ОСОБА_3 від 23.05.2013 року.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 з метою забезпечення правочину, користуючись при цьому вразливим становищем (покійна тривалий час зловживала алкогольними напоями) при видачі ОСОБА_3 коштів в сумі 33 000 грн, в той же день наполіг на укладенні попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки (паю) належної на праві власності ОСОБА_3 та заповіту від імені покійної на свою користь.

Так, суд не взяв до уваги доводи відповідача про те, що відповідач не надав докази того, що лише в серпні 2021 року він дізнався про смерть спадкодавця, оскількиматеріали справи містять відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, датовану 06 серпня 2021 року.

До письмових пояснень відповідачка долучила оригінал нотаріально посвідченого договору позики грошей від 13.04.2007 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лосєвим В.В., № в реєстрі 1080. Згідно вказаного договору ОСОБА_3 взяла у борг у позивача кошти у розмірі 33 000 грн.

Відповідачем долучено оригінал письмової вимоги від 23.05.2013 року ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення суми заборгованості у розмірі 49 500 грн та долучено оригінал Листа від 23.05.2013 року до ОСОБА_3 з вимогою або сплатити заборгованість у розмірі 49 500 грн або з`явитись до нотаріуса для вирішення питань у зв`язку з невиконанням попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно з ч.1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За ч.3ст.1272 ЦКУкраїни за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними.

Такийвисновок викладений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року №6-1320цс17. З вказаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

На підставі викладеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, то закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Проте, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Щодо питання пропущення та відповідно вимоги щодо встановлення додаткового строку на прийняття спадщини позивачем ОСОБА_2 за заповітом, то суд вірно врахувавпозиціїВерховного Суду, висловлені у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17 про необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі та в Постанові Верховного Суду від 22.12.2021 року у справі №703/4978/19 про те, що неповідомлення нотаріусом спадкоємця про заповіт є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

За положеннями статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус, який одержав від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язаний повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі.

Відповідно до пунктів 2.2. та 3.2 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі наявності заповіту нотаріусу подається його оригінал чи дублікат. Повна інформація про заповіт, який було посвідчено іншим нотаріусом, витребовується нотаріусом шляхом направлення запиту. Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.

Також необхідність нотаріусом вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі відповідає правовому висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 06 вересня 2017 року у справі №6-496цс17.

Також, Верховним Судом у Постанові №681/203/17-ц від 17.10.2018 року викладено позицію про необхідність дослідження у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, чи вчиняв нотаріус дії для повідомлення позивачів про відкриття спадщини, чи здійснював їх виклик як спадкоємців за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця та не врахував принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Крім того, слід враховувати чи пропущений позивачем строк для подання заяви про прийняття спадщини є значним.

За матеріалами спадкової справи №368/2017, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , не міститься жодних даних про вчинення нотаріусом будь-яких дій щодо виклику спадкоємців за заповітом для прийняття спадщини: відсутні докази надсилання листа від 28.10.2017 року щодо необхідності звернутись ОСОБА_2 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції, керуючись ч.3 ст.1272 ЦК України, дійшов вірного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що невчинення нотаріусом Баришівської районної державної нотаріальної контори дії для повідомлення позивача ОСОБА_2 , як спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини, нездійснення його виклику як спадкоємця, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, свідчить про поважність причин пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: