Справа № 553/1074/23
Провадження № 2/553/2228/2023
У Х В А Л А

Іменем України

01.09.2023м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді Грошової Н.М.

за участю секретаря судового засідання Левицької В.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг - Анісімова Д.Д.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», Держава України в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про стягнення заборгованості за договором № 5260002 від 27.06.2019 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством,

в с т а н о в и в:

01.05.2023 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ», Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про стягнення коштів. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.06.2019 року між ним та ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» укладений Договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством № 5260002, предметом якого є купівля ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» у позивача електричної енергії за «зеленим» тарифом, виробленої в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством. Відповідно до п. 2.3 Договору споживач має право на: отримання плати за електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання, за «зеленим» тарифом, відпущеної ПУП; відшкодування згідно з чинним законодавством збитків, заподіяних внаслідок порушення його прав; оплату неустойки (пені) у разі прострочення платежів за отриману ПУП електричну енергію відповідно до умов та порядку оплати, визначених цим Договором. Згідно п. 4.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата за продану електричну енергію, вироблену в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, здійснюється ПУП до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» повинен перерахувати кошти на рахунок Позивача (п. 4.2 Договору). У разі несплати обсягу придбаної електричної енергії до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, ПУП зобов`язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 4.10 Договору). ПУП несе відповідальність за прострочення оплати за придбану електричну енергію; порушення прав Споживача (п. 5.1 Договору).

Тривалий час ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» порушує своє зобов`язання щодо оплати отриманої електричної енергії за Договором, що доводиться відповідними щомісячними Актами приймання-передачі товару (електричної енергії), які є Додатком 2 до Договору, та банківською випискою з поточного рахунку позивача. Станом на 31.03.2023 року ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» прострочив виконання основного зобов`язання за Договором на суму 81476,14 грн, з яких 61962, 71 грн; згідно п. 4.10 Договору повинен сплатити 14503,65 грн - пені; відшкодувати 4139,56 грн - інфляційних втрат та 870,22 грн - 3% річних від простроченої суми грошового зобов`язання.

Не сплачуючи за отриману електричну енергію за Договором, ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» грубо порушує норми Ліцензійних умов, цивільного і господарського законодавства, а також спеціального законодавства - ЗУ «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії. В своєму листі за вих. № 02-9-1/2719 від 17.03.2023 року ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» пояснює невиконання свого основного зобов`язання за Договором тією обставиною, що контрагент ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» не виконує свої договірні зобов`язання, що в свою чергу унеможливлює виконання ним своїх зобов`язань перед Позивачем. Таке обґрунтування невиконання своїх зобов`язань за Договором є безпідставним та неприйнятним, оскільки, за умовами укладеного між сторонами Договору саме ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» взяв на себе обов`язок купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену генеруючою установкою домогосподарства позивача за «зеленим» тарифом і здійснювати її оплату відповідно до умов такого Договору та законодавства України, в тому числі ПРРЕЕ. Окрім цього, саме лише посилання ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» на те, що порушення грошового зобов`язання сталося не з його вини, не може бути виправданим, оскільки недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії за «зеленим тарифом» отриманої від Позивача.

Факт відсутності бюджетного фінансування, в т.ч. через ненадходження коштів від ПАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО», в будь-якому випадку не може бути підставою для звільнення ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, позаяк зазначені обставини не визначені законодавством як такі, що звільняють від виконання зобов`язання та, окрім того, Позивач не є стороною договору, укладеного між ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» та ОСП. Наразі ані умовами Договору, ані положеннями п. 11.3 ПРРЕЕ обов`язок ПУП з оплати вартості купленої у приватного домогосподарства електричної енергії за «зеленим» тарифом не ставиться в залежність від виконання ОСП своїх зобов`язань перед ПУП.

У відповіді на претензію ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» не визнає та відмовляється задовольнити вимоги стосовно зобов`язання по сплаті пені, 3% річних та інфляційних втрат. При цьому, посилається на п.п. 16 п.1 Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022, який зупиняє нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії; та на п.6 Постанови НКРЕКП № 396 від 26.04.2022, який передбачає, що протягом періоду дії воєнного стану в Україні, а також протягом 60 днів після його припинення чи скасування, ОСП та ПУП щодо незастосовування санкцій за договорами купівлі-продажу електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств та за договорами про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Стягнення інфляційних втрат і 3 % річних не є штрафними санкціями, а отже не підпадає під правове регулювання п.п. 16 п.1 Постанови НКРЕКП № 332 від 25.02.2022 та п. 6 Постанови НКРЕКП № 396 від 26.04.2022, на які посилається ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ».

Згідно п. 5 ст. 92 Основного Закону правовідносини в галузі енергетики регулюються виключно законами України. Такими законами є: Конституція України, цей Закон, закони України «Про альтернативні джерела енергії», «Про комбіноване виробництво теплової та електричної енергії (когенерацію) та використання скидного енергопотенціалу», «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про природні монополії», «Про захист економічної конкуренції», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про енергетичну ефективність», міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та інші акти законодавства України. Згідно п. 11.3.6 ПРРЕЕ взаємовідносини між побутовим споживачем та ПУП, пов`язані з продажем та обліком електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, та розрахунками за неї, регулюються цими Правилами та договором про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, який є додатком 2 до укладеного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, Цивільним та Господарським кодексами України.

Жоден і зазначених вище законів не містить норму, яка б припиняла дію штрафних санкцій передбачених договорами, що укладені відповідно до ЗУ «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії або за договорами купівлі-продажу електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватних домогосподарств, як це передбачає регулювання п.п. 16 п. 1 Постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 та п. 6 Постанови НКРЕКП № 396 від 26.04.2022. Вища юридична сила закону полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні їм суперечити, а відтак, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам закону необхідно застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Поведінка органів, через які діє держава у цивільних або адміністративних відносинах, розглядається як поведінка держави у цивільних або адміністративних відносинах. Як у цивільних, так і в адміністративних відносинах органи, через які діє держава, не мають власних прав і обов`язків, але наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних відносинах.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 ЦПК України, позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції або через представника (ч. 4 ст. 58 ЦПК України).

НКРЕКП контролює виконання суб`єктами ринків електричної енергії їхніх зобов`язань відповідно до закону (п. 5 ч. 1 ст. 17 Закону 1540-VIII); контролює додержання ліцензіатами законодавства у відповідній сфері регулювання і ліцензійних умов провадження господарської діяльності та вживає заходів до запобігання порушенням ліцензійних умов (п. 11 ч. 1 ст. 17 Закону 1540-VIII); розглядає справи про порушення ліцензійних умов, а також справи про адміністративні правопорушення і за результатами розгляду приймає рішення про застосування санкцій, накладення адміністративних стягнень у випадках, передбачених законом, приймає у межах своєї компетенції рішення про направлення до відповідних державних органів матеріалів про виявлені факти порушення законодавства (п. 12 ч. 1 ст. 17 Закону 1540-VIII).

НКРЕКП визнає, що порушення ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» зобов`язань за Договором є порушенням Ліцензійних умов та нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Держава, в особі уповноваженого органу виконавчої влади, яким є НКРЕКП, здійснює контроль за дотриманням ліцензіатом, яким є відповідач ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ», ліцензійних умов провадження господарської діяльності; дотримання ним законодавства в сфері енергетики; дотриманням Відповідачем - ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» зобов`язань, щодо оплати електричної енергії за «зеленим» тарифом приватному домогосподарству, якому він встановлений. В разі виявлення порушень, Держава, в особі НКРЕКП, має повноваження і зобов`язана вжити заходів впливу на ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» для припинення порушень Договору, ліцензійних умов та «енергетичного» законодавства, виступила в якості гаранта в питанні своєчасності та повноти оплати за відпущену електроенергію за договорами купівлі-продажу електричної енергії за «зеленим» тарифом. А тому у позивача виникає право заявити позовні вимоги до НКРЕКП як до гаранта у зв`язку з порушенням зобов`язання ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» на підставі ст. 543 ЦК України як до солідарного боржника.

Просить стягнути солідарно з ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» та Держави Україна в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг через Державний бюджет України прострочене грошове зобов`язання за Договором № 5260002 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 27.06.2019, загальну суму 81476,14 грн, з яких: 61962, 71 грн сума основного зобов`язання (простроченого платежу); 14503,65 грн - пені; відшкодувати 4139,56 грн - інфляційних втрат та 870,22 грн - три проценти річних за користування утримуваними коштами.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.05.2023 справу передано на розгляд судді Грошової Н.М.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави Грошової Н.М. від 08.05.2023 прийнято справу до свого провадження та вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

19.05.2023 від відповідача 2 надійшло до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині, в порядку ст. 255 ЦПК України, а також відзив на позовну заяву.

08.06.2023 позивачем до суду подано відповідь на відзив.

19.06.2023 від відповідача 2 надійшло до заперечення на відповідь позивача на відзив.

29.06.2023 року від представника відповідача ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» - адвоката Чудненка В.М. до суду надійшло клопотання про направлення даної справи за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області, а також відзив на позовну заяву.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що сторони уклали договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, який є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальника універсальних послуг за місцезнаходженням приватного домогосподарства Споживача, на якому електрична енергія використовується для задоволення побутових потреб та/або потреб особистого селянського господарства. Місцезнаходження приватного домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 .

За цим Договором Споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, величина встановленої потужності становить з енергії Сонячного випромінювання 30 кВт, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором.

Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Наслідком винесення рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є його скасуванню, та направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Зазначив, що Верховний Суд у постанові від 09.09.2020 року у справі № 910/6644/18 дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. У постанові від 16.02.2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у ч. 3 ст. 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин. Позиція Великої Палати ВС ґрунтується, зокрема, на висновку про те, що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Таким чином, спір виник з приводу нерухомого майна: домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , яким вироблено енергію сонячного випромінювання, що продана ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ», за яку, на думку позивача, існує заборгованість, з метою стягнення якої остання звернулася в суд з позовною заявою. Відповідачем не виконано умови договору, об`єктом якого є вищевказане нерухоме майно.

В судове засіданні представник відповідача ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» - Черевань Л.С. не з`явилася, подала до суду клопотання, в якому не заперечувала щодо розгляду клопотання про передачу справи до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду без їхньої участі.

Позивач ОСОБА_1 , який приймав участь в підготовчому судовому засіданні в дистанційному режимі відеоконференції з приміщення Хорольського районного суду Полтавської області, проти задоволення клопотання заперечував, вважає, що клопотання спрямоване на затягування розгляду справи, зазначає, що місцем виконання договору є м. Полтава, відповідно до положень ч. 2 ст. 714 ЦК України, а відтак до даного спору застосовуються загальні правила підсудності, визначені в ч. 2 ст. 27 ЦПК України. Вказав, що Ленінський районним суд міста Полтави та Хорольський районний суд Полтавської області є місцевими загальними судами і жодної різниці не має, який суд розглядає справу.

Представник Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Анісімов Д.Д., який приймав участь у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи ВКЗ, з приводу вирішення клопотання поклався на розсуд суду, зазначив, що питання підсудності було вирішено судом під час прийняття ухвали про відкриття провадження у справі.

При вирішенні клопотання представника відповідача суд виходить з наступного.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Так, за загальним правилом ст. 27 ЦПК України підсудність справ за позовами до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань..

Виняток з даного правила становить альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Виключну підсудність встановлено, зокрема, для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постановах у справі № 460/4286/16-ц від 23.01.2018 та у справі № 640/16548/16-ц від 16.05.2018, до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10.04.2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. Позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2020 у справі № 910/10647/18 зазначила, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата ВС визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Так, з заявлених вимог позивача та приєднаних до позову документів (доказів) вбачається, що предметом спору є прострочене грошове зобов`язання за Договором № 5260002 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 27.06.2019, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ», за яким уклали договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, який є додатком до договору про постачання електричної енергії постачальника універсальних послуг за місцезнаходженням приватного домогосподарства споживача, на якому електрична енергія використовується для задоволення побутових потреб та/або потреб особистого селянського господарства. Місцезнаходження приватного домогосподарства: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 договору № 5260002 від 27.06.2019 його предметом є наступне: за цим Договором споживач має право продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, величина встановленої потужності становить з енергії сонячного випромінювання 30 кВт, з енергії вітру 0 кВт, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим» тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, у строки, передбачені цим Договором.

Тобто правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі на підставі Договору № 5260002 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 27.06.2019, безпосередньо пов`язані з конкретним домогосподарством.

Місцезнаходження приватного домогосподарства, щодо якого укладений договір є: - АДРЕСА_2 , на яку розповсюджується юрисдикція Хорольського районного суду Полтавської області.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що спір пов`язаний з грошовим зобов`язанням за Договором № 5260002 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 27.06.019, відповідне приватне господарство, що виробляє енергію сонячного випромінювання, яка придбається Товариством відповідачем 1, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , суд приходить до висновку наявність підстав для висновку, що спір у даній справі є таким, що виник «з приводу нерухомого майна», а тому має вирішуватись судом за місцезнаходженням об`єкта нерухомого майна за правилами виключної підсудності, визначеними в ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Відтак, виходячи з того, що спір виник з приводу нерухомого майна, для якого цивільним процесуальним законом встановлено виключну підсудність, суд приходить до висновку, що справа підлягає розгляду відповідно до положень статті 30 ЦПК України за місцезнаходженням нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин, які б давали можливість розгляду даної справи саме Ленінським районним судом м. Полтави, оскільки дана справа за правилами виключної підсудності підсудна Хорольському районному суду Полтавської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 378 ЦПК України недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже, з огляду на те, що Ленінський районний суд м. Полтави у даному випадку не є судом встановленим законом, оскільки спір у даній справі стосується нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , суд, приходить до висновку, що справа підлягає направленню за територіальною підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області.

Керуючись ст. ст. 30, 31, 32, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут» - адвоката Чудненка В.М. задовольнити.

Цивільну справу № 553/1074/23 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Полтаваенергозбут», Держава України в особі Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про стягнення заборгованості за договором № 5260002 від 27.06.2019 про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством передати за підсудністю до Хорольського районного суду Полтавської області (вул. Незалежності, буд. 82, м. Хорол, Полтавська область, 37800).

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Копію ухвали направити учасникам справи.

Повний текст ухвали виготовлено 06.09.2023.

Головуючий: суддя Н.М. Грошова