ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3353/23 Справа № 205/1809/21 Суддя у 1-й інстанції - Мовчан Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ільєнка Руслана Павловича на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що вона з ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з 03 лютого 2017 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, за останні два роки спільне сімейне життя з відповідачем не склалося. Приблизно рік тому чоловік пішов із сім`ї, однак, через деякий час повернувся та вони спробували почати спочатку, однак не вийшло. Вони з відповідачем перестали розуміти один одного. З 26 лютого 2021 року їх сім`я фактично припинила своє існування. Після чого їх син став проживати з нею та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зазначила, що 01 березня 2021 року нею подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач вказує, що вона не чинить перешкоди у спілкуванні відповідача з дитиною, однак відповідач виявив незгоду з тим, що дитина проживає з нею, та вже неодноразово вказував на те, що бажає, аби дитини жила з ним. З огляду виникнення непорозумінь між ними щодо місця проживання дитини, побоювання позивача, що відповідач може спробувати викрасти дитину ОСОБА_1 просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року відмовлено у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини. Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Ільєнко Р.П. просить рішення суду від 25 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Бесчасова Д.О. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду від 25 листопада 2022 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

03 лютого 2017 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4, 5).

Сторони разом не проживають, малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та фактично проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 12528 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення /будинку осіб (а.с.7).

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, дім з усіма зручностями, у кімнатах є необхідні меблі, побутова техніка та речі особистого вжитку. В будинку функціонує електро,-водопостачання, стоїть двоконтурний газовий котел для опалення та підігріву води по всьому дому. Сходи на другий поверх без перил, через ремонт сходів. Для виховання та розвитку дитини облаштована одна кімната для сну та велика зала для ігор. Умови проживання та санітарний стан добрі. У будинку створені всі необхідні умови для проживання дитини (а.с.103).

У судовому засідання у суді першої інстанції батько дитини не заперечував проти проживання дитини з матір`ю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на відсутність спору між сторонами щодо місця проживання дитини, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено статтею 7 СК України, згідно з положеннями якої жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 11 Закону України Про охорону дитинства наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України Про охорону дитинства батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, питання втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі М.С. проти України від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Така позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 357/17852/15-ц від 29 травня 2019 року.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Але даний принцип не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини.

У справі встановлено, 03 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб (а.с.4).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 травня 2021 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами було розірвано (а.с.154, 155).

Звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, позивач ОСОБА_1 зазначала про те, що між нею та відповідачем виникають суперечки, непорозуміння щодо місця проживання дитини (а.с.1-3).

Відповідно до довідки №12528 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщення /будинку осіб, малолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований та фактично проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.7).

Відповідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, дім з усіма зручностями, у кімнатах є необхідні меблі, побутова техніка та речі особистого вжитку. В будинку функціонує електро,-водопостачання, стоїть двоконтурний газовий котел для опалення та підігріву води по всьому дому. Сходи на другий поверх без перил, через ремонт сходів. Для виховання та розвитку дитини облаштована одна кімната для сну та велика зала для ігор. Умови проживання та санітарний стан добрі. У будинку створені всі необхідні умови для проживання дитини (а.с.103).

Мати дитини ОСОБА_1 працює в ТОВ КУБЕРА М ГРУП на посаді менеджера з адміністративної діяльності з 03 березня 2021 року по теперішній час (а.с.6).

У судовому засідання у суді першої інстанції батько дитини не заперечував проти проживання дитини з матір`ю.

Дитині ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на теперішній час виповнилося 5 років.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року витребувано у Органу опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.162, 163).

Відповідно до висновку Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, як органу опіки та піклування, №4/3-177 від 27 червня 2023 року, за доцільне визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 (а.с.181, 182).

При вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Вирішуючи цей спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них має проживати дитина, суд виходить із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, та перш за все, керуючись пріоритетом прав дитини, та маючи на меті ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам дитини.

Мати дитини ОСОБА_1 та дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02 липня 2020 року зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Власником будинку є мати позивача - ОСОБА_4 (а.с.7).

Дитина після розірвання шлюбу сторін тривалий час постійно проживає разом із матірю, яка належним чином виконує свої батьківські обов`язки, піклується про її розвиток, здоров`я.

Враховуючи ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дитини, стан її здоров`я, інтереси дитини, враховуючи, що дитина після розірвання шлюбу сторін проживає разом із матірю, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, колегія суддів дійшла висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матірю ОСОБА_1 , що не є розлученням дитини з батьком, який не позбавлений права спілкування з дитиною, а також брати участь у її вихованні та забезпеченні, і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матірю дитини щодо встановлення часу спілкування з дитиною, а у разі недосягнення такої згоди, за рішенням органу опіки та піклування або за судовим рішенням.

Визначення місця проживання дитини із матірю, не впливатиме на взаємовідносини дитини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Враховуючи встановлені обставини у справі, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ільєнка Руслана Павловича задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова