КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6509/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва, ухвалене у складі судді Волошина В.О. в м. Київ 20 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, просив визнати незаконним та скасувати наказ Голови Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України (далі КФВС МОН України) № 90-к від 04 жовтня 2022 року, яким начальнику управління КФВС МОН України ОСОБА_1 оголошено догану.

Заявлені вимоги мотивував тим, що перебуває в трудових відносинах з відповідачем на посаді начальника Управління фізичного виховання та спорту.

Розпорядженням № 2 від 19 вересня 2022 року зобов`язано позивача підготувати і надати належним чином оформлений проект календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів (далі - календарний план), що проводяться Комітетом на 2023 рік з листами пропозиціями від Української федерації учнівського спорту, Спортивної студентської спілки України, спортивних федерацій з видів спорту та інших громадських організацій, обласних та Київського міського відділень (філій) КФВС МОН, з урахуванням календарних планів проведення міжнародних заходів та визначенням назв заходів, орієнтовних строків проведення, тривалості, місць, організаторів, кількості учасників, у тому числі окремо спортсменів, тренерів, суддів та інших, термін до 28 вересня 2022 року; подати календарний план у МОН України та забезпечити його затвердження, термін виконання до 20 листопада 2022 року; проконтролювати включення календарного плату до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України на 2023 рік у Міністерстві молоді та спорту України, термін виконання до 20 грудня 2022 року.

Відповідно до розпорядження Голови КФВС МОН № 3 від 03 жовтня 2022 року позивача зобов`язано надати пояснення щодо невиконання розпорядження від 19 вересня 2022 року. На виконання розпорядження № 3 ним надано 03 жовтня 2022 року свої письмові пояснення та обґрунтування щодо виконання розпорядження № 2.

Наказом Голови КФВС МОН № 90-к від 04 жовтня 2022 року позивачу оголошено догану за невиконання п. 1 розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2.

Вважає зазначений наказ незаконним, упередженим і таким, що підлягає скасуванню, оскільки розпорядження № 2 КФВС МОН прийняте без врахування вимог нормативно-правових актів щодо організації та проведення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів на території України в умовах воєнного стану, крім того, на момент прийняття розпорядження № 2 не був скасований власний наказ КФВС МОН № 53 від 24 лютого 2022 року «Про припинення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед здобувачів освіти», які суперечать один одному.

При цьому наказ КФВС МОН № 85 від 13 жовтня 2022 року «Про підготовку плану роботи КФВС МОН на 2023 та звіт про план роботи КФВС МОН на 2022 рік» видано після накладення дисциплінарного стягнення, якого не було на час прийняття розпорядження № 2.

Разом із тим, на виконання розпорядження № 2 позивачем було відправлено лист на всеукраїнські спортивні федерації про надання пропозицій щодо включення спортивних заходів до календарного плану, на час видання оспорюваного наказу на вказаний лист надали пропозиції установленої форми лише 7 федерацій. Позивач особисто провів розмови з представниками федерацій про надання пропозицій до календаря, повторно надіслано листи до федерацій, а працівниками підпорядкованого йому відділу було підготовлено проект календаря на 2023 рік та приблизний кошторис ще в серпні 2022 року.

Вказував, що наказ про накладення на позивача дисциплінарного стягнення не відповідає вимогам трудового законодавства, не зазначено причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) та неналежним виконанням, не зазначено, в чому конкретно полягає порушення позивачем трудових обов`язків, що свідчить про відсутність складу дисциплінарного проступку в діях (бездіяльності) позивача.

Крім того, всупереч вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України відповідачем не враховано, що позивач є доктором філософії, не мав раніше жодного дисциплінарного стягнення, прострочених або невиконаних доручень, є заслуженим працівником фізичної культури і спорту України, членом Національного олімпійського комітету України, автором підручників та наукових видань.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року в позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, повторно викладали обставини, наведені в позові.

Вказували, що відповідач послався на наказ від 22 вересня 2022 року про внесення змін до наказу № 1587 Міністерства молоді та спорту України, яким надано дозвіл на організацію, проведення в окремих місцевостях України з дотриманням умов безпеки, серед дорослих спортсменів та спортсменів найближчої до дорослих вікової групи, однак суду даний наказ у відзиві не надано і судом він не досліджувався. Разом з тим, даний наказ був виданий після видання розпорядження 19 вересня 2022 року, а до наказу МОН № 53 від 24 лютого 2022 року «Про припинення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів щодо здобувачів освіти» відповідні зміни не внесені, і судом дані обставини не досліджувались.

В наступному, вже після накладення адміністративного стягнення, з метою підготовки плану роботи КФВС МОН на 2023 рік та звіт про план роботи КФВС МОН на 2022 рік, відповідачем було видано наказ № 85 від 13 жовтня 2022 року, саме на підставі якого мала здійснюватися підготовка плану роботи КФВС МОН на 2023 рік, відтак заперечення відповідача з цього питання є необґрунтованими.

Разом із тим, підготовка та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН на 2023 рік фактично було виконано ще в серпні 2023 року, разом з цим, на виконання розпорядження № 2, підпорядкованим позивачу Управлінням були вжиті необхідні заходи для його виконання, а саме направлено листи до спортивних федерацій про надання ними відповідних пропозицій.

В свою чергу, визначений розпорядженням № 2 необґрунтовано короткий термін виконання (фактично 5 робочих діб) для підготовки належним чином оформленого проекту календарного плану є неможливим з технічних причин, оскільки проект плану включає підготовку та планування 630 заходів, 70 спортивних федерацій та організацій і має об`єм понад 1000 аркушів. Підготовка належним чином оформленого календарного плану відповідно до розпорядження № 2 у зазначені терміни є технічно неможливою, а з правової точки зору протиправною, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про його оскарження.

Наголошували, що судом не надано оцінки відсутності в матеріалах справи доказів направлення відповідачем копії відзиву і доданих до нього документів на адресу позивача і безпідставно враховано їх при ухваленні рішення.

Вказували, що підтвердженням доводів позивача є подання КФВС МОН до МОН проекту календаря на 2023 рік та примірний кошторис для включення до проекту паспорту бюджетної програми МОН України на 2023 рік по коду 2201310, який було підготовлено та подано Управлінням КФВС МОН ще в серпні 2022 року. Проект бюджету на 2023 рік Кабінетом Міністрів України затверджено 13 вересня 2022 року, а проект Закону України «Про бюджет України на 2023 рік» було подано до Верховної Ради України 13 вересня 2022 року, що є загальновідомою інформацією. На офіційному сайті МОН міститься наказ № 404 від 02 травня 2022 року про затвердження паспорту бюджетної програми на 2022 рік. Аналогічні проекти календарних планів та кошторисів готуються кожного року в серпні і подаються до Міністерства освіти та науки України, далі до Кабінету Міністрів України та погоджуються Міністерством фінансів України, після чого проект Закону направляється до Верховної Ради. Крім того, на спростування заперечень відповідача щодо відсутності реєстрації проекту плану, доповідних записок, пояснень тощо позивачем надаються скріншоти переписки з керівництвом КФВС МОН, іншими посадовими особами Комітету через електронну адресу, щодо проекту календаря, яка мала місце в травні-серпні 2022 року.

Від відповідача КФВС МОН надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Наводив власні спростування доводів апеляційної скарги щодо прийняття розпорядження № 2 від 19 вересня 2022 року без врахування вимог нормативно-правових актів щодо організації та проведення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів на території України в умовах воєнного стану; щодо нескасування наказу КФВС МОН України № 53 від 24 лютого 2022 року на момент видання розпорядження № 2, які суперечать один одному; щодо ненадання до суду наказу від 22 вересня 2022 року «Про внесення змін до наказу № 1587 Міністерства молоді та спорту України»; щодо видання наказу від 22 вересня 2022 року «Про внесення змін до наказу № 1587 Міністерства молоді та спорту України» після розпорядження № 2 та невнесення змін до Наказу КФВС МОН України № 53 від 24 лютого 2022 року «Про припинення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед здобувачів освіти»; про здійснення підготовки плану роботи комітету на підставі наказу № 85 від 13 жовтня 2022 року «Про підготовку плану роботи КФВС МОН України на 2023 та звіт про план роботи КФВС МОН на 2022 рік», про виконання скаржником розпорядження № 2, підготовку та подачу Календарного плану ще в серпні 2022 року, щодо відсутності в даних Журналі реєстрації внутрішніх документів відомостей про реєстрацію Календаря або Календарних планів; щодо недотримання судом права скаржника на інформування про наявний в справі відзив на позовну заяву.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було подано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання п. 1 розпорядження Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 19 вересня 2022 року № 2 у встановлений строк та у визначеному порядку.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває в трудових правовідносинах з відповідачем, займаючи посаду начальника управління фізичного виховання і спорту Комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України.

Згідно п. 1, 2 Положення про управління фізичного виховання і спорту Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України, затвердженого Наказом Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України від 20 серпня 2018 року № 152, Управління фізичного виховання і спорту (далі - управління) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України (далі - комітет) є структурним підрозділом Комітету, який підпорядкований заступнику голови Комітету згідно з розподілом функціональних обов`язків. Управління у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України, Положенням про Комітет з фізичного виховання та спорту МОН України, наказами та розпорядженнями МОН України, Міністерства молоді та спорту України, цим положенням та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 1 Розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2 «Про підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН», відповідно до Порядку складання календарних планів фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів, затвердженого наказом Міністерства молоді та спорту України від 05 травня 2015 року № 1341, Плану роботи Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України та відокремлених підрозділів КФВС МОН на 2022 рік, затвердженого наказом КФВС МОН від 26 січня 2022 року № 4 та з метою своєчасного включення заходів КФВС МОН до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів на 2023 рік, зобов`язано начальника управління фізичного виховання і спорту ОСОБА_1 підготувати і надати належним чином оформлений проект Календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, що проводяться Комітетом з фізичного виховання спорту МОН України на 2023 рік (далі - календарний план), з листами-пропозиціями від Української федерації учнівського спорту, Спортивної студентської спілки України, спортивних федерацій з видів спорту та інших громадських організацій, обласних та Київського міського відділень (філій) КФВС МОН, з урахуванням календарних планів проведення міжнародних заходів та з визначенням назв заходів, орієнтовних строків проведення, тривалості, місць (назви країни, адміністративно-територіальної одиниці, населеного пункту тощо), організаторів, кількості учасників, у тому числі окремо спортсменів, тренерів, суддів та інших; термін виконання до 28 вересня 2022 року (а. с. 13 - 14).

На а. с. 43 знаходиться копія листа КФВС МОН від 21 вересня 2022 року № 02.01-11/337 за підписом т.в.о. голови ОСОБА_3, на ім`я всеукраїнських спортивних федерацій (асоціації, спілки, об`єднання тощо) з виду спорту (за списком), в яких Комітет просив надати пропозиції щодо включення спортивних заходів до Календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів загальнодержавного рівня серед учнів та студентів Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України на 2023 рік; наведено вимоги щодо форми та змісту пропозицій і порядку їх направлення на адресу Комітету.

На а. с. 15 знаходиться копія розпорядження КФВС МОН від 03 жовтня 2022 року № 3 «Про надання пояснення», яким зобов`язано начальника управління фізичного виховання і спорту ОСОБА_1 надати пояснення щодо невиконання розпорядження від 19 вересня 2022 року № 2, термін виконання до 16:00 години 03 жовтня 2022 року (а. с. 15).

На а. с. 18 знаходиться копія доповідної записки начальника управління фізичного виховання та спорту ОСОБА_1 на ім`я голови КФВС МОН на його розпорядження від 03 жовтня 2022 року № 3, яким доводиться до відома, що КФВС МОН від 21 вересня 2022 року № 02/01-11/337 був відправлений лист та додаток у форматі Excel на Всеукраїнські спортивні федерації з виду спорту про надання пропозицій щодо включення спортивних заходів до календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів загальнодержавного рівня серед учнів та студентів КФВС МОН на 2023 рік, інформацію просили надіслати на електронну адресу в термін до 26 вересня 2022 року. На сьогоднішній день надали пропозиції установленої форми 7 федерацій. Ним особисто були проведені розмови з представниками федерацій про надання пропозицій до календаря, також повторно надісланий лист КФВС МОН до федерацій з пропозицією щодо включення спортивних заходів до календаря. Працівниками відділу спорту підготовлений проект календаря на 2023 рік з врахуванням проведення змагань з традиційних видів спорту.

На а. с. 97 - 102 знаходиться копія Журналу реєстрації внутрішніх (заяв, доповідних і пояснювальних записок тощо) документів Комітету, за період з 30 січня 2022 року по 28 жовтня 2022 року, до якого 03 жовтня 2022 року внесено запис про доповідну записку ОСОБА_3 щодо невиконання начальником управління фізичного виховання та спорту ОСОБА_1 доручення про підготовку календарного плану, а також доповідні та службові записки ОСОБА_1 про надання пояснення на розпорядження № 3 та № 4, та щодо психологічного утиску.

Наказом КФВС МОН від 04 жовтня 2022 року № 90-к, враховуючи розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2 «Про підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН», доповідну записку заступника голови КФВС МОН ОСОБА_3 від 03 жовтня 2022 року, розпорядження КФВС МОН від 03 жовтня 2022 року № 3 «Про надання пояснення», доповідну записку начальника управління фізичного виховання і спорту КФВС МОН ОСОБА_1 від 03 жовтня 2022 року та у зв`язку з порушенням трудової дисципліни ОСОБА_1 , - оголошено догану ОСОБА_1 за невиконання п. 1 розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2 «Про підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН» у встановлені строки (а. с. 12).

На а. с. 23, 34 - 42 знаходиться копія диплому доктора філософії, виданого ОСОБА_1 30 серпня 2021 року, який виконав дисертацію у Національному університеті фізичного виховання і спорту України, та копії оголошених ОСОБА_1 подяк та вручених почесних грамот, сертифікату від 14 червня 2022 року про підвищення кваліфікації, обкладинки підручників, до складу авторів яких входить ОСОБА_1 .

На а. с. 24 - 33 знаходиться копія переліку невиконаних контрольних документів за період з 2016 року по 01 березня 2023 року, складеного від імені начальника відділу діловодства та організаційної роботи, згідно якого за ОСОБА_1 (разом з ОСОБА_3 , ОСОБА_7 ) значиться невиконаним один контрольний документ за червень 2021 року (а. с. 28), а також контрольний документ МОН з терміном виконання до 01 березня 2023 року (щодо надання інформації про виконання Плану заходів на 2021 - 2022 роки щодо реалізації першого етапу Стратегії розвитку фізичної культури і спорту на період до 2028 року (а. с. 32).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги додано нові докази, а саме копії документів з офіційних сайтів Міністерства освіти і науки України, Кабінету Міністрів України, Верховної Ради, копії наказу Міністерства освіти і науки України № 404 від 02 травня 2022 року, роздрукований скріншот переписки з приводу календаря, копії ухвали Окружного апеляційного суду м. Києва по справі № 640/17998/22 від 25 жовтня 2022 року, та заявлено клопотання про приєднання цих доказів до справи, обґрунтоване тим, що відзиву і долучених до нього доказів від відповідача ОСОБА_1 не отримувалось і докази направлення цих документів на його адресу в матеріалах справи відсутні, відтак, його було позбавлено права надати відповідь на відзив та спростувати викладені в ньому доводи з наданням відповідних доказів.

В судовому засіданні 06 вересня 2023 року представник відповідача заперечував проти приєднання даних доказів.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з викладеного, оскільки розгляд справи на підставі доказів, які не надавалися до суду першої інстанції, суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства, та оскільки позивачем не надано докази неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від позивача, не заявлено клопотання про поновлення строку для подання нових доказів, суд апеляційної інстанції на підставі ч. 3 ст. 367 ЦПК України прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про приєднання нових доказів до матеріалів справи.

Щодо доводів позивача про неотримання відзиву і долучених до нього доказів, а відтак, позбавлення права надати відповідь на відзив та спростувати викладені в ньому доводи з наданням відповідних доказів, апеляційний суд зауважує, що докази направлення відзиву позивачу додані до відзиву (а. с. 115 т. 1), а позивач ОСОБА_1 як особа, яка звернулася до суду з даним позовом, зобов`язаний був з розумним інтервалом часу цікавитися станом розгляду справи, в тому числі позивач не був позбавлений можливості ознайомлюватися з матеріалами справи.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Одним із видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері виконання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні дії та нести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового законодавства.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Під дисциплінарним проступком розуміється протиправне, винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх обов`язків, що випливають із нормативно-правових та інших актів у сфері праці, колективного і трудового договорів.

Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку. На роботодавця покладається обов`язок доказування фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку.

В постанові Верховного Суду від 09 листопада 2022 року в справі № 761/33182/20 (провадження № 61-5038св22) зазначено, що закон не вимагає, щоб порушення обов`язково призводило до будь-яких шкідливих наслідків. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності достатньо, щоб був зафіксований сам факт порушення, а наявність чи відсутність шкідливих наслідків може бути врахована тільки при визначенні тяжкості проступку та виборі виду дисциплінарного стягнення.

Водночас вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності, наявність якої має бути обов`язково доведена роботодавцем. Критерієм, за яким визначається наявність вини в діях працівника, є належна турбота працівника про виконання трудових обов`язків.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження роботодавця, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна роботодавця, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю.

У необхідних випадках заходи дисциплінарного впливу застосовуються стосовно окремих несумлінних працівників.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування всіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.

Згідно п. 18 розділу ІІ Положення про управління фізичного виховання і спорту Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України, затвердженого Наказом Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України від 20 серпня 2018 року № 152, Управління фізичного виховання і спорту (далі - управління) Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України розробляє і затверджує в Міністерстві освіти і науки України Календарний план фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів Комітету на рік, який подається до Міністерства молоді та спорту для подальшого включення до Єдиного календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів України в частині проведення спортивних заходів серед учнівської та студентської молоді.

Згідно п. 1-2 розділу ІV Положення № 152, керівництво управлінням здійснює начальник управління в межах наданих йому прав і передбачених цим Положенням обов`язків. Начальник управління відповідає за своєчасне та в повному обсязі виконання обов`язків, що випливають із завдань, покладених на управління.

Згідно п. 1 розділу V, п. 2 розділу VІ Положення № 152, безпосереднє керівництво роботою управління здійснює начальник управління. За порушення трудової і виконавчої дисципліни, зловживання своїм службовим становищем винні притягуються до дисциплінарної та адміністративної відповідальності згідно з чинним законодавством (а. с. 92 - 96).

Згідно п.п. 10 п. 6 Положення про Комітет з фізичного виховання та спорту МОН України, затвердженого Наказом МОН України від 12 березня 2018 року № 241, КВФС МОН відповідно до покладених на нього завдань щороку розробляє та подає в установленому порядку на затвердження МОН календарний план фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН (а. с. 111).

На а. с. 60 - 90 знаходиться копія наказу КФВС МОН від 26 січня 2022 року № 4, яким, з метою забезпечення планомірної роботи комітету з фізичного виховання МОН України у 2022 році, затверджено План роботи комітету та відокремлених підрозділів КФВС МОН на 2022 рік, що додається. Згідно п. 110 вказаного плану роботи, відділ спорту Управління фізичного виховання і спорту протягом червня-листопада 2022 року повинен був підготувати проект Календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, що проводяться Комітетом у 2023 році (а. с. 87).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обов`язки, покладені на позивача п. 1 розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року, повністю корелюються з його безпосередніми посадовими обов`язками, оскільки він в своїй діяльності, як керівник ввіреного йому управління, керується Положенням про управління, в даному випадку - п. 18 розділу ІІ, разом із тим, дані трудові обов`язки позивачем ОСОБА_1 у встановлений в розпорядженні строк та у визначеному порядку виконані не були, і доказів на спростування вказаних обставин ним не надано.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не було виконано покладеного на нього трудового обов`язку в установлений у розпорядженні строк, відповідачем як роботодавцем працівника зажадано від нього письмові пояснення, видавши розпорядження КФВС МОН від 03 жовтня 2022 року № 3 «Про надання пояснення», яким зобов`язано начальника управління фізичного виховання і спорту ОСОБА_1 надати пояснення щодо невиконання розпорядження від 19 вересня 2022 року № 2, термін виконання до 16:00 години 03 жовтня 2022 року (а. с. 15), відтак, ч. 1 ст. 149 КЗпП України відповідачем також дотримано.

Доповідною запискою ОСОБА_1 від 03 жовтня 2022 року доведено до відома роботодавця щодо вжитих його відділом заходів, а також повідомлено, що працівниками відділу спорту підготовлений проект календаря на 2023 рік з врахуванням проведення змагань з традиційних видів спорту.

Судом першої інстанції надано належної правової оцінки даним письмовим поясненням позивача, а також запереченням відповідача у відзиві на позовну заяву, що згідно даних Журналу реєстрації внутрішніх (заяв, доповідних і пояснювальних записок тощо) документів КФВС МОН, ОСОБА_1 будь-які календарі на 2023 рік (документ, на який посилався позивач у доповідній записці від 03 жовтня 2022 року) чи Календарні плани фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, що проводяться Комітетом з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України на 2023 рік (документ, який позивача було уповноважено надати розпорядженням № 2 від 19 вересня 2022 року), не подавалися та не реєструвалися.

Судом обґрунтовано встановлено, що на спростування зазначених доводів сторони відповідача і наданих письмових доказів стороною позивача, протягом всього часу розгляді справи в суді не було надано жодного належного і допустимого доказу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що ним та працівниками підпорядкованого йому відділу був підготовлений та поданий проект Календарного плану на 2023 рік, плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, з врахуванням проведення змагань з традиційних видів спорту, який був поданий Голові КФВС МОН ще в серпні 2022 року, про що, згідно його доводів, свідчить листування з керівництвом та іншими службовими особами відповідача, після чого план був врахований Міністерством освіти та науки України, Кабінетом Міністрів України, врахований та затверджений Верховною Радою при прийнятті Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», тобто підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН на 2023 рік, підготовку якого зобов`язано виконати позивача, а саме підготувати і надати належним чином оформлений проект Календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед учнів та студентів, фактично було виконано ще в серпні 2023 року.

Оскільки доводи апеляційної скарги в наведеній частині ґрунтуються на нових доказах, які не досліджувались судом першої інстанції, і клопотання про долучення яких було залишено без задоволення апеляційним судом, зазначені доводи не можуть бути оцінені, підтверджені або спростовані.

Крім того, апеляційний суд враховує, що в доповідній записці від 03 жовтня 2022 року до КФВС МОН позивачем не повідомлялося жодних обставин про фактичне подання належним чином оформленого проекту Календарного плану, а лише про підготовку працівниками відділу спорту проекту Календаря на 2023 рік.

Судом першої інстанції надано належної оцінки доводам позивача щодо припинення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед здобувачів освіти в зв`язку з введенням на території України воєнного стану та прийняттю Розпорядження № 2 КФВС МОН без врахування вимог нормативно-правових актів щодо організації та проведення таких заходів в умовах воєнного стану, а саме Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Закону України «Про громадські об`єднання», Указу Президента України № 64/2022 про введення воєнного стану, Наказу Міністерства молоді та спорту України № 1587 від 28 травня 2022 року, протокольного рішення Кабінету Міністрів України від 17 червня 2022 року № 89, Наказу комітету з фізичного виховання та спорту Міністерства освіти і науки України від 24 лютого 2022 року № 53 «Про припинення фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед здобувачів освіти», яким, на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» припинено проведення всеукраїнських фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед здобувачів освіти, запланованих відповідно до Календарного плану масових фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів загальнодержавного рівня серед учнів та студентів, що проводяться КФВС МОН на термін дії Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Відповідно до наказу Міністерства молоді та спорту України №1587 від 28 травня 2022 року, з метою створення на території України оптимальних умов для якісної підготовки спортсменів національних збірних команд України з видів спорту для участі у головних міжнародних спортивних змаганнях, дозволено організацію проведення в окремих місцевостях України з дотриманням умов безпеки, передбачених законодавством про воєнний стан, всеукраїнських спортивних змагань, передбачених Єдиним календарним планом фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів на 2022 рік, серед дорослих спортсменів та спортсменів найближчої до дорослих вікової групи, у тому числі спортсменів з видів спорту осіб з інвалідністю, без присутності глядачів.

Разом із тим, судом першої інстанції обґрунтовано враховано доводи відповідача, що підготовка та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН на 2023 рік здійснюється з метою планування їх проведення в майбутньому, і що проведення спортивних заходів здійснюється лише за умови погодження КФВС МОН їх проведення з військовою адміністрацією.

Виходячи із вищевикладеного, апеляційний суд також відхиляє як неприйнятні доводи апеляційної скарги, що зміни до наказу Міністерства молоді та спорту України № 1587 від 28 травня 2022 року, якими було надано дозвіл на організацію, проведення в окремих місцевостях України з дотриманням умов безпеки, передбачених законодавством про воєнний стан, всеукраїнських спортивних змагань, передбачених Єдиним календарним планом фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів на 2022 рік, серед спортсменів різних вікових груп, було прийнято 22 вересня 2022 року вже після видання розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2.

Є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що вже після накладення дисциплінарного стягнення відповідачем було видано наказ КФВС МОН від 13 жовтня 2022 року № 85 «Про підготовку плану роботи КФВС МОН на 2023 та звіт про план роботи КФВС МОН на 2022 рік», з огляду на заперечення відповідача, що вказаний наказ стосується всіх структурних підрозділів КФВС МОН, виданий з метою контролю плану роботи за 2022 рік і плануванню роботи на 2023 рік і жодного відношення до накладеного на позивача дисциплінарного стягнення чи розпорядження № 2 від 19 вересня 2022 року не має, і доводами апеляційної скарги цих обставин не спростовано.

Апеляційний суд враховує, що позивач, не погоджуючись із законністю обов`язків, покладених на нього розпорядженням КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2, в тому числі з підстав його невідповідності попередньому розпорядженню від 24 лютого 2022 року № 53, яким було припинено фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів серед здобувачів освіти, та вважаючи технічно неможливим виконання цих обов`язків, зважаючи на встановлений термін виконання до 28 вересня 2022 року, про що ОСОБА_1 також зазначається в апеляційній скарзі, після ознайомлення з розпорядженням не був позбавлений можливості звернутися до відповідача зі службовою/доповідною запискою, в якій викласти свої обґрунтовані заперечення, однак такою можливістю не скористався, не виявив належної турботи про виконання трудових обов`язків, і покладені на нього цим розпорядженням трудові завдання не виконав, чим допустив порушення трудової дисципліни.

Відтак, судом першої інстанції встановлено наявність всіх складових дисциплінарного проступку, якими є дії (бездіяльність) працівника, порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків, вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків, а доводи позивача в апеляційній скарзі про відсутність складу дисциплінарного проступку в його діях не ґрунтуються на доказах, наявних в матеріалах справи, та відхиляються апеляційним судом.

Таким чином, наказом КФВС МОН від 04 жовтня 2022 року № 90-к, враховуючи розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2 «Про підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН», доповідну записку заступника голови КФВС МОН ОСОБА_3 від 03 жовтня 2022 року, розпорядження КФВС МОН від 03 жовтня 2022 року № 3 «Про надання пояснення», доповідну записку начальника управління фізичного виховання і спорту КФВС МОН ОСОБА_1 від 03 жовтня 2022 року та у зв`язку з порушенням трудової дисципліни ОСОБА_1 , - оголошено догану ОСОБА_1 за невиконання п. 1 розпорядження КФВС МОН від 19 вересня 2022 року № 2 «Про підготовку та затвердження календарного плану фізкультурно-оздоровчих та спортивних заходів КФВС МОН» у встановлені строки (а. с. 12), тобто відповідачем дотримано вимоги ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 147-1, ч. 2-4 ст. 149 КЗпП України, оскільки за порушення трудової дисципліни органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника, застосовано лише одне дисциплінарне стягнення - догану, яке оголошено в наказі і повідомлено працівникові під розписку, а при обранні виду стягнення роботодавець врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну працівником шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Крім того, дисциплінарне стягнення застосовано роботодавцем безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, що відповідає вимогам ст. 148 КЗпП України.

Апеляційний суд не погоджується з доводами апеляційної скарги про відсутність підстав для застосування дисциплінарного стягнення та неврахування відповідачем його належного професійного, наукового та інтелектуального рівня підготовки позивача і належного виконання ним функціональних обов`язків за попередні роки, з огляду на те, що позивач займає посаду начальника управління з фізичного виховання та спорту Комітету фізичного виховання та спорту МОН України та згідно п. 1-2 розділу ІV Положення про управління фізичного виховання і спорту Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України, затвердженого Наказом Комітету з фізичного виховання та спорту МОН України від 20 серпня 2018 року № 152, здійснює керівництво управлінням в межах наданих йому прав і передбачених цим Положенням обов`язків, відповідає за своєчасне та в повному обсязі виконання обов`язків, що випливають із завдань, покладених на управління, а згідно п. 1 розділу V, п. 2 розділу VІ Положення № 152, здійснює безпосереднє керівництво роботою управління.

Доводи апеляційної скарги про створення відповідачем штучних умов для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності в зв`язку з принциповістю та професіоналізмом позивача не підтверджені будь-якими доказами, є припущеннями та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, висновків суду першої інстанції не спростовують, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду першої інстанції, яким була надана належна правова оцінка, зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в рішенні суду першої інстанції, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, що оскаржується, відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.