Справа № 344/9656/23
Провадження № 2/344/2389/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Пастернак І.А.

секретаря Дементьєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНФОРС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 1716704-А від 26.11.2021 року в загальному розмірі 15 587,29 грн., стягнення судових витрат

В С Т А Н О В И В:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 1716704-А від 26.11.2021 року в загальному розмірі 15 587,29 грн., стягнення судових витрат. В обґрунтування вимог позову представник позивача посилається на те, що 26.11.2021 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «СС Лоун» було укладено електронний кредитний договір №1716704-А. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 було надано шляхом зарахування на його платіжну карту, кредитні кошти в розмірі 8 100,00 грн, строком до 23.02.2022 за фіксованою процентною ставкою 1,99% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

17.01.2023р. ТОВ «СС ЛОУН» уклало договір Факторингу за №6 з ТОВ «ФІНФОРС». Відповідно до Договору факторингу ТОВ «СС ЛОУН» відступило позивачу заборгованість та право вимоги основного зобов`язання, відсотків, комісії, неустойки, штрафу, пені та інших платежів. Таким чином, згідно договору факторингу Позивач викупив у ТОВ «СС ЛОУН» всі грошові вимоги стосовно відповідача та набув право стягувати їх з боржників. Відповідно до реєстру відступлених прав вимоги, що були відступлені на користь ТОВ ФІНФОРС право вимоги до відповідача становило 15 587,29 грн., з яких: 8 100 грн. заборгованість за кредитим (тіло заборгованості); 7 487,29 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 587,29 грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 8 100 грн.; процентів за користування кредитними коштами в розмірі 7 487,29 грн.; стягнути судові витрати.

11.07.2023 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому не заперечив у задоволенні позову в частині повернення заборогованості по кредитному договору тіла кредиту у розмірі 8 100 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

17.07.2023 року представник позивача подав відповідь на відзив, в якому позовні вимоги підтримав, просив задоволоти.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

26.11.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1716704-А. (а.с.47-57).

Згідно із зазначеним Договором відповідач отримав від ТОВ «СС ЛОУН» споживчий кредит у розмірі 5 100 грн. для власних потреб на строк до 24.12.2021 з фіксованою процентною ставкою 1,592 % (пп.2.6.1, 2.6.4). Цей кредит був перерахований відповідачу у безготівковій формі на вказану ним банківську картку.

До кредитного договору № 1716704-А від 26.11.2021 року неодноразово укладались додаткові угоди „Top up від 01.12.2021 року, в якому сторони погодили суму кредиту в розмірі 8 100,00 грн.; №1 від 24.12.2021 року, №2 від 02.01.2022 року; №3 від 10.01.2022 року; №4 від 15.01.2022 року; №5 від 17.01.2022 року; №6 від 20.01.2022 року; №4 від 22.01.2022 року; №8 від 24.01.2022 року; №9 від 26.01.2022 року; №10 від 28.01.2022 року; №11 від 31.01.2022 року; №12 від 02.02.2022 року ; №13 від 04.02.2022 року; №14 від 07.02.2022 року; №15 від 09.02.2022 року; №16 від 12.02.2022 року, які були підписані від імені ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором (а.с. 58-108). Сторони погоджували продовження строків дії договору і термінів платежу.

Таким чином, підписання кредитного договору про надання споживчого кредиту та додаткових угод між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 відбулось в електронному вигляді, що регламентується ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ст. 626 ч. 1 ЦК України. Підписавши кредитний договір та додаткові угоди, відповідач погодився з умовами договору та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СС Лоун».

Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «СС Лоун» розміщені на сайті кредитодавця за посиланням https://ccloan.ua/pravila. Відповідно до п.11.8.1 договору на момент укладення договору позичальник підтверджує, що він ознайомлений з текстом Правил.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.

Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України).

У статті 3 Закону України "Про електрону комерцію" зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію").

Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що за умовами договору про надання коштів у позику від 26.11.2021 року та додаткової угоди Top up кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 2.6.1 додаткової угоди в безготівковій формі шляхом зарахування відповідної суми на платіжну картку позичальника.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 181 ГК України господарський договір, як правило, існує в вигляді єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощеній формі шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами та іншими засобами електронної комунікації, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні норми до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Однак важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

В силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Однак важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідна позиція щодо застосування вказаних норм права викладена в постанові ВС від 09.09.2020 року у справі № 732/670/19.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ТОВ «Фінфорс» надало належні і допустимі докази укладення 26.11.2021 року між ТОВ «СС Лоун» та ОСОБА_1 кредитного договору та отримання позичальником кредитних коштів на суму 8 100,00 грн.

Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору (ст. 638 ЦК України).

Таким чином, ТОВ «СС Лоун» виконало свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, надавши відповідачу кредитні кошти, проте відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань, суму боргу по кредиту не повернув.

17.01.2023 року між ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінфорс» було укладено договір факторингу № 6, відповідно до умов якого ТОВ «СС Лоун» передає (відступає) ТОВ «Фінфорс» за плату, а ТОВ «Фінфорс» приймає належні ТОВ «СС Лоун» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «СС Лоун» і боржниками. (а.с.127-134).

Згідно витягу з реєстру прав грошових вимог до договору факторингу № 6 від 27.01.2023 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 15 587,29 грн. Дана сума складається з 8100,00 грн. заборгованості за кредитом, 6 839,29 грн. - заборгованості за відсотками (а.с. 135).

В порушення Умов кредитного договору відповідач не сплачував грошові кошти в рахунок погашення кредиту та процентів.

З наданої позивачем довідки про стан заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 26.11.2021 року №1716704-А вбачається, що заборгованість станом на 18.05.2023 року становить 15 587,29 грн., з яких: 8 100,00 грн. - заборгованість за кредитом, 7 487,29 грн. - нараховані проценти (а.с.137).

За таких обставин суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Таким чином, суд вважає, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованість за договором про споживчий кредит, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 1716704 від 26.11.2021 року в сумі 15 587,29 грн., що складається з суми кредиту 8 100,00 грн., процентів за користування кредитом 7 487,29 грн.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

З урахуванням ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача з відповідача 2684,00 грн. сплаченого судового збору.

Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Відповідно дост. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2, 3ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до висновку Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеного в ухвалі від 06 квітня 2016року по справі № 6-32389ск15 при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності чи відповідного договору.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розміри витрат, пов`язаних оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

Тобто, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на професійну правничу допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Так, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5506, ордер серії АН № 1167490, додаток до договору про надання правової допомоги від 20.02.2023р. та платіжна інструкції № 3123, згідно якої ТОВ «Фінфорс» сплатила АБ «Герман Гурський та партнери» грошові кошти в розмірі 7 000грн. за оплату послуг адвоката по договору про надання правової допомоги від 20.02.2023р. та додатку від 05.05.2023р. (боржник ОСОБА_1 ) (а.с. 138-141)

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу в сумі 7000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 203, 204, 207, 526, 625, 629, 638, 1050, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНФОРС до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 1716704-А від 26.11.2021 року в загальному розмірі 15 587,29 грн., стягнення судових витрат задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (місцезнаходження якого м. Київ, вул. Іоана Павла ІІ, 4/6, корпус В, кабінет 508-2, код ЄДРПОУ 41717584 заборгованість за договором 1716704-А від 26.11.2021 в розмірі 15 587 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят сім) гривень 29 копійок, яка складається: з заборгованість за тілом кредиту -8100,00 грн., процентів за користування кредитом - 7 487,29 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНФОРС» (місцезнаходження якого м. Київ, вул. Іоана Павла ІІ, 4/6, корпус В, кабінет 508-2, код ЄДРПОУ 41717584 2684,00 грн. витрат по оплаті судового збору та 7 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 11.09.2023 року.

Суддя Пастернак І.А.