Номер провадження: 22-ц/813/5769/23
Справа № 494/1732/22
Головуючий у першій інстанції Римарь І.А.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» - адвоката Руденка Костянтина Васильовича на рішення Березівського районного суду Одеської області від 28.03.2023 року, ухваленого під головуванням судді Римаря І.А., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

26.12.2022 року Товариств з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» (далі ТОВ «ФК «Ріальто») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 21 097, 09 грн., а також судових витрат у сумі 11 481,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8-1, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,99% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту.

17.06.2021року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» укладено договір відступлення права вимоги № 17/06/2021-Р/М/3, відповідно до якого право вимоги за договором № 8-1 від 18.01.2021 року перейшло до ТОВ.

Посилаючись на те, що у порушення умов ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 14.12.2022 року виникла заборгованість у розмірі 21 097,09 грн., з яких: 4 000,00 грн. заборгованість за кредитом; 2 388,00 грн. заборгованість за процентами; 14 709,09 грн. заборгованість за нарахованими процентами за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом у період з 25.03.2021 року по 22.07.2021 року згідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 28.03.2023року позовні вимоги ТОВ«ФК «Ріальто» були задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ«ФК «Ріальто» заборгованість за кредитним договором у розмірі 10 548,54 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за кредитом, 2388,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 Кредитного договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитом; 4160,54 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3 Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ«ФК «Ріальто» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1240,50 грн. та 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

В апеляційній скарзі представник ТОВ«ФК «Ріальто» адвокат Руденко К.В. ставить питання про скасування рішення Березівського районного суду Одеської області від 28.03.2023 року, в частині незадоволених вимог та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 04.09.2023 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписівч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалами Одеського апеляційного суду від 15.05.2023 року (а.с.111), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України. Колегія суддів також зазначає, що учасники справи належним чином повідомлені про відкриття апеляційного провадження та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи (а.с.112-116).

Разом з тим, враховуючи, що представник ОСОБА_1 адвокат Гаврилович І.П. копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття апеляційного провадження отримала 21.08.2023 року, розгляд справи відбувся 04.09.2023 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи заборгованість за процентами за ставкою 1,99% у розмірі 2388,00 грн. та заборгованість за процентами за ставкою 3,5% у розмірі 4160,54 грн., суд першої інстанції виходив із принципу добросовісності, розумності, справедливості та відсутності чіткого нормативно закріпленого механізму зменшення розміру кредитних зобов`язань (а.с.87-89).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (612 ч.1 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми , якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст. 1054 ч.1 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.01.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс Інновація», правонаступником якого є ТОВ«ФК «Ріальто», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 8-1, відповідно до якого позичальник отримала кредитні кошти у розмірі 4000,00 грн. (а.с.11-12).

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, кредитор нараховує проценти за користування кредитом у розмірі 1,9% від суми кредитну за кожен день користування.

Строк надання кредиту становить 30 днів (п.1.3 кредитного договору).

Відповідно до п.п.2.4.1 кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Згідно п. 3.3 кредитного договору у разі порушення строків повернення кредиту встановленим п.1.3 цього договору, позичальник сплачує кредитору плату за користування кредитом за підвищеною процентною ставкою у розмірі 3,5 % від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування кредитом понад строк, зазначений у п. 1.3 цього договору.

Внаслідок невиконання умов кредитного договору, станом на 14.12.2022 року у відповідача виникла заборгованість у розмірі 21 097,09 грн., з яких: 4000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 2 388,00 грн. - за нарахованими процентами відповідно до п.1.2 договору за ставкою 1,99% за кожен день користування кредитними коштами за період з 18.01.2021 року по 17.02.2021 року; 14 709,09 грн. заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п.3.3 договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 25.03.2021 року по 22.07.2021 року, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України (а.с.5-5-зворот).

З вищевказаного розрахунку можна зробити висновок, що заборгованість за процентами відповідно до п.3.3 договору фактично в 3,5 рази перевищує заборгованість за тілом кредиту.

За правилами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Разом з тим, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року, справа № 902/417/18.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді процентів річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, та враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про зменшення процентів за час затримки розрахунку, виходячи із принципів справедливості, розумності і пропорційності розміру стягнення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За правилами ч. ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В своїй позовні заяві ТОВ«ФК «Ріальто» також ставило питання про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн. (а.с.7-зворот).

До позовної заяви ТОВ«ФК «Ріальто» додано договір від 02.06.2022 року, укладений між ним та ФОП ОСОБА_2 , про надання правничої допомоги (а.с.43-44). Відповідно до акту прийому-передачі від 21.10.2022 року до договору про надання юридичних послуг розмір вказаних послуг у даній справі склав 9 000,00 грн. До договору про надання юридичних послуг Товариством надано квитанцію про сплату цих послуг (а.с.45-46зворот).

Вирішуючи даний спір та стягуючи витрати на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн., суд першої інстанції виходив із того, що дана справа є незначної складності, а тому розмір юридичних послуг значно завищений.

Колегія суддів погоджується з визначенням суми витрат на правничу допомогу, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, сума заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ«ФК «Ріальто», складає 10 548,54 грн.

Разом із позовною заявою представник ТОВ«ФК «Ріальто» надав договір №02/06/2022 від 02.06.2022 року, укладений між ним та адвокатом Руденком К.В. про надання юридичних послуг, а також Акт приймання передачі наданих послуг № 12. Відповідно до вказаного Акту ТОВ«ФК «Ріальто» прийняло від адвоката Руденка К.В. юридичні послуги, у тому числі, підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 вартістю 8000,00 грн. та складання адвокатського запиту про витребування доказів вартістю 1000,00 грн. (а.с.46-зворот). Крім того, представник ТОВ«ФК «Ріальто» надав до суду заяви про розгляд справи за відсутності представника позивача (а.с.60,67,76).

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без участі учасників справи (а.с.84).

Так, Верховний Суд у постанові від 22.12.2021 року у справі № 873/212/21 зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04).

З урахуванням викладеного, враховуючи складність даної справи та обсяг виконаних робіт (складання позовної заяви та запиту), а також те, що представник позивача участі у судовому засіданні не приймав, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» - адвоката Руденка Костянтина Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Березівського районного суду Одеської області від 28.03.2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк