Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.07.2023 Справа №607/2248/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі: головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Таран Х.В., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Будз Тарас Васильович, звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 у якій просить, в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 26 червня 1997 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який розірвано рішенням суду від 14 вересня 2005 року. Під час шлюбу, подружжям було набуто майно, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа якої становить - 42,9 кв.м., з них житлової - 28,4 кв.м. Право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем на підставі договору купівлі - продажу посвідченого приватним нотаріусом Мартюк Л.О. 26.11.2003 за реєстром №8900. Позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, частки яких у власності рівні.

13.02.2023 ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливки Л.М. відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.04.2023 матеріали вказаної цивільної справи розподілено до розгляду судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Дзюбичу В.Л. згідно розпорядження керівника апарату суду №82 від 04.04.2023.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.04.2023 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу спільного майна подружжя прийнято до свого провадження, та призначено підготовче судове засідання.

Протокольною ухвалою судді без видалення суду до нарадчої кімнати у судовому засіданні, яке відбулося 05.06.2023 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу розгляду по суті, що відображено в протоколі судового засідання.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Будз Т.В. не з`явилися, подавши суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, вказали, що позовні вимоги підтримують з підстав викладених у позові та просили суд їх задоволити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечили.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, зокрема шляхом надіслання на поштову адресу за місцем його проживання повістки про виклик до суду. Про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов не подавав.

Суд вважає, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення, оскільки заперечень проти заочного розгляду справи позивач та її представник не висловлювали.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини.

26 червня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції склав актовий запис №682, що стверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8 від 13 вересня 2022 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 листопада 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Мартюк Л.О. та зареєстрованого в реєстрі за №8900, ОСОБА_4 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_2 купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири 42,9 кв.м., житлова 28,4 кв.м.

Згідно технічної характеристики, квартира розташована на 2 поверсі 5 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 28.4 кв.м., у тому числі 1-а кімната 16.6 кв.м, 2-а кімната 11.8 кв.м., кухня площею 5.9 кв.м., вбиральня (поєднана) 2.5 кв.м, коридору 4.9 кв.м., вбудованої шафи 0.7 кв.м. Квартира обладнана балконом 0.5 кв.м. Загальна площа квартири 42.9 кв.м.

Як вбачається із довідки №575/07-2 виданої 26.09.2022 ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», згідно обліку технічної інвентаризації станом на 29.12.2012 квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Мартюк Л.О. 26.11.2003 за реєстровим №8900.

14 вересня 2005 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано, про що реєстраційна служба Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області склала актовий запис №603, що стверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №8 від 13 вересня 2022 року.

Щодо строку подання позовної заяви про поділ майна подружжя, представник позивача зазначає, що у провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходилась цивільна справа №2-2296/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_1 .

14.09.2022 року, на звернення ОСОБА_1 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області про надання їй копії рішення по справі №2-2296/2006 надійшла відповідь від Тернопільського міськрайонного суду №0-257, у якій повідомлено про те, що цивільна справа №2-2296/2006 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна відсутня в приміщенні архіву суду, оскільки 29.07.2011 року через тривалі проливні дощі відбулось підтоплення підвального приміщення суду. Додатково було повідомлено, що на розгляд до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 22.03.2006 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що підтверджується витягом з журналу вхідної кореспонденції суду за 2006 рік. Згідно витягу з журналу алфавітних покажчиків цивільних справ за 2006 рік, цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна перебувала на розгляді судді Веклич А.О. та їй було присвоєно №2-2296/2006.

У зв`язку із цим, 10 листопада 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Будза Тараса Васильовича, звернулася із заявою про відновлення втраченого судового провадження по справі №2-2296/2006 до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з метою підтвердження її майнових прав на належне їй майно, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Однак, 29.11.2022 ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про відновлення провадження у справі №2-2296/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Таким чином, Суд розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи із наступного.

Згідно статей 22, 23, 28 КпШС України, статті 16 Закону України «Про власність», статті 112 ЦК Української РСР (у редакції, чинній на час придбання спірної квартири) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, при цьому вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

За приписами ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Аналогічні за змістом положення містяться і в чинному на час розгляду справи СК України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У ч. 1 ст.61СК України вказано, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

За змістом ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У ст.71 СК України зазначено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 , набута відповідачем у власність за час перебування у шлюбі з позивачем, вона є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Набуття майна за час перебування у шлюбі створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію права спільної сумісної власності подружжя.

Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована.

Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2020 року у справі № 286/1537/16-ц.

Згідно із ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Доказів домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості суду не надано, отже частки співвласників є рівними.

Враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу і презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, ОСОБА_2 не спростована, то вимога позивача про поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Також, вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, тому із відповідача в користь позивача підлягає до стягнення сплачений нею при зверненні до суду із позовом, судовий збір в розмірі 2 574 гривень.

Керуючись статтями 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину квартири в порядку поділу спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати спільною сумісною власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 574 грн. витрат по сплаті судового збору.

Копію рішення направити відповідачу у справі.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку, до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі через суд першої інстанції, у 30-денний строк з дня проголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована адреса місця проживання АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована адреса місця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич