Справа № 463/1744/23
Провадження № 2/463/1025/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року Личаківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді - Грицка Р.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Романської І.В.,

представника позивача - Гулкевич Н.І.,

представника відповідача - Маліцького Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся в суд з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № LVH9G100000226 від 06.08.2007 року у розмірі 64960,84 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06.08.2007 року між сторонами укладено кредитний договір № LVH9G100000226, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 25625,0 доларів США на строк до 05.08.2032 року. Проте, відповідач неналежним чином виконує свій обов`язок з повернення коштів, внаслідок чого станом на 17.02.2023 року розмір заборгованості становить 103757,50 доларів США, з яких: 26940,87 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 33155,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 4510,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 39151,08 доларів США - пеня. Як кредитодавець, діючи на свій розсуд в судовому порядку просить стягнути лише заборгованість у розмірі 64960,84 доларів США, з яких: 26940,87 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 33155,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 4510,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 354,42 доларів США - пеня за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року.

Правом на подання відзиву відповідач не скористався.

Позовна заява поступила до суду 13.03.2023 року.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 21.04.2023 року, прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено таку до розгляду за правилами загального позовного провадження. Визначено строк та черговість подання заяв по суті справи.

Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ, яку останній повторив в пункті 22 справи «Осіпов проти України» (заява № 795/09, рішення від 08.10.2020), стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Пункт 1 статті 6 Конвенції надає Державам можливість на власний розсуд обирати засоби гарантування цих прав сторонам провадження (див. рішення у справі «Варданян та Нанушян проти Вірменії» (Vardanyan and Nanushyan v. Armenia), заява № 8001/07, пункт 86, від 27.10.2016 року, та наведені у ньому посилання). Отже, питання особистої присутності, форми здійснення судового розгляду, усної чи письмової, а також представництва у суді є взаємопов`язаними та мають аналізуватися у більш ширшому контексті «справедливого судового розгляду», гарантованого статтею 6 Конвенції. Суд повинен встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента.

Суд забезпечив сторонам можливість ефективно представляти свою справу в суді. Справа слухалась у відкритому судовому засіданні, а сторони повідомлялись про дату, місце та час розгляду справи.

Перед тим як розпочати розгляд справи по суті суд провів підготовче засідання, в межах якого були виконані завдання підготовчого провадження. Крім того, суд розглянув абсолютно усі клопотання учасників справи, попередньо надавши можливість протилежній стороні висловитись з приводу таких клопотань.

Також, за відповідним клопотанням представника відповідача суд витребував матеріали справи № 463/2390/15-ц за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, після чого було встановлено, що така справа стосується стягнення заборгованості за іншим кредитним договором № LVH9G200000226 від 06.08.2007 року та не має відношення до даної справи.

Підготовче провадження закрито ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 05.06.2023 року. Справа призначена до судового розгляду по суті.

Відтак, суд у відповідності до вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України та прецедентної практики ЄСПЛ створив для сторін рівні можливості відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Про існування будь-яких інших доказів, які мають важливе значення і які не були долучені до справи сторони суду не повідомляли, при тому що в силу частин другої, третьої та четвертої статті 83 ЦПК України, вони повинні були подати всі свої докази разом з позовом та відзивом та в цей же строк повідомити про існування доказів, які не можуть бути подані разом з першою заявою по суті справи.

Суд у відповідності до вимог частини сьомої статті 81 ЦПК України розглянув можливість самостійно збирати докази і не знайшов підстав для реалізації такого свого права, оскільки ніщо не ставить під сумнів добросовісність здійснення учасниками справи своїх процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, враховуючи таку засаду цивільного судочинства як змагальність, а також те, що в даному процесі кожна сторона мала рівні можливості відстоювати свою позицію в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом, дана справа буде вирішена на основі зібраних доказів з покладенням на сторін ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням тієї чи іншої процесуальної дії. Обставини справи встановлюватимуться таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

В будь-якому випадку, право на справедливий судовий розгляд забезпечується, серед іншого, процедурою апеляційного перегляду судових рішень, де сторона не позбавлена можливості подання нових доказів якщо буде доведено поважність причин їх неподання в суді першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України). Тому, якщо у сторін наявні ті чи інші аргументи або докази, на які даним судовим рішенням не буде надано відповіді, така сторона вправі навести їх у апеляційній скарзі, одночасно вказавши причини неподання їх суду першої інстанції.

Представник позивача Гулкевич Н.І. в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечив. Суду пояснив, що позивач звернувся з позовом про стягнення заборгованості за споживчим кредитом, а тому, відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» банк мав надіслати відповідачу вимогу про дострокове повернення кредитних коштів та зупинити нарахування штрафних санкцій. Крім того, представник відповідача подав заяву про застосування строку позовної давності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог статті 264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 06.08.2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № LVH9G100000226, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20000,0 доларів США для купівлі квартири і 5625,0 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 05.08.2032 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця (а.с.12-14). Період сплати щомісячного платежу сторони погодили з 1 по 5 число місяця.

Факт видачі коштів в сумі 20000,0 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки від 06.08.2007 року, копія якої долучена до матеріалів справи (а.с.15).

В подальшому, а саме 14.06.2011 року сторони уклали додаткову угоду (а.с.16-19), за умовами якої врегулювали питання заборгованості, яка виникла на той час, а також передбачили, що за умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 24604,14 доларів США для купівлі квартири і 10229,14 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 05.08.2032 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. Сторони також погодили новий графік Погашення кредиту.

Після цього, а саме 23.04.2012 року сторони уклали ще одну додаткову угоду (а.с.20-22), за умовами якої врегулювали питання заборгованості, яка виникла на той час, а також передбачили, що за умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 25860,73 доларів США для купівлі квартири і 10229,14 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 05.08.2032 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. Сторони також погодили новий графік Погашення кредиту, а також змінили дати сплати щомісячного платежу - з 25 по 30 число кожного місяця.

Після цього, а саме 29.10.2013 року сторони уклали ще одну додаткову угоду (а.с.23-25), за умовами якої врегулювали питання заборгованості, яка виникла на той час, а також передбачили, що за умовами кредитного договору банк надав позичальнику кредит у розмірі 25860,73 доларів США для купівлі квартири і 10229,14 доларів США на сплату страхових платежів на строк до 05.08.2032 року та зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця. Сторони також погодили новий графік Погашення кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.5-11), станом на 17.02.2023 року загальний розмір за кредитним договором становить 103757,50 доларів США, з яких: 26940,87 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 33155,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 4510,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 39151,08 доларів США - пеня.

З метою стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 64960,84 доларів США, з яких: 26940,87 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 33155,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 4510,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 354,42 доларів США - пеня за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Згідно з пунктом 1 частини другою статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Визначення поняття «зобов`язання» міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 355/385/17 зазначено, що в статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Таким чином, обов`язок щодо повернення коштів за кредитним договором має абсолютний характер і його невиконання можливо виключно у визначених законом випадках.

Отже, зважаючи на встановлену статтею 204 ЦК України і не спростовану при вирішенні цієї справи презумпцію правомірності укладеного між сторонами кредитного договору і додаткових угод до нього, такий договір у розумінні статей 11, 509 ЦК України є належною підставою для виникнення та існування обумовлених ним прав і обов`язків сторін.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач неналежним чином виконує взяті на себе зобов`язання.

Згідно розрахунку заборгованості (а.с.5-11), який перевірений та прийнятий судом як такий, що зроблений фахово у відповідності до умов договору, станом на 17.02.2023 року загальний розмір заборгованості становить 103757,50 доларів США, з яких: 26940,87 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 33155,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 4510,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 39151,08 доларів США - пеня.

Відтак, діючи на засадах змагальності і диспозитивності, не маючи повноважень вийти за межі позовних вимог, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими та ухвалює рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 64960,84 доларів США, з яких: 26940,87 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 33155,17 доларів США - заборгованість за відсотками; 4510,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 354,42 доларів США - пеня за період з 01.12.2014 року по 31.05.2015 року.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи № 522/11364/15-ц (постанова від 16.10.2019 року), заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Таким чином гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, при цьому відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка ним отримана.

За таких обставин як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству і суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Відповідні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16, одночасно відступивши від правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 (постанова від 02.07.2014 року) про те, що незалежно від валюти боргу валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня.

Крім того, у цій постанові Великої Палати Верховного Суду, а також у постанові від 04.07.2018 року у справі № 761/12665/14 вказано, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, вносить двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. Тому, у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні, стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Відтак, з метою уникнення двозначності під час виконання цього рішення суду, стягненню підлягає виключно сума боргу в іноземній валюті без зазначення її еквіваленту у гривні.

Що ж стосується поданої представником відповідача заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, суд таку до уваги не приймає, оскільки представником відповідача жодним чином не обґрунтовано зазначену заяву. звертає увагу на таке. При цьому, як вбачається з умов кредитного договору та додаткових угод до нього, сторони погодили, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється тривалістю п`ятдесят років.

В силу вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 35624,52 гривень, сплата якого підтверджується відповідними квитанціями (а.с.33, 34), слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № LVH9G100000226 від 06.08.2007 року у розмірі 64960,84 доларів США (шістдесят чотири тисячі дев`ятсот шістдесят доларів США 84 центів).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір у розмірі 35624,52 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», місцезнаходження: 01001, м.Київ, вул.Грушевського,1Д (адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги,50), .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено - 11 вересня 2023 року.

Суддя Грицко Р.Р.