Ухвала

06 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 363/3965/15

провадження № 61-11437зно23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано і в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшено розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору змінено, зменшено розмір судового збору до 6 090,00 грн. В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін. Стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 15 397,96 грн судових витрат на сплату судового збору.

30 липня 2023 року ОСОБА_1 втретє подав заяву про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами. Просить скасувати всі рішення у справі та передати справу для подальшого розгляду до Печерського районного суду міста Києва за територіальною підсудністю.

Заява мотивована тим, що нововиявлені обставини пов`язуються ним з фактом того, що цедент, як з`ясовано тільки тепер, ОСОБА_2 свого часу у період дії депозитних договорів №№ 177s756063-177s756070 від 31 січня 2005 року частково отримував проценти за названими депозитними вкладами, які ним були передані заявнику відповідно до договору про відступлення права вимоги від 01 серпня 2015 року. При передачі йому за цесією договорів, про це він йому не повідомляв. Відповідно ні йому - позивачу-цессіонарію, ні банку про це не було відомо. Проте він заявляв вимоги, у т.ч. про їх (процентів) стягнення, з їх урахуванням визначалась база для обрахунку стягнень на підставі частини другої статті 625 ЦК України (інфляційні втрати і 3 % за прострочення), тому такі обставини є нововиявлені. Нові обставини стали відомі після того як у ідентичній справі № 757/61563/15 за валютними вкладами ОСОБА_2 були скасовані усі судові рішення у справі з направленням справи на новий розгляд. У нових умовах відновилось його вимушене спілкування з ОСОБА_2 та особами, з якими він нині пов`язаний, оскільки він став пояснювати, що за законом ОСОБА_2 має бути співучасником повороту виконання за його справою № 363/3965/15-ц, від чого він ухиляється. Одночасно на цьому фоні ним висловлювався скепсис у перспективах справи N° 757/61563/15. Саме під час цих розмов проявилась інформація (якої він раніше не знав), що депозитні договори не можуть бути невизнаними, оскільки вони багаторічно укладались за однією схемою, а потім переукладались на нові строки по номінальним сумам, при цьому ОСОБА_2 отримував щомісячно проценти на свої карткові рахунки. Так було і по останнім серіям депозитних договорів, у т.ч. і по депозитним договорам №№ - від 31 січня 2005 року, які заявнику були передані за цесією. Вказану інформацію він сприйняв як версію, яку слід ретельно перевірити. Маючи доступ до кримінальних проваджень (оскільки представляв інтереси інших вкладників) для перевірки інформації по процентам він отримав з них ряд документів, частину зміг отримати від ОСОБА_2 . Як наслідок, стала складатися картина, що ОСОБА_2 з високою вірогідністю дійсно отримував щомісячно проценти за вкладами, у т.ч. за депозитними договорами №№177з756063-177з756070 від 31 січня 2005 року до виявлення зловживань зі сторони ОСОБА_3 . За фактичними обставинами слідує, що 31 січня 2005 року відбулася через нове переукладання чергова пролонгація із скороченням числа договорів через збільшення номіналу вкладів за одним договором та вкладенням додаткових коштів за новими договорами. Так сформувався пакет із 8-ми договорів на загальну суму 4 000 000,00 грн (8 депозитних договорів по 500 000,00 грн.). До травня 2005 року за цим пакетом депозитних договорів ОСОБА_2 знову ж таки не мав претензій до банку, оскільки, як тепер з`ясовується, отримував проценти. Також у його розпорядженні з`явилися дві довідки по руху коштів за картками ОСОБА_2 № НОМЕР_1 та № 4020546 за період з 01 травня 2005 року по 31 травня 2005 року. При цьому, за рухом коштів по картці № НОМЕР_1 відстежується, що 04 травня 2005 року на зазначений картковий рахунок надходили готівкові кошти у сумах 30 000,00 грн, 20 000,00 грн, 15 753,00 грн на поповнення. Неодноразово переглядаючи цю довідку, випадково на рівні інтуїтивного гіпотетичного припущення він припустив, що це можливо проценти за вкладами за квітень 2005 року. Після цього було обраховано загальна сума процентів за 30 днів за вкладами. Отже, його випадкове інтуїтивне припущення виявилось вірним. Тепер він однозначно стверджує, що це дійсно проценти за квітень 2005 року. У будь-якому разі, при судовому розгляді за нововиявленими обставинами можливо буде з`ясувати всі деталі. Вважає, що наведене беззаперечно нововиявлені обставини і він про них нічого не знав до виявлення, а перевірена ним на рівні інтуїції не очевидна гіпотеза, що суми готівкового поповнення 04 травня 2005 року карткового рахунку № НОМЕР_1 є формою оплати сумарних процентів за 8-ма депозитними договорами №№ 177з756063-177з756070 від 31 січня 2005 року за квітень 2005 року, дійсно являлась неочевидною.

Ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року залишено без руху для зазначення обставин, які б свідчили про те, що заявник раніше не міг дізнатись про те, що ОСОБА_2 отримував у 2005 році проценти за відповідними депозитними договорами. Крім того, заявником не визначено доказів, якими він підтверджує наявність нововиявлених обставин, дату їх відкриття та встановлення.

18 серпня 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду заяву на усунення недоліків, в якій просить поновити строк на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року, відкрити провадження у справі та переглянути вказане судове рішення суду касаційної інстанції.

Зазначає, що представництво ОСОБА_2 у правовідносинах з АТ КБ «ПриватБанк» він здійснював з весни 2011 року по осінь - початок зими 2020 року. ОСОБА_2 стверджував, що йому не повернуті за утримуваними банком вкладами ні самі вклади, ні проценти за ними як за період строків дії, так і після їх закінчення. З`ясувати це у АТ КБ «ПриватБанк» він не міг, оскільки банк обрав позицію, за якої взагалі заперечував легітимність вкладів та їх офіційний бухгалтерський облік. За наявними документами у 2011 році він особисто підготував в інтересах ОСОБА_2 три позови, серед яких не було таких документів, які б свідчили про можливість отримання ОСОБА_2 строкових процентів. У серпні 2015 року за трьома договорами цесії йому було передано права на вклади з метою звернення до суду за іншою підсудністю. Після розірвання відповідних договорів, він особисто як представник ОСОБА_2 подав окремі позови, у яких вимоги розраховувались з включенням у число стягнення строкових процентів, що відповідало доказовій базі та твердженням ОСОБА_2 . Отже, до 2023 року він нічого не знав і не міг знати про фактичні обставини, про які тепер заявляє, як нововиявлені. Як такі обставини йому були відомі раніше, то він по іншому б й формулював позовні вимоги. Факт необізнаності до 2023 року з відповідними фактичними обставинами підтверджується і тим, що він не використовував відповідні доводи звертаючись до Верховного Суду з двома попередньо поданими заявами про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами.

Докази про отримання ОСОБА_2 процентів за лютий, березень, квітень 2005 року підтверджуються відповідними довідками-виписками, які він отримав лише у червні 2023 року від адвоката Хачатуряна В. Г., який представляв інтереси ОСОБА_2 ще до того, як у 2011 році почав здійснювати представницькі функції. Крім того, у квітні 2023 року він відновив спілкування з ОСОБА_2 та особами, які його представляли. У подальшому (з 07 по 12 квітня 2023 року) він зустрівся з ОСОБА_4 , який допомагав ОСОБА_2 , який власне й повідомив його, що депозитні договори не можуть бути визнані недійсними, оскільки виконувались та ОСОБА_2 отримував за ними проценти на карткові рахунки. Саме з цього періоду він почав перевіряти вказану інформацію.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, зазначеної пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України - учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт 1 частини першої статті 424 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За правилом статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно із частиною першою статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Поважними причинами пропуску строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або істотно ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами. Якщо строк поновлюється зі спливом значного проміжку часу без поважних причин, таке рішення порушує принцип правової визначеності. Отже, процесуальним законом встановлені часові обмеження на вчинення тих чи інших процесуальних дій, і зокрема на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважував, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (USTIMENKO v. UKRAINE, № 32053/13, § 46, ЄСПЛ, від 29 жовтня 2015 року).

Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Наведені в заяві доводи ОСОБА_1 не містять належного обґрунтування підстав для поновлення вказаного процесуального строку, оскільки не наведено обставин на підтвердження того, що заявнику, який отримав від ОСОБА_2 права вимоги за депозитними договорами від 31 січня 2005 року відповідно до договору про відступлення права вимоги від 01 серпня 2015 року, не могли бути відомі відповідні обстави виконання вказаних договорів боржником на користь первісного кредитора, аж до часу звернення у липні 2023 року з черговою заявою про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами.

Ураховуючи те, що ОСОБА_1 просить здійснити перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року, посилаючись на обставини отримання ним додаткової інформації щодо обсягу зобов`язання, права кредитора у якому відступлені заявнику, за обставин спілкування з первісним кредитором та його представниками через 8 років після укладення договору про відступлення прав вимоги за відповідними договорами, тобто про наявність яких він міг та мав дізнатися до ухвалення зазначеного рішення, наявні підстави для висновку про відсутність підстав для поновлення строку, визначеного пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України.

За таких обставин Верховний Суд відмовляє у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року.

Крім того, 28 серпня 2023 року до Верховного Суду надійшло клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами, у якому банк просить повернути заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року. Проте з огляду на відсутність підстав для поновлення строку прийняття до розгляду вказаної заяви, відсутні підстави і для вирішення цього клопотання АТ КБ «ПриватБанк», тому його слід залишити без розгляду.

Керуючись статтями 260, 126, 127, 424, 427 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення відмовити.

Відмовити у відкритті провадження за нововиявленими обставинами за заявою ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 23 лютого 2022 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договором банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії.

Клопотання Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про повернення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук