Ухвала

05 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 755/20853/21

провадження № 61-12800ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом та просила: визнати дії акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») щодо проведення операції «Збільшення кредитного ліміту» (здійснено 28 липня 2021 року о 00:00), проведення операції «Авторизація, сума підтвердження 1 грн.» (здійснено 28 липня 2021 року о 13:44) по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 «Універсальна» в АТ КБ «Приватбанк» неправомірними; зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 «Універсальна» залишок грошових коштів, який був станом на 28 липня 2021 року об 11:37 у розмірі 42 019 грн 90 коп.; визнати правочин у формі використання кредитного ліміту за картковим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 «Універсальна» в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 49 635 грн 75 коп. недійсним; визнати договір про споживчий кредит «Оплата частинами» від 28 липня 2021 року № 6632 у розмірі 19 999 грн, договір про споживчий кредит «Оплата частинами» від 28 липня 2021 року № 6732 у розмірі 19 999 грн, договір про споживчий кредит «Оплата частинами» від 28 липня 2021 року № 6896 у розмірі 19 999 грн між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з моменту їх укладення недійсними без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії АТ КБ «Приватбанк» щодо проведення операції «Збільшення кредитного ліміту» (здійснено 28 липня 2021 року о 00:00), проведення операції «Авторизація, сума підтвердження 1 грн.» (здійснено 28 липня 2021 року о 13:44) по картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 «Універсальна» в АТ КБ «Приватбанк» неправомірними. Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» відновити на картковому рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 «Універсальна» залишок грошових коштів, який був станом на 28 липня 2021 року об 11:37 у розмірі 42 019 грн 90 коп. Визнано правочин у формі використання кредитного ліміту за картковим рахунком ОСОБА_1 № НОМЕР_1 «Універсальна» в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 49 635 грн 75 коп. недійсним. Визнано договір про споживчий кредит «Оплата частинами» від 28 липня 2021 року № 6632 у розмірі 19 999 грн, договір про споживчий кредит «Оплата частинами» від 28 липня 2021 року № 6732 у розмірі 19 999 грн, договір про споживчий кредит «Оплата частинами» від 28 липня 2021 року № 6896 у розмірі 19 999 грн між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 з моменту їх укладення недійсними без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що оскаржувані договори про споживчий кредит «Оплата частинами» від 28 липня 2021 року укладено з банком без волевиявлення позивача щодо отримання такого кредиту за сервісом «Оплата частинами», оскільки ці договори було фактично укладено після блокування карткового рахунку позивача у справі, що виключає факт вільного волевиявлення та бажання укладати такий договір.

У серпні 2023 року АТ КБ «Приватбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

У відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є також справи про захист прав споживачів, ціна позову, в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 684 грн.

Предметом позову у цій справі є вимоги про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди на суму у розмірі 90 655 грн 95 грн, відтак, станом на 01 січня 2023 року вказана сума не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*100=268 400), тому у розумінні ЦПК України ця справа є малозначною.

Отже, відповідно до пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України вказана справа належить до категорії спорів, що можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, тобто не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, тому Верховний Суд дійшов висновку, що зазначена справа є малозначною.

Указана справа є незначної складності, спрямована на захист прав споживачів та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Крім того, тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою у силу своїх властивостей, тому незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Верховний Суд вважає, цю справу малозначною в силу своїх властивостей, при цьому, суд урахував предмет позову та характер правовідносин, у яких виник спір, а всі мотивування особи, яка подала касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій й не потребують додаткового перегляду.

Крім того, тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою у силу своїх властивостей й незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Разом з цим, Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відтак, сама по собі незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями не є підставою для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною, оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України поширюються й на касаційне провадження.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Заявником реалізовано право на апеляційний перегляд цієї справи.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження відповідають Конституції України.

Крім того, Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду цієї справи.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню; заявником реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара