Дата документу 11.09.2023 Справа № 314/41/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/41/22
Провадження №22-ц/807/1539/23
Головуючий в 1-й інстанції Кононенко І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ведмедовської Ганни Олексіївни на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 травня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжя у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 , треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «БЕСТЛІЗИНГ», Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Кредо", Акціонерне товариство страхова компанія «Країна» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року позивач приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на наступне, 23.12.2020 року між позивачем та ТОВ «Бест Лізинг» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №3000/490/007073. Предметом договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язанні з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Peugeot» державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування. 01.04.2021 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot» державний номерний знак « НОМЕР_1 ». Відповідно до постанови Вільнянського районного суду Запорізької області ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. На підставі страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмір 105977,23 грн. та набув права вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди нанесеної потерпілому.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» збитки у розмірі 105977 (сто п`ять тисяч дев`ятсот сімдесят сім) грн. 23 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» судовий збір у розмірі 2270 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ведмедовської Ганни Олексіївни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов, стягнувши з відповідача збитки у розмірі 25604,26 грн та судовий збір у розмірі 548,43 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення. Крім того, апелянт посилається на те, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції зазначив, що ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 25604,26 грн.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.04.2021 року на трасі Харків-Сімферополь 279 км мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Daewoo» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Peugeot», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Діями ОСОБА_1 внаслідок вчинення ним адміністративного правопорушення, був пошкоджений автомобіль «Peugeot», д.н.з НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , чим останньому спричинена матеріальна шкода.

Транспортний засіб «Peugeot», д.н.з НОМЕР_1 , було застраховано ТОВ «Бест Лізинг» у ПрАТ «СК «Універсальна» на підставі страхового сертифікату № 3000/490/007073 від 23.12.2020 року до Договору добровільного страхування наземного транспортного засобу № 3000/390/010200 від 23.12.2020 року.

Відповідно до Страхового сертифікату № 3000/490/007073 від 23.12.2020 року до Договору добровільного страхування наземного транспорту № 3000/390/010200 від 23.12.2020 року, п. 1.12. узгоджено сторонами варіант розрахунку суми страхового відшкодування під Варіантом 3.

Вартість матеріальних збитків згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження №3650, завданих власнику пошкодженого транспортного засобу «Peugeot», д.н.з НОМЕР_1 , становить 118 327,63 грн.

ПрАТ «СК «Універсальна» було прийнято рішення про визнання даної події страховим випадком та виплату, на підставі рахунку та страхового акту № 103729/1, страхового відшкодування №103729/1/1, в сумі 105 977 грн. 23 коп.

Страхове відшкодування було перераховане, згідно заяви страхувальника про перерахунок коштів, на рахунок ТОВ «Бриллиант Авто», A06132170, що підтверджується платіжним дорученням №3523 від 29.04.2021 року.

Транспортний засіб «Daewoo» державний номер НОМЕР_2 не було застраховано.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована, а позивач відшкодував потерпілій особі завдану шкоду, ПрАТ «СК «Універсальна» має право зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Відтак, саме відповідач ОСОБА_1 , який безпосередньо винний у ДТП особа, зобов`язаний відшкодувати ПрАТ «СК «Універсальна» завдані збитки.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У преамбулі Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" вказано, що цей Закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Натомість, відповідно до частини першої статті 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування".

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, провадження № 61-7833св18.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку правовідносини виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування суброгації, що спростовує доводи апелянта про те, що порядок відшкодування страхової суми в даному випадку має здійснюватися в поряду регресу.

За нормою ст. 980 ЦК України та ст. 4 Закону України "Про страхування", предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Таким чином, Цивільний кодекс України та Закон України "Про страхування" передбачає три види страхування, а саме: особисте, майнове та страхування відповідальності. Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.

Вина відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди за ст. 124 КУпАП встановлена постановою Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.04.2021 року.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то саме відповідач несе відповідальність за заподіяну унаслідок ДТП дорожньо-транспортної пригоди шкоду у повному обсязі.

У справі, яка розглядається, позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі потерпілому.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, в порядку суброгації.

Посилання в апеляційній скарзі на зазначення в оскаржуваному рішенні того, що ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 25604,26 грн відхиляються судовою колегією з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується факт виплати страхового відшкодування №103729/1/1 саме у сумі 105 977,23 грн на підставі страхового акту № 103729/1 та платіжного доручення № 3523 від 29.04.2021 року.

Суд першої інстанції, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, встановив даний факт, проте допустився описки, зазначивши розмір страхового відшкодування «25604,26 грн» замість правильної суми «105 977,23 грн».

Отже, факт виплати позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 105 977,23 грн є очевидним та підтверджується матеріалами справи.

Твердження апелянта про неналежність платіжного доручення як доказу сплати страхового відшкодування на рахунок СТО ТОВ «Бриллиант Авто» ґрунтуються на припущеннях, оскільки жодними належними та допустимими доказами відповідач не спростував того, що ТОВ «Бриллиант Авто» не отримувало такої виплати. Крім того, відповідач не заявляв клопотань щодо витребування інформації про зарахування коштів на рахунок ТОВ «Бриллиант Авто».

Таким чином, саме указану суму (105 977,23 грн) суд вірно стягнув з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Універсальна» в порядку суброгації, відповідно до вимог статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування".

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Ведмедовської Ганни Олексіївни залишити без задоволення.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков