провадження № 22-ц/824/5655/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», поданою представником - адвокатом Штрондою Антоном Михайловичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми вкладів, які належать позивачу в результаті отримання спадщини,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк»), в якому просила суд зобов`язати відповідача виплатити ОСОБА_1 спадщину за законом, а саме: суму 41 624,90 грн. Крім того, позивач просив розглянути справу без її участі. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач після її смерті отримав свідоцтва про право на спадщину за законом №126/2016 від 16.02.2021 р. Згідно із цими свідоцтвами позивач набув право власності на суму вкладу з належними відсотками, нараховані проценти, які знаходяться на відкритих в АТ КБ «Приватбанк» рахунках, а саме: вклади з усіма відсотками та компенсаціями в тому числі з відповідними відсотками на рахунку «Бонус плюс» № НОМЕР_1 у сумі 119,06 грн., що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , згідно умов Договору №SAMDNI491 від 18.03.2011, у сумі 41 007,18 грн., що знаходиться на рахунок № НОМЕР_3 , згідно умов Договору № SAMDNWFD600 від 09.07.2015, у сумі 498,66 грн., що знаходиться на картковому рахунку № НОМЕР_4 від 1.07.2012, що підтверджується довідкою, виданою Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпро, 03.10.2016 за №20.1.0.0.0/7-20160930/1701. Однак у виплаті вказаних коштів Банк відмовив через те що 26.10.2016 року, тобто через 23 дні після цього банк видав суми вкладів померлої особі, ім`я якої позивачу відповідач відмовляється повідомляти. Співробітники банку усно повідомили позивача про те, що особа, яка отримала суми вкладів після смерті померлої ОСОБА_2 , надала банку доручення від померлої особи. У зв`язку з чим позивач просив про задоволення позову.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми вкладів, які належать позивачу в результаті отримання спадщини - задоволено. Зобов`язано Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» виплатити ОСОБА_1 згідно свідоцтва про право на спадщину суму вкладу з належними відсотками, нараховані проценти, які знаходяться відкритих в Акціонерному товаристві Комерційному банку «Приватбанк» рахунках «Бонус - плюс 2» № НОМЕР_5 , які знаходяться у відповідача у сумі 119,06 грн, що знаходиться на рахунку № НОМЕР_2 , згідно умов договору №SAMDNI491 від 18.03.2011р; у сумі 41007,18 грн, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_6 , згідно умов договору № SAMDNWFD600 від 09.07.2015 р; у сумі 498,66 грн., що знаходяться на картковому рахунку № НОМЕР_4 . Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 908 грн.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», через представника - адвоката Штронду Антона Михайловича, подало апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 01 грудня 2022 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що відповідачем на підтвердження часткової виплати позивачу було надано виписку по карті позивача, з якої вбачається, що їй, як спадкоємцю 18 лютого 2021 року було здійснено виплату на підставі наданого свідоцтва про право на спадщину за законом за серією НМК 411528 коштів в розмірі 495,12 грн.; 196,97 грн.; 312, 65 грн. Вважає, що матеріали справи не містять доказів того, що кошти були зняті не позивачем, а довіреною особою ОСОБА_3 . Вказує, що відповідачем зазначалося та надавались відповідні докази про виплату коштів ОСОБА_3 по договору № SAMDN1491 від 18 березня 2011 року в сумі 41 007, 18 грн. Вказує, що кошти були зняті з депозитного рахунку на підставі наданої до банку довіреності за серією та номером НВт564881 від 02 серпня 2016 року, посвідченою приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області 24 жовтня 2016 року - 41,008.08 грн. Щодо зняття вказаних коштів довіреною особою апелянт звертає увагу суду на те, що станом на 19 січня 2023 року вказаний правочин не визнано недійсним, отже підстав вважати, що видача коштів по вказаній вище довіреності є непровомірною немає.

На думку апелянта, вважаючи видачу коштів ОСОБА_3 на підставі довіреності неправомірною, суд першої інстанції фактично одноособово, без належних на те підстав та доказів прийняв рішення щодо чинності зазначеної довіреності та наслідків невиконання банком обов`язків по ній.

Окрім того, апелянт зазначав, що банком було отримано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 лише в лютому 2021 року. А свідоцтво про право на спадщину було видано також тільки в лютому 2021 року.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу на адресу суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивачки - ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивачка після її смерті отримала свідоцтва про право на спадщину за законом №126/2016 від 16.02.2021 р.

Згідно із цими свідоцтвами позивач набув право власності на суму вкладу з належними відсотками, нараховані проценти, які знаходяться на відкритих в АТ КБ «Приватбанк» рахунках, а саме: вклади з усіма відсотками та компенсаціями в тому числі з відповідними відсотками на рахунку «Бонус плюс» № НОМЕР_1 у сумі 119,06 грн, що знаходяться на рахунку № НОМЕР_2 , згідно умов Договору №SAMDNI491 від 18.03.2011, у сумі 41007,18 грн., що знаходиться на рахунок № НОМЕР_3 , згідно умов Договору № SAMDNWFD600 від 09.07.2015, у сумі 498,66 грн., що знаходиться на картковому рахунку № НОМЕР_4 від 1.07.2012, що підтверджується довідкою, виданою Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», м. Дніпро, 03.10.2016 за №20.1.0.0.0/7-20160930/1701.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання банку виплачувати проценти на суму вкладу не є нерозривно пов`язаним з особою вкладника, то таке зобов`язання відповідача не припиняється внаслідок смерті вкладника та триває до моменту фактичного повернення коштів спадкоємцям. Ураховуючи те, що підставою для видачі коштів було пред`явлення позивачем Банку свідоцтва про право на спадщину, а тому вимога позивача про видачу коштів є вимогою спадкоємця. При цьому суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на те, що позивачу було частково здійснено виплату спадщини померлої ОСОБА_2 в розмірі 495,12 грн. та 196,97 грн. та виплату по спадщині в розмірі, визначеному свідоцтвом, а саме по договору №SAMDNI491 від 18.03.2011 в сумі 41007,18 грн., оскільки кошти з рахунку були зняті довіреною особою, а саме ОСОБА_3 .

При перевірці висновків суду першої інстанції, у контексті доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ст. 2 до Закону України «Про банки та банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

У статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 512 ЦК України самостійною підставою заміни кредитора в зобов`язанні є правонаступництво.

Відповідно до ч. 2 статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб - спадкоємців.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Статтею 1228 ЦК України встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі).

Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним (ч. 2 ст. 1228 ЦК України).

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що ним було частково здійснено виплату спадщини померлої ОСОБА_2 в розмірі 495,12 грн. та 196,97 грн. та виплату по спадщині в розмірі, визначеному свідоцтвом, а саме по договору №SAMDNI491 від 18.03.2011 в сумі 41 007,18 грн., оскільки кошти з рахунку були зняті довіреною особою, а саме - ОСОБА_3 .

Однак, колегія суддів критично оцінює вказаний довід, зважаючи на те, що ОСОБА_3 не є спадкоємцем померлої і немає ніякого відношення до свідоцтва про право на спадщину, яке отримала позивач ОСОБА_1 на грошові кошти, що знаходяться на спірних банківських рахунках, а отже зняття коштів ОСОБА_3 , відбувалося не в порядку спадкування.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 02 серпня 2016 року видала довіреність ОСОБА_3 на представлення її інтересів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Після смерті ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 за довіреністю від 02 серпня 2016 року банком 24 жовтня 2016 року з депозитних рахунків відкритих на ім`я померлої ОСОБА_2 було видано грошові кошти.

Відповідно до ч.3 ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 3 ст. 248 ЦК України у разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає своє повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може призвести до виникнення збитків;

Таким чином, банк не мав правових підстав для видачі коштів з депозитного рахунку ОСОБА_2 ОСОБА_3 за довіреністю, оскільки станом на 24 жовтня 2016 року представництво ОСОБА_3 за довіреністю припинилося.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2016 року акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» на запит державного нотаріуса Демко М.Л., направленим у зв`язку з відкриттям спадкової справи, було повідомлено відомості про відкриті на ім`я померлої ОСОБА_2 депозитних рахунків із зазначенням сум грошових коштів, які на них обліковуються.(а.с.10).

Таким чином, станом на 03 жовтня 2016 року відповідач був обізнаний про факт смерті вкладника ОСОБА_2 , а отже про те, що представництво ОСОБА_3 за довіреністю припинилося відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 248 ЦК України, що додатково свідчить про необґрунтованість доводу апелянта щодо правомірності часткової виплати коштів особі за довіреністю.

Встановлені у справі обставини апелянтом не спростовано. Також, апелянтом не доведено наявність невідкладних справ або таких дій, невиконання яких могло призвести до виникнення збитків, внаслідок чого представник зберігав свої повноваження за довіреністю, що передбачено ч. 3 ст. 248 ЦК України і давало право банку на виплату коштів.

Отже, ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд повною мірою погоджується з висновком суду першої інстанції про достатність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення суми вкладів, які належать позивачу в порядку спадкування.

Щодо доводів апелянта з приводу невизнання правочину недійсним щодо зняття спірних коштів за довіреністю, то вони колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки відповідно до ч.2 ст. 215 ЦК України правочин, недійсність якого встановлена законом (нікчемний правочин), не потребує визнання такого правочину недійсним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, тому не можуть бути визнані підставою для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, а отже апеляційним судом відхиляються.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торія проти Іспанії", заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії", заява № 49684/99).

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», подану представником - адвокатом Штрондою Антоном Михайловичем, на рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 01 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова