Провадження № 2/742/876/23
Єдиний унікальний № 742/2759/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2023 року м.Прилуки Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого-судді Фетісової Н.В., за участю секретаря судового засідання Шептун В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

установив:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони мають спільних дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно судового наказу Прилуцького міськрайонного суду від 18 грудня 2020 року з ОСОБА_2 на користь позивача стягуються аліменти на утримання дочки та сина в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку до досягнення ними повноліття. Проте, вказане рішення суду відповідачем без поважних причин не виконується. Ніякої іншої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач позивачу не надає. Про обов`язок щомісячно сплачувати аліменти відповідач достовірно знає, проте умисно ухиляється від його виконання, чим ставить позивача з дітьми у скрутне матеріальне становище, оскільки лише її заробітку для цього не достатньо. Позивачу самій важко утримувати дітей. Через ухилення від виконання свого обов`язку по утриманню дитини за відповідачем станом на 31 березня 2023 року утворилася заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 81 047,36 грн., що підтверджується розрахунком державного виконавця, тому позивач керуючись положеннями ст.196 СК України і просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей за період з 01 грудня 2020 року по 31 березня 2023 року у сумі 81 047,36 грн., а також понесені по справі судові витрати.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 18 липня 2023 року.

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 18 липня 2023 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07 вересня 2023 року.

Позивач та його представник адвокат Денисенко С.В. в судове засідання не з`явились, згідно письмової заяви представника просили розгляд справи проводити без їх участі. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник адвокат Бульба Р.В. в судове засідання також не з`явились. Згідно поданої представником відповідача письмової заяви, просили розгляд справи проводити без їх участі. Просили зменшити розмір неустойки за період з 01 грудня 2020 року по 31 березня 2023 року до суми 2520 грн. та відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Згідно письмового відзиву відповідач вважає вимоги позивача необґрунтованими, а сам позов поданий з порушенням процесуальних норм. Оскільки письмові докази долучені позивачем до позову не засвідчені належним чином, відповідно до ч.5 ст.95 ЦПК України, а саме відсутня дата такого посвідчення. Позивач у позовній заяві не зазначив ціну позову. Позивачем не надано жодного докази на підтвердження умисного ухилення відповідача від сплати аліментів. Відповідач жодним чином не ухиляється від сплати аліментів, намагаючись сплачувати аліменти відповідно до свого незадовільного стану здоров`я та до свого незадовільного матеріального становища. З 29 листопада 2019 року по сьогоднішній день відповідач ніде не працює через незадовільний стан здоров`я. Заборгованість по аліментах утворилася з грудня 2020 року по серпень 2022 року (в період відсутності доходу і відсутності роботи через незадовільний стан здоров`я). Відповідач сам повідомив державного виконавця про наявність отримання доходу для стягнення аліментів після оформлення пенсії по інвалідності, яка є єдиним джерелом доходу відповідача в розмірів 2520 грн. Стан здоров`я відповідача потребує постійного лікування, відновної терапії, медичного спостереження, нагляду окуліста та купівлю ліків. У зв`язку із втратою зору у відповідача відсутня можливість працевлаштуватися на гідну оплатну роботу. У відповідності до положень абзацу другого ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України просив зменшити розмір неустойки на розмір штрафу застосованого до нього державним виконавцем на підставі ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, згідно до положень ч.2 ст.196 СК України просив зменшити розмір неустойки з урахування матеріального стану, та стану здоров`я. Вказує, що дана заборгованість виникла з некерованих та непередбачуваних причин (відсутність доходу, незадовільного стану здоров`я та як наслідок не можливості сплачувати аліменти в повному розмірі), винної, протиправної поведінки не має, тому відсутні підстави для нарахування та стягнення пені. Тому і просить суд зменшити розмір неустойки до 2520 грн. та відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, дійшов висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 01 серпня 2004 року (а.с.7) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23 січня 2014 року (а.с.6).

18 грудня 2020 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області було видано судовий наказ по справі №742/3223/20 (провадження №2-н/742/495/20) про стягнення з ОСОБА_2 , щомісячно, на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.8).

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах від 21 квітня 2023 року №19.14-32/21298, розрахованого державним виконавцем по виконавчому листу №2/742/495/20 від 18.12.2020, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 за період з листопада 2020 року по березень 2023 рік включно, становить 81 047 грн. 36 коп. (а.с.9).

З цього ж розрахунку вбачається, що відповідач протягом тривалого періоду, з листопада 2020 року по квітень 2022 року, аліменти на утримання дітей взагалі не сплачував, за період з травня 2022 року по березень 2023 року, аліменти частково сплачувалися відповідачем.

Визначений державним виконавцем розмір заборгованості сторонами не оспорений.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у частині четвертій статті 155 СК України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Аналогічно вирішено питання у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), проте помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

Згідно копії розрахунку заборгованості по аліментах від 21 квітня 2023 року №19.14-32/21298, розрахованого державним виконавцем по виконавчому листу №2/742/495/20 від 18.12.2020, вбачається, що заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_1 за період з листопада 2020 року по березень 2023 рік включно, становить 81 047 грн. 36 коп. (а.с.9).

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені (а.с.4), приходить до висновку, що загальний розмір неустойки (пені) за період з листопада 2020 року по березень 2023 року, включно, становить 409 095 грн. 90 коп.

При розрахунку пені, суд приймає до уваги саме довідку - розрахунок, що міститься у матеріалах виконавчого провадження (а.с.9), яка на момент розгляду справи є дійсною та з якої вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів станом на березень 2023 року, включно, становить 81047 грн. 36 коп.

При цьому суд враховує, що у відповідності до положень ч.1 ст. 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" (абзац 2 ч.1 ст.196 СК України).

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (ч.2 ст.196 СК України).

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи положення ч.1 ст. 196 СК України, що розмір пені, який підлягає стягненню, не може бути більшим 100 відсотків заборгованості, тобто не може перевищувати 81 047 грн. 36 коп., суд, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення пені в розмірі 81 047 грн. 36 коп. підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що Постановою державного виконавця Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі від 06 жовтня 2022 року, до ОСОБА_2 були застосовані заходи, передбаченні частиною 14 статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", а саме накладено на боржника штраф в розмірі 16316 грн. 41 коп.

За таких обставин, загальної сума неустойки за період з 01 грудня 2020 року по 31 березня 2023 року становить 64 730 грн. 95 коп. (81047 грн. 36 коп. -16316 грн.).

Тлумачення статті 196 Сімейного Кодексу України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

У Сімейному кодексі України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. Вказане узгоджується з висновками викладеними в Постанові ВС України від 14.12.2020 року, у справі № 661/905/19.

Таким чином, стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 Сімейного кодексу України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню), відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача, передбаченої ч.1 ст.196 СК України відповідальності.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідно зазначити, що відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей 77, 80 ЦПК України на підтвердження наявності обставин, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В ході розгляду даної справи відповідачем не доведено, що ним вжито всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Доказів скрутного матеріального становища, неможливості за станом здоров`я працевлаштуватися, будучи особою молодого віку, а також наявності чи зміну сімейного стану відповідачем суду не надано.

Крім того, відповідач розрахунок заборгованості складений державним виконавцем не оспорив та під час розгляду справи судом не спростував.

Оскільки відповідач був обізнаний про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей, знав про свій обов`язок сплати аліментів, протягом досить тривалого часу аліменти не сплачував, доказів того, що відповідач не міг сплачувати аліменти та те, що заборгованість по аліментам утворилася з неналежних від нього причин суду не надано.

Отже, в діях відповідача наявна винна поведінка, що призвела до виникнення заборгованості по аліментах.

При цьому, судом не встановлено підстав для застосування ч.2 ст.196 СК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Доводи відповідача про скрутне матеріальне становище та неможливість за станом здоров`я не є достатніми для висновку про зменшення розміру неустойки. Стягнення пені за несплату аліментів як захід відповідальності спрямований насамперед на забезпечення належного виконання зобов`язання платником аліментів. Стягуючи саме такий розмір пені, суд враховує в першу чергу з інтересів двох дітей, оскільки батько - ОСОБА_2 виконував свій обов`язок по утриманню дітей неналежним чином, аліменти протягом тривалого часу фактично сплачував, внаслідок чого позивач не могла отримати належного матеріального забезпечення з боку відповідача на утримання дітей.

На підставі ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за подання до суду вказаного позову, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь держави судового збору в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

При цьому, суд враховує, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

За матеріалами справи встановлено, що у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати, в тому числі правничу допомогу. При цьому у позовній заяві позивачем визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, зокрема витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Згідно копії Договору №29/05/23 про надання правничої допомоги від 29 травня 2023 року, ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Сергія Денисенка», в особі керуючого Денисенка Сергія Вікторовича уклали даний договір про те, що Бюро надає правову допомогу ОСОБА_1 у питанні щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дітей. Розмір гонорару залежить від обсягу наданих послуг. Погодинна ставка адвокатського гонорару розраховується в розмірі 50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлена на день здійснення розрахунку, та використовується для визначення розміру гонорару, якщо сторони не домовилися про фіксований або інший порядок визначення його розміру (а.с.10).

Надано акт виконаних робіт до договору про надання правничої допомоги №29/05/23 від 29 травня 2023 року на суму 5 000 грн., протокол погодження договірної ціни за надання послуг від 29 травня 2023 року та рахунок-фактуру №1 від 07 червня 2023 року до договору №29/05/23 від 29 травня 2023 року на суму 5 000 грн. (а.с.11-12).

Відповідачем просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі, зазначивши, що заявлена сума витрат відповідачем адвокатських послуг є безпідставною та частково необґрунтованою.

При цьому суд враховує, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30.09.2020 у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Враховуючи викладене, зважаючи на характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, урахувавши заперечення відповідача, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, суд дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 2000 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 247, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період з 01 грудня 2020 року по 31 березня 2023 року включно, у розмірі 64 730 грн. 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000 грн. правничої допомоги.

В іншій частині позову-відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Наталія ФЕТІСОВА