Справа № 161/6037/22 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В.
Провадження № 22-ц/802/796/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_1 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2023 року позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Представник відповідача ОСОБА_1 подав заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі. Вимоги заяви мотивував тим, що при вирішенні питання про суті позовних вимог, суд в ухвалі не здійснив розподілу судових витрат, заявлених стороною відповідача. Відповідач здійснив оплату правової (правничої) допомоги адвоката, що відповідно до ст. 133 ЦПК України є судовими витратами. До заяви приєднано докази понесення відповідачем таких судових витрат. Просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у сумі 10 000 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача відмовлено.

Відповідач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначену ухвалу суду. Вважає, що викладене в ухвалі суду обґрунтування відмови у задоволенні заяви не знаходить свого відображення в дійсних обставинах справи. Після завершення підготовчого засідання під час розгляду справи по суті сторона позивача заявляла клопотання про надання часу для приєднання нових доказів, письмових пояснень, приєднання яких дозволяється лише на етапі підготовчого провадження. Неодноразово ініціатива для збору доказів виходила від суду у вигляді порад, що стало разом із упередженим ставленням та явним лобіюванням сторони позивача, підставою для заяви її представником про відвід судді. Відкладення на етапі розгляду справи по суті для надання доказів відбувались неодноразово. До суду подавались квитанції на підтвердження купівлі одного і того ж товару на одну і ту ж суму з різними датами, що свідчило про підробку доказів, явне зловживання процесуальними правами та безпідставність, необґрунтованість звернення до суду. У подальшому, сторона позивача, не знайшовши доказів, не з`являлась до суду. Стороною відповідача заявлено про стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Матеріали справи містять достатньо доказів участі сторони відповідача у судових засіданнях, надання доказів, заявлення клопотань, заяви про відвід. Відповідач не мала б затрачати стільки зусиль для доведення неправомірності, безпідставності позову, якби такого звернення до суду не було. Просила ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у сумі 10 000 грн.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача Лавренчук О. В. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив задовольнити з викладених у ній підстав. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду справи.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 травня 2023 року позов залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання.

Представник відповідача ОСОБА_1 01 червня 2023 року подав заяву про ухвалення додаткового рішення у цій справі, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову (правничу) допомогу адвоката у сумі 10 000 грн. До заяви приєднано договір про надання правової допомоги від 13 квітня 2022 року, квитанцію про сплату 10 000 грн від 28 листопада 2022 року. У заяві процитовано норми ст. 246 ЦПК України, при цьому не зазначено з яких поважних причин не було їх подано раніше до закінчення судових дебатів.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Положеннями ст. 142 ЦПК України визначено порядок розподілу судових витрат, в тому числі в разі залишення позову без розгляду. Згідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

У разі залишення позову без розгляду вимоги відповідача про компенсацію здійснених ним витрат підлягають задоволенню лише у разі необґрунтованих дій позивача, або у випадках зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони. Відповідно до вищевказаних норм, сам по собі факт залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача, за відсутності факту його необґрунтованих дій, не є достатньою правовою підставою для задоволення вимог відповідача про компенсацію понесених нею витрат.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, який він вправі реалізовувати з метою свого захисту в порядку ст. 4 ЦПК України разі.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується. Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, кожна особа, яка заявляє вимоги, у тому числі і щодо стягнення судових витрат, має довести як необхідність в понесенні таких витрат та їх розмір, а також і необґрунтованість дій позивача, саме з наявністю яких закон пов`язує процесуальну можливість компенсації на користь відповідача.

Суд першої інстанції не встановлював та не застосовував до позивача будь-яких заходів у зв`язку із зловживанням правами та позовну заяву залишив без розгляду у зв`язку з неявкою позивача. а не через зловживання процесуальними правами.

Відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені. Заява про ухвалення додаткового рішення від 29 травня 2023 року містить у собі посилання виключного на норми ст. ст. 133, 246, 270 ЦПК України, натомість вона не містить мотивів та доводів у частині необґрунтованості дій позивача у контексті застосування ч. 5 ст. 142 ЦПК України. Посилання щодо необґрунтованих дій позивача, які містяться в мотивувальній частині апеляційної скарги, не були зазначені відповідачем та/чи її представником в заяві про стягнення витрат від 29 травня 2023 року, що була предметом розгляду в суді першої інстанції.

Між сторонами існує спір про право цивільне поділ спільного майна подружжя, а тому позивач вправі був пред`явити позов до відповідача. Чинне законодавство не забороняє повторно звернутися з позовом.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідачем не приєднано до матеріалів справи попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які вона очікувала б понести у зв`язку із розглядом справи, що суперечить вимогам ст. 134 ЦПК України, а тому суд правильно відмовив і з цих підстав у відшкодуванні витрат на правову допомогу.

У матеріалах справи відсутня розписка позивача, його представника про отримання судової повістки на судове засідання 24 травня 2023 року.

Відповідно до норм ч. 13 ст. 128 ЦПК України, за наявності відповідної письмової заяви учасника справи, який не має офіційної електронної адреси, та технічної можливості, повідомлення про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом із використанням засобів мобільного зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень (тобто SMS та повідомлень у додатку «Viber»).

У матеріалах справи відсутні заяви позивача та його представника про згоду на повідомлення їх про судові засідання (як і судове засідання, призначене на 24 травня 2023 року) шляхом використання засобів мобільного зв`язку у вигляді SMS-повідомлень, у тому числі через додаток «Viber».

Таким чином, твердження представника відповідача, викладене в апеляційній скарзі, про те, що сторона позивача не з`являлась в судові засідання у зв`язку із тим, що нею не було здобуто достатньо доказів на підтвердження позовних вимог, є власним припущенням представника відповідача.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду мало на меті захист порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч. 2 ст. 134 та ч. 5 ст. 142 ЦПК України

Порушень норм процесуального права не встановлено, у зв`язку із чим ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області у цій справі підлягає залишенню без змін.

Керуючись ч. 5 ст. 142, ст.ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 червня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді