КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №644/9518/20
Провадження № 2/552/1807/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.09.2023 року м. Полтава

Київський районний суд м. Полтава в складі:

судді Миронець О.К.,

за участю секретаря судового засідання Кумир О.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Електроважмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Харкова з позовом до ДП «Електроважмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

Свій позов обґрунтовує тим,що з 11.02.2008 року вона працювала на ДП «Єлетроважмаш» техніком технологом в крупно механічному цеху. Наказом №337-к від 29.10.2020 року вона була звільнена із займаної посади за власним бажанням, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України. Просила стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.10.2020 року по день винесення рішення по справі із розрахунку 231,45 грн., за день, та моральну школу в 10000 грн.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.12.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м.Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Відповідно до даного Розпорядження, справи, які перебували в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова та Орджонікідзевського районного суду м. Харкова, підсудні Київському районному суду м. Полтави.

На виконання вищевказаного розпорядження цивільна справа надійшла до Київського районного суду м. Полтави та за допомогою автоматизованого розподілу судової справи між суддями, зазначену справу передано у провадження судді Миронець О.К.

Ухвалою судді від 21.03.2023 року справу прийнято до провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року здійснено перехід з розгляду вищевказаної справи цивільної справи в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

В матеріалах справи міститься відзив ДП «Завод «Електроважмаш» на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача просив врахувати наступні обставини. Відповідно до довідки вих.№245/1129 від 23.12.2020 року заборгованість по заробітній платі ОСОБА_2 , становить 20421,20 грн., а саме: за серпень 2020 року 1956,88 грн., за вересень 2020 року 2361,98 грн., за жовтень 2020 року 16102,34 грн. Згідно розрахунку, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 ,(без врахування податків) складає 231,45 грн. Крім того, наказом від 21.10.2020 року №427 на ДП «Завод «Електроважмаш» встановлено робочі дні, у грудні 2020 року по 24.12.2020 року (включно), та робочі дні у січні 2021 року з 18.01.2020 року, що також необхідно врахувати при розрахунку кількості днів, які підлягають відшкодуванню за середнім заробітком. Тобто кількість робочих днів за період з 29.10.2020 року (день звільнення) по день винесення рішення судом має розрахуватися відповідно до графіку ДА «Завод «Електроважмаш» встановленого вищезазначеним наказом. При винесенні рішення просили врахувати суд графік роботи підприємства. Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., вказували, що дана вимога не є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, оскільки не надано доказів того, що позивачеві нанесено моральних страждань, не доведено вини роботодавця щодо заподіяння моральної шкоди та не доведено, що саме не виплата заробітної плати спричинила їй моральних страждань.

ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, вказувала, що 22.03.2021 року відповідач повністю виплатив їй заборгованість по заробітній платі, в зв`язку з чим, вона відмовляється від позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі. Що стосується середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то вказувала, що її середньоденний заробіток складав 231,45 грн., що підтверджується довідкою відповідача, яка є в матеріалах справи. Затримка розрахунку складає 142 дня/з 29 жовтня по 22 березня 2021 року. Таким чином просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 32865,9 грн., та підтримала вимогу про стягнення з відповідача на її користь моральної школи в розмірі 10000 грн.

В судове засідання позивач не з?явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач - ДП «Електроважмаш» свого представника в судове засідання не направили, хоча належним чином були повідомлені про місце, дату та час судового засідання.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у період з 11.02.2008 року позивачка перебувала у трудових відносинах з ДП «Електроважмаш», та 29.10.2020 року була звільнена за власним бажанням за ч.3 ст.38 КЗпП, що підтверджується трудовою книжкою, серія НОМЕР_1 .

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За правилами ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Така правова позиція, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс1.

Розрахунок середнього заробітку за весь час затримки проводиться на підставі «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Таким чином розмір середнього заробітку за затримку розрахунку, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 32865,9 грн. (142 дні х 231,45 грн. (середньоденний заробіток).

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки виплату заробітної плати проведено не в день звільнення, а 22.03.2021 року.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з ДП «Електроважмаш» на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000,00 грн, суд вважає необхідним задовольнити частково, а саме стягнути з ДП «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн з огляду на таке.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3 постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У п. 5 зазначеної постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на те, що внаслідок невиплати відповідачем позивачу заробітної плати остання зазнала душевних страждань, враховуючи вимоги розумності і справедливості, на думку суду, моральна шкода, яка заподіяна ОСОБА_1 , може бути оцінена в розмірі 5 000,00 грн.

Крім цього, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-284 ЦПК України, ст. 115, 116, 117 КЗпП України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «Електроважмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ДП «Електроважмаш» (пр.Московський №299, м.Харків, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 32865,9 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, та 5000 грн., моральної шкоди.

Стягнути з ДП «Електроважмаш» (пр.Московський №299, м.Харків, ) на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач ДП «Електроважмаш» (пр.Московський №299, м.Харків, ).

Повний текст рішення складено та підписано 08.09.2023 року.

СУДДЯ МИРОНЕЦЬ О.К.