Справа № 461/4758/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1547/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання Матяш С.І.,

з участю приватного виконавця Баірової Н.М., представника відповідача адвоката Бельдій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року (повний текст ухвали складено 18 травня 2023 року), у справі за подання приватного виконавця виконавчого округу Львівського області Баірової Наталії Михайлівни про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

у травні 2023 року приватний виконавець виконавчого округу Львівського області Баірова Наталія Михайлівна звернулася в суд із поданням про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить боржнику ОСОБА_1 , право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, з метою виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року у справі №461/4758/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення боргу.

Подання мотивоване тим, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни перебуває виконавче провадження № 66096935 з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року № 461/4758/19 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми основного боргу в розмiрi 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, що в еквіваленті до української гривні складає 11 224 000,00 (одинадцять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі) грн 00 коп.; проценти від суми позики (боргу) розраховані в порядку статті 1048 ЦК України в сумi 1 634 022 (один мільйон шістсот тридцять чотири тисячі двадцять двi) грн 95 коп.; три проценти рiчних від простроченої суми, розрахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України, за період з 31 серпня 2018 року по 30 червня 2019 року в сумі 9 994 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) долари США 52 центи, що в еквівалентi на українську гривню становить 280 446 грн 23 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баiрової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 66096935 на виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року №461/4758/19. Боржником у ВП №6609693 є ОСОБА_1 , стягувачем ОСОБА_3 . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баiрової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_4 . Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баiрової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 . Однак, на даний момент рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року боржником ОСОБА_1 добровільно не виконано. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивiльнiй справі № 465/2714/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01. Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивільній справі № 465/2714/19 не оскаржувалось та набрало законної сили. При цьому в установленому законом порядку право власності на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 не зареєстровано. Станом на день звернення з даним поданням за матеріалами виконавчого провадження встановлено, що боржник ОСОБА_1 є фактичним володільцем майна згідно рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивільній справі № 465/2714/19. Також станом на 17 травня 2023 року на рахунках боржника відсутні кошти для задоволення вимог стягувача, про що свідчить електронна відповідь банківських установ, в яких відкриті рахунки боржника. Кошти від реалізації рухомого майна боржника в сумі 287 974 грн 84 коп. перераховані стягувачу, однак таких є недостатньо для повного виконання рішення суду. Станом на день звернення з даним поданням приватний виконавець провів належним чином перевірку майнового стану боржника, зокрема щодо наявності у боржника рахунків в банках, якi iснують, однак кошти на них відсутні, реалізував транспортний засіб боржника (інших транспортних засобів за боржником не зареєстровано); повідомив боржника про необхідність добровільного виконання виконавчого документу. Таким чином у боржника, ОСОБА_1 , на час звернення до суду, недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача, що, в свою чергу, підлягає обов`язковому доведенню, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» передбачено черговість звернення стягнення на майно боржника, відповідно до якої стягнення на нерухоме майно звертається у останню чергу. З цих підстав, приватний виконавець просив подання задоволити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни про звернення стягнення на нерухоме майно.

Звернуто стягнення на квартиру номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що належить боржнику ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) та право власності на яку не зареєстровано у встановленому законом порядку, з метою виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 квітня 2021 року у справі № 461/4758/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В червні 2023 року ОСОБА_1 , оскаржила ухвалу суду першої інстанції, подавши через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, яка підписана представником Дяківим Дмитром Івановичем, в якій просить скасувати ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував того, що приватний виконавець перед зверненням до суду з вказаним поданням не здійснив усіх належних та передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів для належного виконання рішення суду. Також, приватний виконавець не встановив наявність нерухомого майна у боржника, яке є фактично його власністю, однак право власності на таке зареєстровано за іншою особою. Судом не досліджено, чи є у боржника грошові кошти або рухоме майно, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення приватного виконавця Баірової Наталії Михайлівни та представника відповідача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни перебуває виконавче провадження № 66096935 з примусового виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року № 461/4758/19 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми основного боргу в розмiрi 400 000 (чотириста тисяч) доларів США, що в еквіваленті до української гривні складає 11 224 000, 00 гривень (одинадцять мільйонів двісті двадцять чотири тисячі) грн. 00 коп.; проценти від суми позики (боргу) розраховані в порядку статті 1048 ЦК України в сумi 1 634 022 (один мільйон шістсот тридцять чотири тисячі двадцять двi) грн 95коп.; три проценти рiчних від простроченої суми, розрахованих на підставі частини другої статті 625 ЦК України, за період з 31.08.2018 року по 30.06.2019 року в сумі 9 994 (дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) долари США 52 центи, що в еквівалентi на українську гривню становить 280446, 23 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баiрової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження № 66096935 на виконання виконавчого листа Галицького районного суду м. Львова від 17 червня 2021 року №461/4758/19. Боржником у ВП № 6609693 є ОСОБА_1 , Стягувачем ОСОБА_3 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баiрової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_4 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було накладено арешт на рухоме майно боржника ОСОБА_1 : транспортний засіб марки VOLKSWAGEN, модель Т3: JЕТТА, категорія ТЗ ЛЕГКОВИЙ, виробництва Т3: 2013, 3VW637AJ3DM308992, номер кузова: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_3 , колір ТЗ: БІЛИЙ,

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було накладено арешт на рухоме майно боржника ОСОБА_1 : транспортний засіб марки LAND ROVER модель ТЗ: DISCOVERY, категорія ТЗ: ЛЕГКОВИЙ, К виробництва Т3: 2016, VIN: НОМЕР_4 , номер кузова: НОМЕР_4 , номерний знак: НОМЕР_5 , колір ТЗ: СІРИЙ.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баірової Наталії Михайлівни від 15 липня 2021 року було накладено арешт на усе рухоме та нерухоме майно боржника ОСОБА_1 .

Станом на 17 травня 2023 року з боржника стягнуто згiдно ВП №66096935:

- з арештованих рахунків боржника стягнуто кошти в сумі 1 351 135,70 грн.;

- від реалізації рухомого майна: 316 772,32 грн.

Кошти стягнуті з рахунків боржника перераховані стягувачу в рахунок погашення боргу в сумі 1 227 974,32 грн.

Станом на 17 травня 2023 року на рахунках боржника відсутні кошти для задоволення вимог стягувача, про що свідчить електронна відповідь, банківських установ, в яких відкриті рахунки боржника.

Крім цього встановлено, що транспортний засіб VOLKSWAGEN, модель ТЗ: JETTA, категорiя Т3: ЛЕГКОВИЙ, рік виробництва ТЗ: 2013, VIN: НОМЕР_2 номер кузова: НОМЕР_2 , номерний знак: НОМЕР_6 , колір Т3: БІЛИЙ, який належав боржнику ОСОБА_1 , був реалізований приватним виконавцем, відповідно до протоколу про проведений електронний аукціон від 03.04.2023 № 585580 Державного підприємства «СЕТАМ» приватним виконавцем виданий акт про проведений електронний аукціон від 10.04.2023 переможцю електронного аукціону. Майно придбане за сумою 333 444,55 грн, з яких 316 772,32 грн перерахованi переможцем на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Баiрової Наталії Михайлівни. Кошти від реалізації рухомого майна боржника в сумі 287 974,84 грн перераховані стягувачу, і таких є недостатньо для повного виконання рішення суду.

Згідно відповіді MBC від 08 травня 2023 року за боржником не зареєстровані інші транспортні засоби.

Згідно відповіді Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26 липня 2021 року на запит приватного виконавця № 1605 від 15 липня 2021 року за боржником не зареєстрованi земельні ділянки.

В ході виконавчого провадження, приватним виконавцем встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивільній справі № 465/2714/19 задоволено позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

- квартира АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- автомобiль марки VOLKSWAGEN JETTA, Седан - В, 2013 року випуску, реєстраційний номер: НОМЕР_6 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступне майно:

-1/6 квартири АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

-1/6 гаража за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- гараж за адресою: АДРЕСА_4 , гараж № НОМЕР_7 ряд НОМЕР_8 адреса ГК: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер майна: 20286577;

- земельна ділянка пл. 0,0675 га. за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :02:001:1395, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01;

- земельна ділянка пл. 0,0561 за адресою: АДРЕСА_6 , кадастровий номер: :02:001:0175;

- автомобіль марки LAND ROVER DISCOVERY, реєстраційний номер НОМЕР_5 , 2016 року випуску.

В частині визнання за ОСОБА_1 права власності на об`єкт незавершеного будівництва - двохповерховий житловий будинок, пл. 240 кв.м., з прибудинковими спорудами, а саме гаражем, пл. 60 кв.м. і банею пл. 100 кв.м., за адресою: АДРЕСА_7 , вартістю 5 354 490 грн. - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості її частки у праві спільної сумісної власності на майно, яке підлягає поділу між подружжям у розмiрi 1 348 363 (один мiльйон триста сорок вісім тисяч триста шістдесят три) грн 80 коп.

Рiшення Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивільній справі № 465/2714/19 не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відтак, відповідно до цього рішення суду боржник у ВП № 66096935 ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності володiє квартирою номер АДРЕСА_8 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01.

Однак, в установленому законом порядку право власності на квартиру номер АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 за ОСОБА_1 не зареєстровано.

Судом також встановлено, що станом на день розгляду даного подання ОСОБА_5 є фактичним володільцем майна згiдно рішення Франківського районного суду м. Львова вiд 17 жовтня 2022 року в цивiльнiй справі № 465/2714/19, зокрема квартири номер АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 17 травня 2023 року боржником не зареєстровано нерухоме майно - квартира АДРЕСА_8 за собою, згiдно рiшення суду Франківського районного суду м. Львова від 17 жовтня 2022 року в цивiльнiй справі № 465/2714/19.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон вiдчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 17 травня 2023 року за боржником не зареєстровано інше нерухоме майно.

Як встановлено у судовому засіданні судом першої інстанції, боржник обізнана, що відносно неї відкрито виконавче провадження та їй відомо про вимогу виконавця від 28 грудня 2022 року про реєстрацію нерухомого майна за нею, а саме квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, про що свідчать відмітки про отримання листів. Проте боржник не вчиняє жодних дій направлених на погашення заборгованості та виконання рішення суду, зокрема щодо реєстрації за собою права власності на згадану квартиру.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій реалізації права на доступ до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частини другої цієї статті Закону стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною п`ятої зазначеної статті передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

За змістом частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до частини третьої та четвертої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірку, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстроване в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це зокрема відсутність державної реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Згідно частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом в порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

Зазначене відповідає правовому висновку, наведеному в постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 947/22930/19 (провадження № 61-9215св20).

До звернення з відповідним поданням до суду виконавець повинен здійснити всі інші передбачені Законом заходи для належного виконання судового рішення та довести цей факт у суді, а також встановити наявність нерухомого майна у боржника, яке є фактично його власністю, однак право власності зареєстровано за іншою особою. Окрім того, одночасно суд має дослідити факт наявності у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача.

При цьому, виконавець має довести в суді, що спірне нерухоме майно дійсно не зареєстроване за боржником, але при цьому має статус нерухомого майна, тобто може виступати об`єктами цивільного обороту. Підтвердженням цього може бути інформація БТІ, Державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна тощо.

Також виконавець має надати докази того, що боржник фактично є володільцем майна. Підтвердженням може бути свідоцтво про право на спадщину, договір купівлі-продажу нерухомого майна, рішення суду тощо.

Тобто, головними умовами для задоволення подання виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, є такі: здійснення усіх передбачених Законом заходів для належного виконання судового рішення; відсутність у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача; наявність нерухомого майна та належних доказів, які підтверджують факт, що нерухоме майно за боржником не зареєстроване, однак зареєстроване за іншою особою; наявність належних доказів, які підтверджують факт, що боржник є «фактичним» власником майна; у випадках, передбачених законодавством, майно введено в експлуатацію (див. постанову Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 2-119/12 (провадження № 61-10330св21)).

При розгляді справ указаної категорії необхідно також враховувати, що однією з головних засад здійснення судочинства в Україні є обов`язковість судового рішення. Немає сенсу в правосудді, якщо рішення судів не виконуються, а невиконання судових рішень є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини першої статті 81 ЦПК України).

Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції, встановивши, що боржник не має грошових коштів та іншого майна, на яке приватним виконавцем може бути звернуто стягнення з метою виконання рішення суду, а стягнутих грошових коштів з банківських рахунків боржника та коштів, отриманих від реалізації рухомого майна боржника недостатнього для повного виконання рішення суду, дійшов правильного висновку про задоволення подання приватного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що приватний виконавець обґрунтовано звернувся до суду з указаним поданням, оскільки відсутність державної реєстрації права власності за боржником на квартиру, яка йому належить на праві власності на підставі рішення суду, унеможливлює подальшу примусову реалізацію цього майна, а отже і виконання судового рішення.

Судами встановлено, що приватним виконавцем вживалися усі можливі, визначені Законом України «Про виконавче провадження» заходи для виконання рішення суду, проте таке і надалі залишається не виконаним.

Боржником не заперечується факт наявності відкритого виконавчого провадження, в якому він є боржником, а також отримання ним вимоги приватного виконавця щодо необхідності проведення реєстрації права власності за собою на квартиру, отриману на підставі рішення суду.

Із урахуванням встановлених у цій справі обставин, слід погодитися із тим, що приватним виконавцем було здійснено усі необхідні заходи, передбаченні Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення.

Так, у ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем було встановлено, що у боржника відсутні кошти на банківських рахунках чи інше майно, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача у повному обсязі.

В силу положень частини п`ятої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» боржник не запропонував види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу з метою виконання судового рішення про стягнення боргу.

Крім того, боржник не позбавлений права в добровільному порядку виконати рішення суду, яке набрало законної сили, та надати приватному виконавцю докази такого виконання.

Як убачається з матеріалів виконавчого провадження, сума непогашеної заборгованості залишається значною.

Відтак, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення, або змінити рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи подання приватного виконавця, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме те, що оскаржуване рішення залишено без змін, підстави для здійснення розподілу судових витрат, відсутні

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич