Справа №759/6353/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Митрофанова А.О., дослідивши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва (в порядку ч. 8 ст. 28 ЦПК України - за місцем виконання договору) з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 12 квітня 2023 року справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 травня 2023 року справу передано на розгляд головуючому судді Митрофановій А.О.

Вважаю, що справа не підсудна Солом`янському районному суду м. Києва та підлягає передачі до Святошинського районного суду міста Києва, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 27 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 8 ст. 28 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Звертаючись з позовом саме до Святошинського районного суду міста Києва в своєму позові позивач зазначає, що підсудність ним визначена на підставі ч. 8 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем виконання договору (п. 3 Договору позики від 23.06.2022 року) за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена адреса не відноситься згідно адміністративно-територіального поділу м. Києва до території Солом`янського району, а відноситься до території Святошинського району м. Києва.

Варто зазначити, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд має прийняти справу до свого провадження.

Частина 8 ст. 28 ЦПК України встановлює правила підсудності на вибір позивача - альтернативної підсудності.

Сутність цієї підсудності полягає у тому, що вона не виключає можливості звернення до суду за правилами загальної підсудності, а, навпаки, поряд з цією, встановлює можливість звертатися до іншого або інших судів, тобто встановлює альтернативу - можливість для позивача обирати один із двох чи декількох судів.

Так рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Статтею 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Із системного аналізу викладених норм процесуального права вбачається, що справа, надіслана в установленому порядку від одного суду до іншого суду в межах України, повинна бути прийнята судом, до якого вона була спрямована для розгляду.

Недопустимість спору про підсудність означає, що суд, якому передана справа, не має права відмовити у її прийнятті, якщо вона надіслана до нього з дотриманням правил про підсудність.

З урахуванням вищевикладеного, справу необхідно передати на розгляд до належного суду в розумінні ч. 8 ст. 28 ЦПК України (за вибором позивача, про що зазначено в тексті позовної заяви) - Святошинського районного суду міста Києва.

Керуючись, ст.ст. 28, 31, 258-260, 261, 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - передати на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 27-А).

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Передачу справи на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва здійснити протягом п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суддя А.О. Митрофанова