Справа № 683/2885/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Борикіної Л.В.

з участю заявниці ОСОБА_1

представника заявниці адвоката Драчука С.Л.

представника заінтересованої особи - адвоката Козака І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Старокостянтинів цивільну справу №683/2885/23; 2-о/683/115/2023 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

установив:

25 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , встановивши заходи тимчасового обмеження його прав на строк шість місяців з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити перебувати в місці проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на 300 м до місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватися з ними; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вказаних вимог зазначає, що їй на праві власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_1 , її колишній співмешканець ОСОБА_2 постійно вчиняє відносно неї психологічне, економічне та фізичне насильство, однак протоколи про адміністративне правопорушення відносно нього не складались.

У 2021 році відносно ОСОБА_2 було закрите кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України за її заявою, оскільки вони примирились. Однак після того з його боку психологічний тиск тільки посилився.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні вимоги заяви підтримали та просили її задоволити.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_2 адвокат Козак І.О. заяву не визнав та повідомив, що на даний момент між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існує спір щодо нерухомого майна житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 до будь-якої відповідальності за домашнє насильство відносно ОСОБА_1 не притягувався, тому підстав для задоволення її заяви немає.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . На даний час ОСОБА_4 з дитиною проживає у будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Між сторонами існує спір стосовно зазначеного будинку, оскільки на розгляді у Старокостянтинівському районному суді з 4 серпня 2023 року перебуває справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю та вселення.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно

кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18,від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За нормами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись із даною заявою ОСОБА_1 посилається на те, що 22 квітня 2021 року було закрито кримінальне провадження за ч.1 ст.125 КК України відносно ОСОБА_2 за її заявою та те, що вона зверталась до Старокостянтинівського міського кризового центру.

Однак, відомостей щодо притягнення ОСОБА_2 за заявами ОСОБА_5 до будь-якого виду юридичної відповідальності матеріали справи не містять, що на думку суду свідчить про недостатність достатніх доказів.

При цьому, слід констатувати, що між сторонами існує спір щодо власності та користування спільним нерухомим майном, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України. Зазначений спір не може бути вирішений шляхом застосування зазначених заявником заходів обмежувального припису.

Також суд відхиляє доказ - відеофайли, які містяться на СД диску, наданого заявницею, оскільки ці файли не підтверджують посилань заявниці щодо вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_2 .

Отже, так як ОСОБА_1 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_2 щодо неї домашнього насильства у розумінні Закону, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення її заяви про видачу обмежувального припису.

При цьому, суд вважає, що між сторонами існує спір щодо власності та користування нерухомим майном, що регулюється, зокрема, нормами ЦК України та СК України і такий спір не може бути вирішений шляхом застосування визначених заявником заходів обмежувального припису.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Заінтересова особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 5 вересня 2023 року.

Суддя