Номер провадження: 22-ц/813/521/23
Справа № 1505/4692/2012
Головуючий у першій інстанції Лук`янчук О.В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2012 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк Надра» (правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінанс Проперті Групп») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно договору №02/АПК/2008-840,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позову позивач, вказує, що 06.03.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір «Автопакет» №02/АПК/2008-840, згідно якого останньому був наданий кредит у розмірі 18 704, 00 доларів США, який прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого йому кредиту в строк до 05.03.2015 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,4 % відсотків. В якості забезпечення кредиту між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» №02/АПК/2008-840 від 06.03.2008 року, згідно якого вона (Поручитель за договором) безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору. Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконує обов`язків по поверненню кредиту та відсотків, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача кредитну заборгованість у розмірі 192 116, 10 грн. та судовий збір.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2012 року позовну заяву ПАТ «Комерційний Банк Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору №02/АПК/2008-840 задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний Банк Надра» кредитну заборгованість за Кредитним договором №02/АПК/2008-840 від 06.03.2008 р., у розмірі 192 116,10 грн. Стягнено солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний Банк Надра» оплачені судові витрати у розмірі 1921,16 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)справжність заяви про видачу готівки №NL-9 не підтверджено, є явна підробка підпису позичальника ОСОБА_2 ;

2)суд першої інстанції не визначив, коли саме утворилась заборгованість за черговими щомісячними платежами, та не врахував шестимічного строку звернення до суду відповідно до ст. 559 ЦК України.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 08 вересня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позовну заяву необхідно задовольнити з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була належним чином сповіщена про розгляд справи 29 серпня 2012 року, так як конверт із судовою повісткою повернувся до суду із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 44).

Приписи ЦПК як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17.

При цьому, колегія суддів зазначає, що судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у справі №295/5011/15-ц (касаційне провадження № 61-1125св17).

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовну заяву необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 06 березня 2008 року між ВАТ комерційний банк «Надра» та відповідачами був укладений договір «Автопакет» №02/АПК/2008-840, згідно якого ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 18 704, 00 доларів США, який прийняв на себе зобов`язання по поверненню наданого йому кредиту в строк до 05.03.2015 року. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,4 % відсотків. ОСОБА_1 за вказаним договором виступає поручителем, яка безвідривно та безспірно зобов`язується відповідати перед Банком за належне виконання Позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору .

ВАТ комерційний банк «Надра» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра».

Позивач надав ОСОБА_2 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 18 704,00 доларів США в порядку і на умовах, визначених Договором. Ціль кредитування на придбання Автотранспортного засобу.

Кредит надано строком до 05 березня .2015 року.

ОСОБА_2 , як позичальник зобов`язався повернути зазначену суму грошей та сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 14,4 % річних.

Згідно із п. 1.4. вищезазначеного договору кредиту, встановлено строк повного погашення кредиту 05 березня 2015 року

Порядок Боргових зобов`язань визначені умовами Кредитного Договору.

Позивач повністю виконав зобов`язання, надавши відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі визначеному Кредитним договором.

06 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір «Автопакет» №02/АПК/2008-840, за яким вона виступає поручителем перед Кредитором за належне виконання, ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, що витікають з договору «Автопакет» № 02/АПК/2008-840 від 06.03.2008 р., а саме: повернути до 05.03.2015 року кредит у сумі 18 704, 00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,4% річних; сплатити плату за управління кредитом зазначену у п.1.3.2. Кредитного договору; сплатити можливі штрафні санкції(штраф, пеня).

Згідно із п.3.2.2. договору встановлено, що поручитель відповідає перед Банком у тому ж об`ємі, що і позичальник. Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов`язань, вказаних у цьому Договорі, повністю (чи у будь якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо.

Позивач вказує, що неодноразово звертався до відповідачів із вимогами про виконання грошових зобов`язань за кредитним договором та вимогою про виконання грошових зобов`язань за договором поруки погашення заборгованості.

Однак, відповідачами були порушені надані ними зобов`язання, передбачені кредитним договорами, а саме: повернення у встановлений строк кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість по кредиту, яка згідно розрахунку суми заборгованості по кредиту станом на 06.01.2012 р. складає 24 045,17 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 192 116,10 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.

Повернення заборгованості з боку відповідачів не відбулось.

Отже, до теперішнього часу відповідачі виниклу заборгованість за кредитним договором не погасили, тому зобов`язані достроково повернути Банку кредит у розмірі 24 045,17 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 192 116,10 грн.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст. 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Отже, банк, як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного дозволу.

Відповідно до п. 3 ст. 3 ЦК України та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено у частині 1 статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

З урахуванням наведеного та з огляду на положення статей 526, 533, 627, 1049, 1054 ЦК України в разі, коли за умовами кредитного договору позичальник одержав кредит у вигляді грошових коштів в іноземній валюті, він зобов`язаний повернути кредитодавцю на вимогу останнього цей кредит у вигляді грошових коштів у тій самій сумі і тій самій валюті, що були ним одержані.

Приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачі неналежним чином виконали взяті на себе зобов`язання, прийняті ним у відповідності до Кредитного договору, чим порушує вимоги ст.ст.526, 1049 ЦК України та аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, доведені та такі, що підлягають задоволенню, підлягаю стягненню з відповідачів солідарно заборгованість за Кредитним договором №02/АПК/2008-840 від 06.03.2007 р. у розмірі 24 045,17 доларів США, що еквівалентно 192 116,10 грн.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Щодо доводів апеляційної скарги про справжність підпису у заяві про отримання коштів, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

У цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

У постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року у справі № 824/399/17-а про те, що принцип диспозитивності покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, за вирішенням яких позивач звернувся до суду; суд вирішує лише ті вимоги по суті спору, про вирішення яких клопочуть сторони, і за загальним правилом, не повинен виходити за межі цих вимог, тобто суд зв`язаний предметом і обсягом заявлених вимог, колегія суддів виходить з такого.

Відповідач ОСОБА_1 жодних клопотань щодо призначення судових експертиз, в предмет дослідження яких входить справжність підпису ОСОБА_2 , не заявляла.

Щодо не визначення судом першої інстанції початку строку прострочення, то апеляційний суд звертає увагу на таке.

На підставі матеріалів справи встановлено, що претензії вих. №520 і №521 від 02.02.2012 направлена ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , а позовна заява подана 25 травня 2012 року, тобто у шестимісячний термін, передбачений ст. 559 ЦК України.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують вищенаведених висновків суду, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Також судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права щодо належного сповіщення сторони у звязку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нового судового рішення про задоволення позовної заяви.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 серпня 2012 року скасувати.

Постановити у справі нове судове рішення.

Позовну заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості згідно кредитного договору №02/АПК/2008-840 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк Надра» кредитну заборгованість за Кредитним договором № 02/АПК/2008-840 від 06.03.2008р., у розмірі 192 116,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк Надра» оплачені судові витрати у розмір1921,16 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 08 вересня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк