Єдиний унікальний номер судової справи 462/6239/23
Номер провадження 2-о/462/173/23
УХВАЛА

про повернення заяви

07 вересня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Галайко Н. М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті,

встановив:

Рух справи.

Уповноважений представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Жукровський Я. І., 22.08.2023 року (вх. № 17332) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із письмовою заявою (документ сформований у системі «Електронний суд» 21.08.2023 року) про встановлення факту смерті, у якій просить суд встановити факт смерті ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Спаськ-Дальній Приморського краю, місце проживання: АДРЕСА_1 (при в/ч НОМЕР_1 ), місце смерті населений пункт Новоселівка, Пологівського р-ну Запорізької обл., яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.08.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.08.2023 року заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками.

На усунення недоліків заявнику надавався п`ятиденний строк.

05.09.2023 року (вх. № 18359) від уповноваженого представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Жукровського Я. І. надійшла письмова заява про усунення недоліків заяви з додатками (документ сформований у системі «Електронний суд» 04.09.2023 року).

Так, вивчивши подану заяву про усунення недоліків позовної заяви, суд дійшов висновку, що заявником не було у повній мірі усунуто недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі суду.

Щодо неусунення недоліків заяви.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Суд зазначає, що заявником, зокрема, не усунуто недоліки заяви щодо визначення кола заінтересованих осіб.

Так, заявником не прийнято до уваги положення ч. 4 ст. 294 ЦПК України де визначено, що справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Всупереч наведеному, у заяві відсутні заінтересовані особи.

Усі дані про заінтересовану особу повинні відповідати вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

Також суд зазначає, що до заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Також заявником не усунуто недоліки заяви щодо підстав звернення до суду.

Зокрема, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Так, заявник скеровуючи заяву до суду зазначає, що звертається у порядку ст. 315-319 ЦПК України.

Проте суд наголошує, що згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а за приписами ст. 317 ЦПК України суди розглядають заяви про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Враховуючи, що обрані заявником способи підтвердження смерті особи, чи то згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, чи згідно ст. 317 ЦПК України, встановлюють різні порядки розгляду заяви, заявнику необхідно уточнити зміст вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який заявник просить суд визначити у рішенні.

Окремо суд зазначає, що якщо заявник просить встановити факт смерті у загальному порядку, визначеному законом для встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 8, 9 ч. 1 ст. 315 ЦПК України), то:

-такі справи підсудні суду за зареєстрованим місцем проживання (перебування) заявника (ст. 316 ЦПК України);

-законодавець не обмежує коло заявників;

-не передбачено невідкладний розгляд справи;

-рішення виконується після набрання ним законної сили.

Особливий ж порядок передбачено ст. 317 ЦПК України для встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства.

Особливостями розгляду у порядку ст. 317 ЦПК України є:

-підсудність (заява подається до будь-якого місцевого суду України, незалежно від місця проживання);

-невідкладний розгляд;

-законодавець обмежив коло заявників: щодо встановлення факту смерті, то це родичі померлого (їхні представники), інші заінтересовані особи;

рішення суду підлягає негайному виконанню, його оскарження не зупиняє виконання.

Окрім цього, заявником не усунуто недоліки заяви щодо підтвердження факту звернення до органів реєстрації актів цивільного стану.

Суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

Частиною 2 ст. 318 ЦПК України встановлено, що до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Однак матеріали справи не містять жодних доказів того, що заявник зверталася із заявою про реєстрацію смерті особи до органів реєстрації актів цивільного стану.

Так, встановлення факту смерті особи у певний час провадиться тільки у разі неможливості органом реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року № 52/5 встановлено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті є:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024;

в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть;

г) рішення суду про оголошення особи померлою;

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час;

д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів;

е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Отже зверненню до суду з заявою про встановлення факту смерті у певний час, має передувати звернення заявника до органу реєстрації актів цивільного стану із заявою про реєстрацію смерті особи, після одержання відмови органу реєстрації актів цивільного стану у реєстрації факту смерті, заявник має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту смерті особи у певний час.

Так, заявнику необхідно надати суду належні письмові докази свого звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану, або письмової відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану про причини неможливості проведення такої реєстрації.

Підсумки.

Суд враховує та звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» № 475/97-ВР від 17.07.1997 року і набрала чинності для України 11.09.1997 року.

Слід зазначити, що зазначені в ухвалі суду недоліки не є надмірним формалізмом чи обмеженням доступу до правосуддя, оскільки являє собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників справи.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Суд при цьому враховує, що Європейський суд у своїй практиці широко тлумачить дане питання, основним у якому є доступ до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У той же час, Європейський суду своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Таким чином, слід зазначити, що саме звернення особи до суду з заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання заявником умов реалізації права на звернення до цього суду з заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

Так, згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України заява вважається неподаною і повертається позивачеві у випадку, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.

У зв`язку з тим, що заявник не усунув вказані в ухвалі суду недоліки у встановлений строк, суд дійшов висновку, що заяву - слід повернути заявнику.

На підставі наведеного та керуючись ст. 185 ЦПК України,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - вважати неподаною і повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко