Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3052/23 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №278/3052/23 за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 на дії державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Дубовік О.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії ДВС, у якій просила:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильківської О.В. щодо нарахування ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів за період з 20.10.2010 по жовтень 2021 року по виконавчому провадженню №31308784;

- зобов`язати державного виконавця здійснити належний розрахунок заборгованості у відповідності до вимог законодавства по виконавчому листу №2-1408.

В обґрунтування скарги зазначає, що в провадженні Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває ВП №31308784 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі по 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20 жовтня 2010 року до досягнення ними повноліття. Вказує, що зазначене виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа №2-1408, виданого 20.10.2010 Житомирським районним судом Житомирської області. Зазначає, що не зважаючи на обов`язок сплачувати аліменти у розмірі по 1/4 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на кожну дитину, починаючи з 20 жовтня 2010 року до досягнення ними повноліття, боржник належним чином їх не сплачував, внаслідок чого утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Стверджує, що стягувач має двох неповнолітніх дітей, і незважаючи на те, що боржник мав сплачувати 1/2 від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, а у випадку, якщо він не працював то дана сума мала обраховуватися виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, боржник самостійно визначав суму, яку бажає сплатити, і ця сума була нижче належного розміру аліментів. Вказує, що розрахунок заборгованості є не вірним, оскільки розміри такої заборгованості за всі роки, починаючи з 20.10.2010 були пораховані неправильно, що призвело до суттєвого зменшення належної їй суми аліментів на двох неповнолітніх дітей.

Стверджує, що стягувач 20.04.2023 звернулась до Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про отримання довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів; з подальшої кореспонденції, а саме: листа від 08.05.2023 від виконавчої служби вбачається, що державним виконавцем 04.05.2023 направлено запит до ГУНП у м. Києві з метою отримання інформації для проведення нарахування заборгованості з урахуванням самостійно сплачених боржником коштів на рахунок стягувача, у той же час заяву-розрахунок було отримано лише 17.05.2023, а повинна була бути надана протягом 3 робочих днів. Вказує, що станом на 02.06.2023 повний розрахунок станом на червень 2023 року стягувачем так і не отримано. Вважає, що проведені розрахунки заборгованості виконавцем не відповідають фактичним обставинам й вимогам Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ №512/5 від 02.04.2012 та нормам Сімейного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», а тому враховуючи вищевикладене просила задовольнити скаргу в повному обсязі.

Ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задоволено. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильківської О.В. щодо нарахування ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів за період з 20.10.2010 по жовтень 2021 року по виконавчому провадженню №31308784. Зобов`язано державного виконавця здійснити належний розрахунок заборгованості у відповідності до вимог законодавства по виконавчому листу №2-1408.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що судом першої інстанції не зазначено в чому саме полягає порушення законодавства державним виконавцем при складанні та підготовці розрахунку заборгованості по аліментах, які суми заборгованості та за які місяці були не донараховані державним виконавцем, відповідно до якої норми законодавства та яким чином державному виконавцю необхідно було здійснювати розрахунок заборгованості. Стверджує, що розрахунок було складено у відповідності до п.3 Розділу 16 Інструкції з організації примусового виконання рішень. Зазначає, що у період з травня 2011 року по вересень 2020 року він не працював, однак протягом даного часу самостійно сплачував аліменти. Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги того факту, що ним на дату розгляду скарги сплачено заборгованість в повному обсязі. Зазначає, що судом першої інстанції неправомірно поновлено заявнику строк для звернення до суду із скаргою на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1

06 вересня 2023 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення. Зазначає, що законом встановлено імперативну норму, відповідно до якої, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, то вона визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості. Вказує, що чинним законодавством не наділено державного виконавця повноваженнями самовільно зменшувати розмір аліментів до мінімального гарантованого розміру. Зазначає, що з матеріалів, що подавалися ДВС та ОСОБА_2 до суду першої інстанції є розбіжності щодо періоду, коли він був працевлаштований, відтак вказує, що наданий розрахунок заборгованості по аліментах є не точним та містить помилки. Зазначає, що ухвала суду першої інстанції обґрунтовується нормами чинного законодавства, зокрема ст. 195 СК України, ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження», які чітко визначають порядок стягнення аліментів.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Порядок стягнення аліментів здійснюється відповідно до вимог статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», норм Сімейного Кодексу України, Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 04 квітня 2012 року №512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 року №489/20802.

Згідно з частиною першою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець стягує з боржника аліменти в розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч.ч.1, 2 статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі №641/7824/18 зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц зроблено висновок, що «загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії».

У частині третій статті 195 СК України встановлено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Частиною восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що в провадженні Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться виконавче провадження №31308784 з примусового виконання виконавчого листа №2-1408, виданого Житомирським районним судом Житомирської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1/4 частини доходу на кожну дитину, починаючи з 20.10.2010.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів у ВП №31308784, заборгованість ОСОБА_2 станом на 01.11.2021 складає 72 307,82 гривень, яка сплачена останнім на депозитний рахунок Корольовського відділу ДВС у м. Житомирі - 08.05.2023 та перерахована ОСОБА_1 - 11.05.2023.

У вказаному розрахунку головним державним виконавцем Васильківською О.В. охоплено період нарахування аліментів з 20 жовтня 2010 року по жовтень 2021 року, при цьому нарахування заборгованості, за відсутності відомостей про офіційне місце роботи платника аліментів, здійснено, виходячи із середньої заробітної плати працівника даної місцевості.

Однак, у вказаному розрахунку сума аліментів, яка підлягає стягненню щомісячно визначена головним державним виконавцем в мінімальному розмірі відповідно до чинного законодавства, а не у частці із середньої заробітної плати працівника даної місцевості.

Таким чином, з урахуванням зазначених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильківської О.В. щодо нарахування ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів за період з 20.10.2010 по жовтень 2021 року по виконавчому провадженню №31308784 є неправомірними.

У зв`язку з встановленням підставності вимог в частині визнання дій головного державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментах неправомірними, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги щодо зобов`язання головного державного виконавця усунути порушення та поновити порушене право заявника.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії головного державного виконавця Корольовського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Васильківської О.В.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки ОСОБА_2 ніде не працював та самостійно сплачував аліменти в добровільному порядку то їх розмір має вираховуватися із мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину відповідно віку є необґрунтованими, оскільки відповідно до п.3 Розділу 16 Інструкції з організації примусово виконання рішень, на яку посилається апелянт, передбачено, що у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

У свою чергу, ст. 195 СК України чітко регламентує, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а не з мінімального гарантованого розміру аліментів на дитину відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про неправомірне поновлення строку для звернення до суду із скаргою на дії, рішення та бездіяльність державного виконавця є безпідставними з наступних підстав.

Статтею 449 ЦПК України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту а частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №143/950/19 (провадження №61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі №501/3532/18 (провадження №61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі №2-1441/10 (провадження).

Такі строки є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою скаржника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.

Така позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.11.2020 (справа №466/948/19, провадження №61-16974св19).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримала розрахунок заборгованості зі сплати аліментів - 30.05.2023.

12 червня 2023 року ОСОБА_1 в межах встановлено законом процесуального строку вперше звернулась до суду зі скаргою на дії ДВС, однак ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 14.06.2023 скаргу повернуто заявнику без розгляду, у зв`язку з тим, що заявником до скарги не додано доказів надсилання скарги іншим учасникам справи, натомість, до скарги долучено примірники скарги з додатками для направлення судом іншим учасникам справи.

26.06.2023 ОСОБА_1 повторно звернулася до суду першої інстанції із скаргою на дії ДВС.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 вперше звернулася із скаргою на дії ДВС в межах процесуального строку, проте скаргу було повернуто заявнику без розгляду, у зв`язку з тим, що заявником до скарги не додано доказів надсилання скарги іншим учасникам справи та повторно звернулася в межах 10-ти денного строку з моменту винесення ухвали Житомирського районного суду Житомирської області від 14.06.2023, колегія суддів погоджується з тим, що викладені заявником обставини щодо причин пропуску строку для подання скарги є поважними і підлягає поновленню.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для поновлення строку подання скарги є необґрунтованими та спростовуються встановленими вище обставинами.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції ухвала суду першої інстанції залишена без змін, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 13 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді