Справа №480/7821/21
Провадження № 2/591/402/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2023 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого судді Северинової А.С.,

з участю секретаря судового засідання Рудь В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми клопотання Сумської міської ради про закриття провадження у справі

в цивільній справі № 480/7821/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває дана цивільна справа.

У відзиві відповідач Сумська міська рада просить закрити провадження у справі, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Зазначає, що позивач є фізичною особою-підприємцем. Крім того, відносини, які виникли між сторонами стосуються його підприємницької діяльності, що не раз було предметом розгляду в господарських судах. Також спірна земельна ділянка використовується позивачем для здійснення господарської діяльності. Таким чином, між сторонами існують господарські відносини щодо користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,1612 га, кадастровий номер земельної ділянки: :06:025:0064, яка розташована по АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник відповідача Сумської міської ради Заїка І.В. підтримав клопотання про закриття провадження у справі.

Позивач ОСОБА_1 заперечив проти заявленого клопотання.

Заслухавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд вважає, що клопотання відповідача про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтями 124, 125 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Частиною першою статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Судова юрисдикція це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної та/або суб`єктної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно з частиною першою статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Критеріями належності справи до господарського судочинства за загальними правилами є одночасно суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Ознаками господарського спору є, зокрема: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України), Господарського кодексу України (далі ГК України), іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Статтею 42 Конституції України визначено, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом. Це ж право закріплене й у статті 50 ЦК України, відповідно до якої, право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Частиною другою статті 50 ЦК України визначено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Статтею 1 ГК України визначено, що цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва підприємцями (статті 2, 3 ГК України).

Отже, фізична особа, яка виявила бажання реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки суб`єкта господарювання.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19).

Судом встановлено, що предметом спору у цій справі є оскарження позивачем рішення Сумської міської ради від 14 липня 2021 року № 1308-МР про відмову йому в продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1612 га.

З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Сумської міської ради із заявою про продаж йому земельної ділянки площею 0,1612 га, яка розташована по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 7). Подаючи вказану заяву, позивач діяв як фізична особа, а не як фізична особа-підприємець.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення від 14 липня 2021 року № 1308-МР «Про відмову в продажу земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1612 га», Сумська міська рада відмовила позивачу у продажу земельної ділянки саме як фізичній особі (т. 1, а.с. 30).

При цьому, статтею 128 ЗК України встановлено порядок продажу земельних ділянок державної та комунальної власності громадянам та юридичним особам, якою не передбачено продажу земельних ділянок державної та комунальної власності фізичним особам-підприємцям.

Таким чином, між сторонами виникли земельні правовідносини з приводу оскарження позивачем, як фізичною особою, рішення органу місцевого самоврядування щодо відмови йому у продажу земельної ділянки, тому підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Отже, клопотання про закриття провадження у справі не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання Сумської міської ради про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя А.С. Северинова