Постанова

Іменем України

08 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 2-6099/11

провадження № 61-5814св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович,

заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року у складі судді Васильків О. В. та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року у складі колегії суддів: Бездрабко В. О., Кутурланової О. В., Склярської І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича (далі - приватний виконавець Колечко Д. М.), заінтересована особа - Публічне акціонерне товариство «МТБ Банк» (далі - ПАТ «МТБ Банк»).

Скарга мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року у справі № 2-6099/11 з нього та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором та судові витрати. З метою примусового виконання цього судового рішення були видані виконавчі листи, які неодноразово пред`являлися до виконання, проте були повернуті державним виконавцем без виконання. Останній раз таке повернення мало місце 22 грудня 2017 року. Незважаючи на положення частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої строк пред`явлення виконавчого документу становить три роки, приватний виконавець Колечко Д. М. 09 лютого 2021 року відкрив виконавчі провадження за виконавчими листами, з пропуском визначеного законом строку пред`явлення їх до виконання.

Постановами приватного виконавця від 09 лютого 2021 року відкрито виконавчі провадження № 64434451 та № 64436078, але в порушення вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії цих постанов не були направленні боржнику рекомендованим поштовим відправленням, він не був повідомлений про початок примусового виконання рішення та позбавлений доступу до автоматизованої системи виконавчих проваджень.

Стверджував, що копії цих постанов не отримував, а наявні у матеріалах виконавчого провадження копії рекомендованих повідомлень про нібито вручення йому поштових відправлень 18 лютого 2021 року не відповідають дійсності, оскільки наявний в них підпис виконаний від його імені невідомою особою, що повинна довести почеркознавча експертиза. Будь-яких інших відправлень від приватного виконавця він також не отримував; йому не було роз`яснено права та обов`язки у виконавчому провадженні, а тому усі наступні процесуальні рішення прийняті приватним виконавцем Колечком Д. М. (опис та арешт майна боржника, призначення суб`єкта оціночної діяльності, повідомлення про оцінку майна, звернення стягнення на майно боржника, передача нерухомого майна на реалізацію з електронних торгів) є неправомірними та здійснені з порушенням його прав.

09 лютого 2021 року приватний виконавець виніс постанову про об`єднання ВП № 64434451 та ВП № 64436078 у зведене ВП № 64436527, отже, усі наступні процесуальні рішення та винесення документів мали бути вчиненні саме у зведеному виконавчому провадженні. Однак, постанови про опис та арешт майна боржника, призначення суб`єкта оціночної діяльності та звернення стягнення на майно боржника прийняті в межах ВП № 64434451, що свідчить про їх незаконність.

У зв`язку із введенням в України воєнного стану, відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 травня 2022 року зупинено вчинення дій щодо нерухомого майна, яке належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, у тому числі, щодо можливості реалізації предмета іпотеки на електронних торгах.

16 червня 2022 року приватний виконавець виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, якою зупинив електроні торги з реалізації арештованого майна боржника у вигляді належного йому житлового будинку, але ця постанова, на думку скаржника, винесена несвоєчасно та до ДП «Сетам», яке 17 червня 2022 року проводило електронні торги з реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 , не була своєчасно надіслана. Торги не відбулися лише у зв`язку з відсутністю покупців, що свідчить про зволікання допущенні виконавцем щодо винесення та направлення цієї постанови для виконання.

Зазначав, що про наявність відкритого виконавчого провадження дізнався 08 лютого 2022року.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. про винесення постанов про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2021 року у виконавчому провадженні № 64434451 та від 09 лютого 2021 року у виконавчому провадженні № 64436078 неправомірними та скасувати ці постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 лютого 2021 року;

- визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. щодо роз`яснення йому прав та обов`язків боржника у виконавчому провадженні, а також сповіщення про факт здійснення виконавчих дій, пов`язаних з істотним втручанням в право боржника - неправомірною;

- визнати неправомірною та скасувати постанову про опис майна (коштів) боржника від 22 вересня 2022 року у виконавчому провадженні № 64434451, постанову про звернення стягнення на майно боржника від 24 листопада 2021 року у виконавчому провадженні № 64434451;

- визнати бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. щодо сповіщення ОСОБА_1 про вартість оціненого нерухомого майна у вигляді будинку АДРЕСА_1 - неправомірною;

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про передачу на примусову реалізацію до ДП «Сетам» будинка ОСОБА_1 відповідно до заявки на реалізацію від 24 листопада 2021 року №9769;

- визнати бездіяльність (зволікання) приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. щодо своєчасного складання та надсилання до ДП "Сетам" постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 16 червня 2022року у виконавчому провадженні №64434451 неправомірною.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала районного суду мотивована тим, що строки пред`явлення виконавчих листів до виконання на час відкриття провадження не сплинули. При цьому суд врахував, що на зворотньому боці виконавчих листів наявні відмітки про повернення виконавчих листів, проставлені Першим Київським відділом державної виконавчої служби у м. Одесі 20 червня 2020 року та 29 травня 2020 року

Районний суд відхилив доводи ОСОБА_1 щодо неповідомлення його про вартість оціненого нерухомого майна у вигляді будинку АДРЕСА_1 , оскільки факт надсилання листа № 9571 з повідомленням про оцінку арештованого майна, в якому було зазначено про вартість оціненого майна, підтверджується відповідними поштовими повідомленнями.

Суд дійшов висновку, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. вчиняв виконавчі дії з дотриманням вимог законодавства, будь-яких порушень, як при відкритті виконавчих проваджень, так і під час виконавчих дій, судом не встановлено.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що строки пред`явлення виконавчих листів до виконання на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не сплинули.

Апеляційний суд зазначив, що напис про одержання поштового відправлення боржником, зроблений працівником поштового зв`язку, є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків.

При цьому суд відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що приватний виконавець Колечко Д. М. не вжив своєчасних заходів щодо зупинення виконавчого провадження в частині зупинення проведення призначених на 17 червня 2022 року електронних торгів з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна боржника та прийняв постанову про зупинення вчинення виконавчих дій лише 16 червня 2022 року (тобто майже через 3 місяці з моменту набрання Законом України від 15 березня 2022року, № 2120-IX законної сили). Проте, оскільки електронні торги з реалізації арештованого майна боржника 17 червня 2022 року не відбулися, суд вважав, що допущена приватним виконавцем Колечко Д. М. бездіяльність не призвела до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У квітні 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 червня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У липні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають вимогам статей 263-265 ЦПК України, відтак підлягають скасуванню.

Зазначає, що суди попередніх інстанцій безпідставно відмовили йому у задоволенні клопотання про проведення почеркознавчої експертизи щодо підпису на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.

Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує те, що суди неправильно оцінили надані ним докази, неповно встановили обставини справи, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень. Зазначає, що у порушення вимог частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов про відкриття виконавчого провадження не були направлені йому рекомендованим поштовим відправленням, отже він був не повідомлений про початок примусового виконання рішення та позбавлений доступу до автоматизованої системи виконавчих проваджень. Крім того, 16 червня 2022 року приватний виконавець Колечко Д. М. виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, якою зупинив електронні торги з реалізації арештованого майна боржника у вигляді належного йому житлового будинку, але ця постанова несвоєчасно винесена та надіслана до Державного підприємства «Сетам», яке 17 червня 2022 року проводило електронні торги з реалізації житлового будинку АДРЕСА_1 . Торги не відбулися лише у зв`язку з відсутністю покупців, що свідчить про зволікання допущенні виконавцем щодо винесення та направлення цієї постанови для виконання. Вказує, що судами попередніх інстанцій не застосовано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 915/1855/15.

Відзив на касаційну скаргу учасники справи не подали.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2011 року у справі 2-6099/11 стягнуто з у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 00005F152 від 15 серпня 2008 року в розмірі: 177 039,23 доларів США, що по курсу Національного банку України (далі -НБУ) станом на 29 серпня 2011 року становить 1 411 126,59 грн - поточна заборгованість за кредитом; 65 729,16 доларів США, що за курсом НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 523 907,42 грн - заборгованість зі сплати відсотків; 86 723,61 грн - заборгованість за пенею за недодержання графіка погашення основної заборгованості; 303 879,03 грн - заборгованість за пенею за несплату процентів. Також вказаним судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» сплачений судовий збір у сумі 850 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 60 грн.

Зазначене рішення Київського районного суду м. Одеси набрало законної сили 10 грудня 2011 року та 13 квітня 2012 року були видані відповідні виконавчі листи.

Виконавчі листи неодноразово подавались стягувачем на примусове виконання та останній раз були повернуті 20 червня 2020 року та 29 травня 2020 року відповідно.

09 лютого 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. відкрито виконавче провадження ВП № 64434451 з виконання виконавчого листа № 2-6099/11р., виданого 13 квітня 2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» суми заборгованості за кредитним договором № 00005F152 від 15 серпня 2008 року в розмірі: 177 039,23 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 1 411 126,59 грн - поточна заборгованість за кредитом; 65 729,16 доларів США, що по курсу НБУ станом на 29 серпня 2011 року становить 523 907,42 грн - заборгованість по сплаті відсотків; 86 723,61 грн - заборгованість за пенею за недодержання графіка погашення основної заборгованості; 303 879,03 грн - заборгованість за пенею за несплату процентів.

09 лютого 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. відкрито виконавче провадження ВП № 64436078 з виконання виконавчого листа № 2-6099/11р., виданого 13 квітня 2012 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Марфін Банк» сплаченого судового збору у сумі 850,00 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 60,00 грн.

З огляду на матеріали виконавчого провадження постанови про відкриття виконавчих проваджень були направлені боржнику поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. від 09 лютого 2021 року об`єднано виконавчі провадження № 64434451, № 64436078 у зведене виконавче провадження № 64436527.

09 лютого 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення за виконавчим документом, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, штрафів - 267 045,23 долари США та 433 163,90 грн.

09 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д. М. винесено також постанову про арешт коштів боржника, а саме накладено арешт на грошові кошти всіх видів валют та банківських металів на суму 267 045,23 долари США та 433 163,90 грн, з урахуванням суми стягнення за виконавчим документом, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця, мінімальних витрат виконавчого провадження, штрафів, що знаходяться на всіх рахунках боржника ОСОБА_1 .

Надалі у зведеному виконавчому провадженні були винесені постанови про опис майна (коштів) боржника від 22 вересня 2022 року у ВП № 64434451 та про звернення стягнення на майно боржника від 24 листопада 2021 року у ВП № 64434451.

26 жовтня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д. М. винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та 24 листопада 2021 року до ДП «Сетам» приватним виконавцем направлена заявка на реалізацію.

Відповідно до матеріалів зведеного виконавчого провадження всі постанови приватного виконавця направлялись на адресу боржника ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності встановленої законом.

Так, згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції ґарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

У частинах першій, третій статті 431 ЦПК України закріплено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У частині другій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У частині п`ятій статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У частині першій статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим повідомленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 4-9 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим повідомленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Встановивши, що строки пред`явлення виконавчих листів до виконання на час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження не сплинули, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про необґрунтованість скарги ОСОБА_1 . При цьому суди надали правильну оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам, врахувавши, що постанови про відкриття виконавчих проваджень були направлені боржнику ОСОБА_1 поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та були повернуті приватному виконавцю з відміткою про вручення кореспонденції 18 лютого 2021року.

Посилання ОСОБА_1 про неотримання поштової кореспонденції та непідписання ним рекомендованих повідомлень про вручення, як на підставу для задоволення його скарги, не підтвердилися під час розгляду справи. Зокрема, суд апеляційної інстанції правильно врахував вимоги Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009року № 270, відповідно до яких загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Такий запис вносить працівник поштового зв`язку.

Крім того, ОСОБА_1 , як боржник за рішенням суду у справі № 2-6099/11, повинен був цікавитися виконанням судового рішення і здійснюваними приватним виконавцем діями.

Колегія суддів відхиляє посилання ОСОБА_1 про відмову судів попередніх інстанцій у задоволенні його клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, як підставу для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки необхідності встановлення належності підпису ОСОБА_1 на повідомленні про вручення поштового відправлення відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009року № 270, немає.

Посилання заявника на застосування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 915/1855/15, колегія суддів відхиляє, оскільки у зазначеній справі встановлено інші фактичні обставини, відмінні від справи, що є предметом касаційного перегляду.

Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження апеляційним судом із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Крім того, аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник, а зводяться до незгоди з ухваленими у справі судовими рішеннями.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, вважаючи, що суди попередніх інстанцій ухвалили судові рішення, які відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення- без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 13 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:Р. А. Лідовець Г. В. Коломієць Д. Д. Луспеник