Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/2542/23
Провадження № 2/279/872/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі судді Шульги О.М., з секретарем Райвахівською Л.В., розглянувши в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу № 279/2542/23 за позовомОСОБА_1 до Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на спадщину у порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Інші спадкоємці за заповітом із заявами про прийняття спадщини не зверталися, зареєстровані разом на день смерті із спадкодавцем не були та подали заяви про те, що на спадщину не претендують і не заперечують, щоб спадщину було оформлено ОСОБА_1 у цілій частині.

Після смерті матері відкрилася спадщина на належний спадкодавцю житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Даний будинок належав її матері на праві особистої власності згідно запису №721 в погосподарській книзі №10 за 2006-2010 роки. Державна реєстрація права власності даного житлового будинку станом на 29.12.2012 року не проводилась (довідка КП «Коростенське МБТІ» №66 від 02.03.2023р.).

В Спадковому реєстрі відкрита Спадкова справа №66/2022, відповідно до якої спадщину після смерті спадкодавця прийняла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Нотаріусом, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в якому на день смерті проживала та була зареєстрована спадкодавиця, їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на житловий будинок .

Вказаний будинок, за час свого життя, спадкодавець будувала, але нею не було належним чином оформлено право власності на будинок, та не отримано відповідних документів, які б посвідчували це право. Оскільки первинна реєстрація права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у встановленому порядку проведена не була, враховуючи, що реєстрація будинків органами БТІ на той час проводилося лише у містах і селищах міського типу, що було передбачено інструкцією від 31.01.1966 року Міністерства комунального господарства РСР «Про порядок реєстрації домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», то відповідно зазначений будинок в органах МБТІ зареєстрований не був, так як законодавством, яке було чинним на той час, не було передбачено реєстрацію в сільській місцевості нерухомого майна органами БТІ. Тому, відповідно до норм чинного законодавства, наведених вище, у неї виникла необхідність звернутися до суду для встановлення її права власності на вказаний житловий будинок.

В даному випадку право власності на збудоване спадкодавцем до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.

Належність житлового будинку спадкодавцю стверджується, довідкою сільської ради, про належність будинку.

Крім того, відповідно до положення «Про державний нотаріат Української РСР» затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 31.08.64 року № 941, яке мало чинність на час забудови будинку слідує, що підтвердженням належності будинку, можуть служити відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих.

Нотаріусом, у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок АДРЕСА_1 було відмовлено. Нотаріус свою відмову мотивував тим, що відповідно до п.4.16 п.4.19 Глави 10 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно... та «за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Просить визнати за нею, ОСОБА_1 , право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , який залишився після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкування за заповітом. Одночасно просила звільнити її від сплати судового збору на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Сторони письмово повідомили про розгляд справи у їх відсутності, в зв`язку з чим фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 87 років в с.Березневе, Коростенського району, Житомирської області померла ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 14.07.2008 року.

З довідки Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області №825 від 25.07.2022 року слідує, що спадкодавець ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на день своєї смерті., тобто станом на 12.07.2008 року, була зареєстрована та проживала одна за адресою: АДРЕСА_1 .

З довідки Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області №826 від 25.07.2022 року слідує, що згідно запису в погосподарській книзі №10 с.Березневе Коростенського району Житомирської області за 2006-2010 роки, господарство №721, житловий будинок в АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рік забудови 1966.

02.12.1986 року ОСОБА_2 склала заповіт, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Ушомирської сільської ради народних депутатів Коростенського району Житомирської області Самчук Г.К. та зареєстрований в реєстрі за №40, дублікат якого виданий ОСОБА_3 , головою Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області 08.08.2022 року, зареєстрований у реєстрі за №31.

Зі змісту заповіту слідує, що ОСОБА_2 вказала спадкоємцями всього належного їй майна, в тому числі жилого будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 : ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , яким заповіла їм все своє майно в рівних долях.

Частиною 1 ст. 1268, ч.1 ст.1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно вимог частини 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно листа державного нотаріуса Другої коростенської державної нотаріальної контори Кобилинської О. слідує, що за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини, по праву наданому рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 15.03.2022 року у справі №279/119/22, яке набрало законної сили 15.04.2022 року, 20 липня 2022 року Другою коростенською державною нотаріальною конторою 20.07.2022 року було заведено спадкову справу №66/2022 після смерті ОСОБА_2 .

З вказаної спадкової справи слідує, що окрім позивача, інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися, зареєстровані разом на день смерті із спадкодавцем не були.

Інші зазначені у заповіті особи, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , подали нотаріусу заяви про те, що встановлений шестимісячний термін для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ними пропущено свідомо, звертатися в суд за продовженням даного строку не будуть, на спадщину не претендують та не заперечують, щоб спадщину було оформлено дочкою померлої ОСОБА_1 у цілій частці.

На звернення позивача державний нотаріус Другої коростенської державної нотаріальної контори Кобилинська О.С. листом №149/02-14 від 07.03.2023 року повідомила про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа, який посвідчує право власності спадкодавця на зазначене у позові спадкове майно.

Державна реєстрація права власності, станом на 29.12.2012 року, на житловий будинок АДРЕСА_1 не проводилась.

Згідно технічного паспорту інвентаризація будинку проводилась інженером з технічної інвентаризації ФОП ОСОБА_8 28.02.2023 року.

На час розгляду справи можливість державної реєстрації втрачена.

З роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, викладених у Інформаційному листі від 16.05.2013 року Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування слідує, що державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності.

Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність).

Ураховуючи зазначене, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію.

Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23 лютого 2016 року № 8.4-35//18/1).

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Враховуючи те, що позивачем надано суду копію листа нотаріуса, яким відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину і надано роз`яснення щодо підстав відмови, чим позивач підтвердила неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину в органах нотаріату, тому позов підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню у порядку ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.1217, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі ст.5 ч.1 п.9 Закону України "Про судовий збір".

Стягнути з Ушомирської сільської ради Коростенського району Житомирської області судовий збір в розмірі 1073,60 гривень, за ставками судового збору станом на день подання позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони та учасники:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач Ушомирська сільська рада Коростенського району Житомирської області, місце знаходження: 11571, с.Ушомир, вул. Березюка, 15-а, Коростенський район, Житомирська обл., .

Суддя: О.М.Шульга