Романівський районний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 вересня 2023 року смт. Романів

Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Кірічука М.М., з участю секретаря судового засідання Панасюк К.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Кушнірука В.М., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Борисової Л.В., представника відповідача Романівської селищної ради Житомирської області Бондаря С.Ф., представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору СФГ «Шанс» Степанюка С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Романів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Романівської селищної ради Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарець Д.В., селянське фермерське господарство «Шанс», про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та довідки Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому зазначив, що він є одним із співвласників земельних ділянок площею 16,3051 га (кадастровий номер :15:000:0125) та площею 50,4218 га (кадастровий номер :13:000:0002). Також на 1/24 ідеальну частину кожної вищевказаної земельної ділянки мала право власності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті останньої спадщину прийняла ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 не входила до складу сім`ї на день смерті ОСОБА_3 , не проживала з нею за однією адресою, а тому не могла прийняти спадщину після смерті останньої. Свідоцтва про право на спадщину видані ОСОБА_2 на підставі статті 1265 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) як спадкоємцю п`ятої черги. Разом з тим відповідачем ОСОБА_2 заява про прийняття спадщини подана у 2019 році, через 13 років після смерті спадкодавця. На підтвердження прийняття спадщини ОСОБА_2 надала довідку Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирької області, в якій зазначено, що відповідач на день смерті спадкодавця входила до складу її сім`ї. Позивач стверджує, що ОСОБА_2 не проживала із спадкодавцем на день смерті та оскаржувана довідка містить недостовірні відомості. Із зазначених підстав ОСОБА_1 просить суд визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, які видані державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарецем Дмитром Володимировичем 18 березня 2021 року після смерті ОСОБА_3 на 1/24 ідеальну частину земельної ділянки площею 16,3051 га (кадастровий номер :15:000:0125) та на 1/24 ідеальну частину земельної ділянки площею 50,4218 га (кадастровий номер :13:000:0002) ОСОБА_2 , та довідку Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирької області про склад сім`ї ОСОБА_3 на день її смерті.

21 червня 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов не визнає, вважає його безпідставним і не обгрунтованим, ОСОБА_2 прийняла спадщину після ОСОБА_3 своєї двоюрідної баби, як садкоємець п`ятої черги, на день смерті останньої вона проживала разом з нею та вони були зареєстровані за однією адресою, а тому оскаржувані свідоцтва про право на спадщину отримані на законних підставах. Крім цього, зазначила, що ОСОБА_1 не є спадкоємцем ОСОБА_3 , та його особисті майнові та немайнові права відповідачем не порушені.

22 липня 2022 року від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 пропустила строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а тому не мала права на отримання спадщини після смерті ОСОБА_3 . Оскаржувана довідка Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області суперечить Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», погосподарські книги за 2001-2005 та 2006-2010 роки велись з порушенням нормативно-правових актів, а тому належних та допустимих доказів, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідачем не надано.

11 липня 2022 року від представника відповідача адвоката Борисової Л.В. до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначено, що ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 , яка реалізувала своє право на прийняття спадщини, інші особи, які мали право на спадкування не скористались ним. Наведені позивачем обставини не спростовують факту проживання відповідача із спадкодавцем на день її смерті та прийняття спадщини.

13 вересня 2022 року від позивача надійшла заява про зміну підстав позову, в якій позивач зазначає, що свідоцтва про право на спадщину є недійсними у зв`язку з тим, що видані після терміну, передбаченого статтею 1270 ЦК України, та відсутнє рішення суду про надання додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, також відсутнє рішення суду про встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 . У оскаржуваних свідоцтвах про право на спадщину відсутня вказівка на ступінь спорідненості відповідача зі спадкодавцем. Крім ОСОБА_2 з ОСОБА_3 проживав і внук ОСОБА_4 , який має право на спадщину.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили його задовольнити з підстав зазначених в ньому та інших заявах по суті справи. Крім цього зазначили, що належних доказів про те, що ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована з спадкодавцем на день смерті не надано. В свідоцтвах про право на спадщину та оскаржуваній довідці Вільшанської сільської ради Житомирської області зазначено, що спадкодавець проживала в АДРЕСА_1 , разом з тим в погосподарських книгах міститься інформація, що за вказаною адресою мешкав ОСОБА_5 з дружиною, сином та дочкою. А тому позивач та його представник вважають, що ОСОБА_2 не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , а спадщина останньої є відумерлою.

ОСОБА_2 та її представник позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву та інших заявах по суті справи.

Представник Романівської селищної ради Житомирської області позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Представник СФГ «Шанс» Степанюк С.І. позов просив задовольнити.

Державний нотаріус Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарець Д.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, пояснень щодо позову не подав.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_2 і ОСОБА_3 проживали разом на день смерті останньої та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 повідомила, що оскаржувану довідку Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області видавала вона, у зв`язку з тим, що обіймала посаду секретаря Вільшанської сільської ради та тимчасово виконувала обов`язки голови сільської ради, в зазначеній довідці нею була допущена описка та замість правильного номеру будинку «7», в якому проживали відповідач із спадкодавцем, нею помилково було зазначено номер будинку «10».

ОСОБА_2 допитана в судовому засіданні як свідок повідомила, що на день смерті своєї двоюрідної баби ОСОБА_3 проживала з нею та була зареєстрована з останньою за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд, дослідивши письмові докази, що надані сторонами, заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, допитавши свідків, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 ).

На день смерті спадкодавець була зареєстрована по АДРЕСА_2 . До складу сім`ї входила ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , що підтверджується записами в погосподарській книзі №3 за 2006-2010 роки Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області (особовий рахунок НОМЕР_2 , адреса домогосподарства АДРЕСА_2 ) та показами свідків.

Відповідно до спадкової справи № 211/2019, заведеної після смерті ОСОБА_3 інших спадкоємців, які прийняли спадщину, крім ОСОБА_2 немає.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва встановлено факт, що ОСОБА_2 є двоюрідною онукою ОСОБА_3 .

Згідно копій свідоцтв про право на спадщину за законом, які видані державним нотаріусом Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарецем Дмитром Володимировичем 18 березня 2021 року, ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_3 успадкувала 1/24 ідеальну частину земельної ділянки площею 16,3051 га (кадастровий номер :15:000:0125) та 1/24 ідеальну частину земельної ділянки площею 50,4218 га (кадастровий номер :13:000:0002).

Відповідно до акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №844 350 від 28 листопада 2006 року ОСОБА_3 належало на праві власності 1/24 ідеальна частина земельної ділянки площею 16,3051 га (кадастровий номер :15:000:0125) та 1/24 ідеальна частина земельної ділянки площею 50,4218 га (кадастровий номер :13:000:0002), розташованих в с. Вільха Романівського району Житомирської області.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

За частиною першою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частини першої статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Статтею 1301 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, зокрема, посилався на те, що він є співвласником земельних ділянок на які ОСОБА_2 видані свідоцтва про право на спадщину за законом.

Частиною першою статті 1265 ЦК України встановлено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Згідно частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спірні свідоцтва про право власності за законом видані ОСОБА_2 як спадкоємцю за законом, при цьому права позивача з урахуванням визначених часток співвласників земельних ділянок не порушено.

Крім цього, скасування свідоцтв про право на спадщину за законом не вплине на права позивача, оскільки не змінить частки права власності у спірних земельних ділянках.

Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, серед іншого, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у них докази в порядку та строки встановленні законом або судом та не приховувати докази.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України).

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 129 Конституції України, статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами частини 1 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи, що жодного доказу на підтвердження тієї обстанини, що ОСОБА_2 не мала права на отримання спадщини після смерті своєї двоюрідної баби ОСОБА_3 та наявність оскаржувальних свідоцтв про право на спадщину порушують права ОСОБА_1 , суду не надано, у задоволенні позовних вимог останнього слід відмовити за безпідставністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Частина перша статті 133 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 60 ЦПК України).

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодувати судові витрати у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання позивача до утримання від подання необґрунтованого позову чи скарги на судове рішення, а сторін - до позасудового вирішення спору.

У частинах першій, другій статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір - обґрунтованим.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що представником відповідача разом з відзивом на позовну заяву було подано попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат та зроблено заяву про відшкодування судових витрат в розмірі 25000,00 грн.

До закінчення судових дебатів представник відповідача у встановлений законом термін надала докази щодо розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, а саме копію додатку №1 до договору про надання правової допомоги №42 від 01 липня 2021 року з детальним описом робіт виконаних адвокатом, копію квитанції від 26 липня 2022 року про сплату ОСОБА_2 адвокату Борисовій Л.В. 25000,00 грн, копію додатку №2 до договору про надання правової допомоги №42 від 01 липня 2021 року з детальним описом робіт виконаних адвокатом, копія квитанції від 15 грудня 2022 року про сплату ОСОБА_2 18000,00 грн адвокату Борисовій Л.В.

В додатку №1 та додатку №2 до договору про надання правової допомоги №42 від 01 липня 2021 року зазначено, що адвокатом витрачено 2 годин на усне консультування щодо можливостей, механізмів і процедур судового захисту ОСОБА_2 вартістю 3000,00 грн, 1 година на ознайомлення з документами наданими клієнтом щодо можливостей, механізмів і процедур досудового та судового захисту його прав вартістю 1500,00 грн, 4 години на підготовку відзиву на позовну заяву вартістю 8000,00 грн, 1 година на підготовку та направлення клопотання про розгляд справи в режимі відео конференції вартістю 2000,00 грн, 1 година на ознайомлення з документами наданими клієнтом щодо наданої позивачем відповіді на відзив представника відповідача вартістю 1500,00 грн, 1 година на участь в засіданні 6 липня 2022 року вартістю 3000,00 грн, 2 години підготовка та направлення учасникам справи заперечення на відповідь позивача на відзив представника відповідача вартістю 4000,00 грн, 1 година на підготовку клопотання про доручення доказів до справи вартістю 2000,00 грн, 1 година на підготовку та направлення адвокатських запитів вартістю 1800,00 грн, 2 години на ознайомлення з матеріалами справи вартістю 3600,00 грн, 2 години на підготовку та направлення документів процесуального характеру вартістю 3600,00 грн, 3 дні участі в судових засіданнях вартістю 9000,00 грн, разом витрати на правову допомогу складають 43000,00 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_2 при розгляді цієї справи, враховуючи заперечення представника позивача, принципи розумності, співмірності й реальності судових витрат у справі, суд оцінюючи надані на підтвердження понесення таких витрат докази у їх сукупності, врахуючи визначений договором порядок визначення гонорару, оцінивши обсяг наданих послуг та їх реальність, а також співмірність вартості послуг із складністю справи і змістом цих послуг, дійшов висновку про наявність підстав для часткового відшкодування на користь ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 30000,00 грн.

Керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Романівської селищної ради Житомирської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору державний нотаріус Романівської державної нотаріальної контори в Житомирській області Назарець Д.В., селянське фермерське господарство «Шанс», про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та довідки Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса місця проживання: с. Мала Токарівка, Житомирський район, Житомирська область; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Тридцятиденний строк на оскарження даного судового рішення слід обчислювати з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде складено 8 вересня 2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя М.М. Кірічук