Справа № 438/742/22 Головуючий у 1 інстанції: Ткачова С.М.
Провадження № 22-ц/811/1421/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року м.Львів

Справа № 438/742/22

Провадження № 22ц/811/1421/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Бориславського міського суду Львівської області, ухвалене у м. Бориславі 26 квітня 2023 року у складі судді Ткачової С.М., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

29 липня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк»звернулося до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно договору АТ КБ «ПриватБанк» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 26 611, 84 доларів США на термін до 28 серпня 2023 року, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені кредитним договором. Зазначає, що ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість в наступному порядку: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Вказує, що відповідач не надала своєчасно банку кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором №LVBRGA. Стверджує, що в порушення умов кредитного договору та ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. Зазначає, що 22 вересня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до приватного нотаріуса із заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Нотаріусом вчинено виконавчий напис від 8 грудня 2017 року про стягнення заборгованості. Вважає, що вчинення виконавчого напису від 8 грудня 2017 року не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Прострочена сума заборгованість за тілом кредиту становить 22 789,98 доларів США. На суму заборгованості нараховуються 3% річних у відповідності із ст. 625 ЦК України. Оскільки, з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у виконавчому написі від 8 грудня 2017 року, тобто за період з 28 серпня 2008 року по 26 червня 2017 року, то за період після подання заяви про винесення виконавчого напису від 22 вересня 2017 року, з 25 вересня 2017 року по 14 червня 2022 року відповідач має заборгованість у розмірі 3 227,44 доларів США, що за курсом НБУ від 14 червня 2022 року становить 94 402,62 грн., та 3 % річних від простроченої суми. Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість у сумі 3 227,44 доларів США, що за курсом 29,25, відповідно до службового розпорядження НБУ від 14 червня 2022 року складає 94 402,62 грн. за кредитним договором №LVBRGA від 28 серпня 2008 року та судові витрати.

Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржує АТ КБ «ПриватБанк». Вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що виконавчий напис нотаріуса відповідачем не виконано у зв`язку з чим настали обставини, передбачені ст. 625 ЦК України. Зазначає, що між сторонами погоджено строк позовної давності в 5 років, тому вважає, що вимога щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 25 вересня 2017 року по 14 червня 2022 року заявлена в межах строку позовної давності. Просить скасувати рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 червня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк».

10 липня 2023 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 28 серпня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір №LVBRGA. За умовами цього договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 26 611,84 доларів США на строк з 28 серпня 2008 року по 28 серпня 2023 року.

Згідно п. 8.1. цього договору відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки, винагороду та комісію за користування коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором згідно графіку погашення кредиту.

Із заяви на видачу готівки №1 від 1 вересня 2008 року вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 1 вересня 2008 року позивачем було укладено іпотечний договір з відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за умовами якого ними надано в іпотеку належну їм квартиру загальною площею 62,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Бориславського міського суду від 28 березня 2014 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з участю третьої особи: органу опіки і піклування Виконавчого комітету Бориславської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № LVBRGA від 28 серпня 2008 року в розмірі 39 285,62 доларів США, що еквівалентно 313 892, 13 грн. відповідно до курсу НБУ від 15 листопада 2012 року, звернуто стягнення на вказану квартиру шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки. Виселено відповідачів та малолітнього ОСОБА_6 , які зареєстровані та проживають у переданій в іпотеку квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входять питання громадянства, іміграції та реєстрації фізиних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу даної квартири. Вирішено питання судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 березня 2014 року змінено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки нерухомого майна та доповнено його наступним: за ціною продажу предмета іпотеки, встановленою незалежним експертом - оцінювачем, а саме ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації. Скасовано рішення в частині стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 3 138 грн. судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення. Стягнуто з відповідачів на користь позивача по 784,73 грн. судового збору з кожного. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 березня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Львівської області від 24 грудня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 3 серпня 2015 року, яке набрало законної сили, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 28 березня 2014 року змінено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки по договору іпотеки нерухомого майна, доповнивши його: за ціною продажу предмета іпотеки, встановленою незалежним експертом - оцінювачем, а саме: ринкової вартості нерухомого майна на момент реалізації. Зазначено, що рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» №1304-VII від 3 червня 2014 року. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , з участю третьої особи: органу опіки і піклування Виконавчого комітету Бориславської міської ради, про виселення скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні у цій частині позовних вимог. Скасовано рішення в частині стягнення солідарно з відповідачів в користь позивача 3 138 грн. судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто відповідачів на користь позивача по 784,73 грн. судового збору з кожного.

З вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завальним А.А. 28 серпня 2008 року виконавчого напису вбачається, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором №LVBRGA від 28 серпня 2008 року.

22 лютого 2018 року постановою державного виконавця Бориславського МВДВС ГТУЮ у Львівській області Дубик Ю.Я. відкрито виконавче провадження №55871162 з виконання виконавчого напису №14632, виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завальним А.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 2 961 772,82 грн.

Згідно постанови державного виконавця Бориславського МВДВС ГТУЮ у Львівській області Дубик Ю.Я. про повернення виконавчого документа стягувачу від 3 вересня 2018 року, виконавчий напис №14632 повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна та доходів.

Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек від 30 березня 2023 року вбачається, що квартира загальною площею 62,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , яка обтяжена іпотекою від 2 вересня 2008 року № 7835121, повідомлення від 1 вересня 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих підстав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розміру заборгованості ОСОБА_1 перед банком, з врахуванням того, що заборгованість за кредитним договором №LVBRGA від 28 серпня 2008 року згідно ухвалених раніше судових рішень повинна бути погашена за рахунок заставного майна - іпотечної квартири.

З такими висновками колегія суддів погоджується з урахуванням наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору перед банком, останній в 2012 році звернувся до суду з позовом про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором за рахунок заставного майна (іпотечної квартири).Станом на 15 листопада 2012 року загальний розмір заборгованості становив 39 285,62 доларів США, з яких:

22 648,79 доларів США - заборгованість за кредитом;

7 230,34 доларів США - заборгованість по процентах за користування кредитом;

1 721,92 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

5 784,03 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 доларів США штраф (фіксована частина), 1869,25 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

АТ КБ «ПриватБанк», звернувшись до суду з вимогою про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за рахунок заставного майна, скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів і штрафних санкцій, та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом, тощо, тобто після зміни банком строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Суд вважає, що в разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження основне зобов`язання сторін не припиняється, однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором, при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника, у тому числі й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 серпня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження №14-154цс18, у якій зроблено такі висновки:

«Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів».

Така ж позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, де зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитора вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Судом встановлено, що рішеннями Бориславського міського суду від 28 березня 2014 року у справі № 130/1936/2012 та Апеляційного суду Львівської області від 3 серпня 2015 року на виконання договору в повному обсязі звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру відповідачів.

Виконавчим написом від 8 грудня 2017 року, вчиненим приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завальним А.А., вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 повторно заборгованість за кредитним договором №LVBRGA від 28 серпня 2008 року в повному обсязі за період з 28 серпня 2008 року по 26 червня 2017 року в розмірі 113 713,90 доларів США, з яких:

заборгованість за тілом кредиту - 22 789,98 доларів США;

заборгованість за відсотками - 20 784,47 доларів США;

заборгованість з комісії - 5 456,38 доларів США;

заборгованість з пені - 59 258,98 доларів США;

заборгованість по штрафам (фіксована частина) - 9,60 доларів США;

заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) - 5 414,49 доларів США.

Колегія суддів, здійснюючи аналіз розміру заборгованості згідно виконавчого напису та розміру заборгованості, встановленого рішеннями Бориславського міського суду від 28 березня 2014 року у справі № 130/1936/2012 та Апеляційного суду Львівської області від 3 серпня 2015 року, вважає, що банк після дострокової вимоги про стягненняусієї суми заборгованості за рахунок заставного майна, продовжував нараховувати позичальнику проценти та інші штрафні санкції, розмір яких відобразився у вищезгаданому виконавчому написі.

Заборгованість за описаним кредитом повністю стягнута рішеннями Бориславського міського суду від 28 березня 2014 року у справі № 130/1936/2012 та Апеляційного суду Львівської області від 3 серпня 2015 року, на що правильно звернув увагу суд першої інстанції.

Відповідно ч.4 ст.612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Таким чином позивач - кредитор не вжив заходів на виконання рішення Бориславського міського суду від 28 березня 2014 року у справі № 130/1936/2012 та Апеляційного суду Львівської області від 3 серпня 2015 року, що є його обов`язком, прострочив вчинення дій, що встановлені договором, до вчинення яких ОСОБА_1 не могла виконати остаточно свого зобов`язання.

Судом встановлено, що прострочення ОСОБА_1 по виконанню зобов`язання не настало, оскільки зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, який не провів оцінку та реалізацію заставного майна - іпотечної квартири, не визначився з наявностю чи відсутністю боргу по кредитних зобов`язаннях.

Банк фактично не скористався своїм правом на погашення заборгованості за рахунок заставного майна, що унеможливлює проведення розрахунку реальної суми заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №LVBRGA від 28 серпня 2008 року, на яку нараховано 3% річних згідно ч.2 ст.625 ЦК України, що є предметом спору.

У урахуванням встановленого, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що прострочення ОСОБА_1 по виконанню зобов`язання не настало, так як зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, який не провів оцінку та реалізацію заставного майна (переданої в іпотеку квартири), не визначився з наявностю чи відсутністю боргу по виконанню зобов`язання, у зв`язку з чим, право позивача на застосування ст.625 ЦК України не настало та правильно відмовив в задоволенні позову.

Згідно із ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може надати суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково).

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 4 вересня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш __________________ Р.В. Савуляк