Провадження № 2/742/41/23
Єдиний унікальний № 742/92/22
РІШЕННЯ
30 серпня 2023 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді - Бездідька В.М., за участю секретаря Тандури К.С., представника позивача Помаз В., розглянувши у судовому засіданні в м. Прилуки цивільну справу за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Прилуцька міська рада Чернігівської області, про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом виселення,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
У січні 2022 року позивач звертаючись до суду з заявою просить суд усунути перешкоди в користуванні Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях державним майном нежитловою будівлею А-1 по АДРЕСА_1 , загальною площею 608,6 кв.м. шляхом виселення ОСОБА_1 із займаного ною приміщення.
Аргументує свої вимоги тим, що під час приватизації ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат», що на даний час ліквідовано, до статутного капіталу не увійшло державне майно, колишня будівля столової, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану будівлю без зміни статусу на «житло» було перебудовано в гуртожиток. Рішенням адміністрації колишнього Прилуцького м`ясокомбінату ще в 1995 році було видано ордери на вселення до будівлі працівникам заводу.
Раніше дана будівля була передана Прилуцьким заводом «Білкозин» на баланс Прилуцького м`ясокомбінату як тимчасове приміщення колишньої їдальні, розташованої в санітарно-захисній зоні вищевказаного підприємства. Керівництво м`ясокомбінату, юридично не зареєструвавши в органах місцевого самоврядування це приміщення як гуртожиток, самостійно надало зазначеній будівлі статус гуртожитку та у 1995 році видало мешканцям ордери на вселення.
Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Чернігівській та Черкаській областях було замовлено і виготовлено технічну документацію на гуртожиток та направлено чергове звернення до Прилуцької міської ради Чернігівської області щодо прийняття об`єкта у комунальну власність та надання можливості мешканцям приватизувати своє житло. Однак Прилуцькою міською радою після вивчення наявних документів було встановлено відсутність статусу гуртожитку у даної будівлі. Даний факт та розміщення її у санітарно-захисній зоні ВАТ «Прилуцький завод Білкозин» спричинило відмову з боку Прилуцької міської ради в наданні вказаній вище будівлі статусу гуртожитку (рішення виконкому від 04.03.2008 року).
Регіональне відділення, не погоджуючись з рішенням виконкому від 04.03.2008 року звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовною заявою про визнання необґрунтованою відмову та зобов`язання виконкому Прилуцької міської ради Чернігівської області зареєструвати будівлю по АДРЕСА_1 як гуртожиток.
Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 09.08.2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.10.2010 р. у справі №2-а-3058/10/2570 Регіональному відділенню було повністю відмовлено в задоволенні позову.
Оскільки спірна будівля, як гуртожиток не була зареєстрована, Прилуцький м`ясокомбінат без законних підстав видавав ордери на вселення до будівлі.
Вказані факти встановлені рішенням судів, що набрали законної сили, тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
В листопаді 2018 року постійно діючою комісією з управління державним майном Регіонального відділення ФДМУ по Чернігівській областях (протокол №7) було прийнято рішення про заміну назви «гуртожиток» на «нежитлову будівлю», подальшу реєстрацію за державою та вжиття заходів, спрямованих на звільнення приміщень від мешканців.
В лютому 2019 року було зареєстровано право власності за державою в особі Фонду державного майна України саме на нежитлову будівлю, та виготовлено відповідний техпаспорт.
З метою встановлення технічного стану будівлі Державним підприємством «Чернігівський експертно-технічний центр Держпраці» на замовлення Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області було проведено обстеження будівлі по АДРЕСА_1 . За результатами обстеження складено висновок про те, що будівля по АДРЕСА_1 , відноситься до категорії технічного стану «4» - аварійний Експлуатація будівлі заборонена.
За адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5
15.11.2021 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Чернігівській та Черкаській областях звернулося до ОСОБА_1 з листом №50-04.03-2138, яким повідомлено відповідача про аварійність будівлі по АДРЕСА_1 , та необхідність звільнити приміщення в найкоротший термін.
За таких обставин позивач вважає, що оскільки спірна будівля у встановленому порядку не набула статусу гуртожитку, виселення мешканців власником з будівлі можливе без надання іншого приміщення для проживання.
15 лютого 2022 року Прилуцька міська рада Чернігівської області надала відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що аварійна будівля за адресою: АДРЕСА_1 , не має статусу житлового будинку (гуртожитку), не перебуває в комунальній власності Прилуцької міської територіальної громади, а залишається об`єктом державної власності. Тому міська рада може відселити громадян тільки з житлового фонду, який перебуває в комунальній власності та визнаний таким, що перебуває в аварійному стані.
Держава в інтересах якої виступає Фонд державного майна, мала би врахувати та забезпечити інтереси відповідача після приватизації ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат» та переходу державного майна, колишньої будівлі столової, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , до відання Фонду державного майна.
17 лютого 2022 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якій він не погоджується з позовними вимогами та просить відмовити в їх задоволенні, при цьому зазначає, що відповідач 28.12.1995 отримала ордер на вселення до житлового приміщення гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживає за вказаною адресою, проводить капітальні та поточні ремонти.
Тривалий час проживання у спірній квартирі, не має іншого житла, а тому є достатньою підставою для того, щоб вважати квартиру / будинок житлом цієї особи в розумінні ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і тому просить у задоволенні позову відмовити.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 14.01.2022 року відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.
ІІІ. Позиції сторін.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явився, але попередньо надав заяву в якій позовні вимоги не визнає, просить відмовити в їх задоволенні.
Представник третьої особи Прилуцької міської ради Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому зазначив, що виселення відповідача можливо тільки з наданням житлового приміщення.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 26.02.2019 року, нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності Державі в особі Фонду державного майна України на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 45710696 від 26.02.2019 року(а.с.21)
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 жовтня 2010 року, апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України залишено без задоволення, а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2010 року без змін. Ухвалою суду встановлено, що під час приватизації до статутного фонду ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат» не увійшла будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі Положення про управління державним майном , яке увійшло до статутних фондів господарських товариств у процесі приватизації, але перебуває на їх балансі, затвердженого спільним наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 19.05.1999 року №908/68, Регіональне відділення Фонду державного майна України у Чернігівській області здійснює управління зазначеним майном (а.с.17-20).
Рішенням Прилуцької міської ради від 29.08.2005 року було прийнято в комунальну власність територіальної громади міста гуртожиток по АДРЕСА_1 , що перебуває на балансі ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат».

На підставі вказаного рішення позивач 10.11.2005 року видав наказ №408 про передачу гуртожитку за вказаною адресою, а 10.01.2008 року позивач звернувся до Прилуцького міського голови з проханням розглянути питання про надання статусу гуртожитку будівлі ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат» по вул.Дружби Народів, 42, м.Прилуки. Рішенням виконавчого комітету Прилуцької міської ради №139 відмовлено в задоволенні клопотання у зв`язку з розміщенням будівлі в санітарно-захисній зоні ВАТ «Прилуцький завод «Білкозин»»(а.с.35).

Відповідно до технічного звіту ДП «Чернігівський експертно-технічний центр держпраці", замовлення №1085/2021, замовник Регіональне відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, за результатами обстеження нежитлової будівлі в м.Прилуки, вул.Дружби Народів, 42 (літер А-1) для визначення можливості подальшої безпечної експлуатації зроблено висновок, що будівля за адресою: вул. Дружби Народів, 42, м. Прилуки, відноситься до категорії технічного стану «4» аварійний . Експлуатація будівлі заборонена.(а.с.22-23).

15.11.2021 року Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях направило лист №50-04.03-2142 на ім`я ОСОБА_1 , в якому останнього повідомило, що приміщення в якому він проживає перебуває в аварійному стані. Так, під час приватизації ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат» (товариство ліквідоване) до статутного фонду не увійшло державне майно, колишня будівля столової, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану будівлю без зміни статусу на «житло» було переобладнано в гуртожиток. Рішенням адміністрації колишнього Прилуцького м`ясокомбінату ще в 1995 році були видані ордери на вселення до будівлі працівникам заводу (а.с.34).

З метою встановлення технічного стану будівлі Державним підприємством «Чернігівський експертно-технічний центр держпраці» проведено обстеження будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , за результатами якого зроблено висновок, що вказана будівля відноситься до категорії технічного стану «4» - аварійний. Експлуатація будівлі заборонена.

Крім того, згідно вказаного висновку в будівлі виявлені дефекти, які суттєво впливають на загальний технічний стан будівлі та на зниження несучої спроможності будівельних конструкцій, які в подальшому можуть привести до обрушення складових конструкцій та будівлі в цілому.

Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області листом звернулось до Прилуцької міської ради щодо вжиття заходів по тимчасовому переселенню мешканців із аварійної будівлі.

У зв`язку з небезпекою перебування для мешканців будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно в найкоротший термін звільнити приміщення будівлі.

Відповідно до листа Управління адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг м.Прилуки від 30.08.2021 року №01-16/318, в Реєстрі територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.24)

15.11.2021 року Управління забезпечення реалізації повноважень у Чернігівській області Регіонального відділення фонду Державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях направило лист №47-04.03-2137 на адресу Прилуцької міської ради Чернігівської області, в якому останнього повідомлено, що під час приватизації ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат», що на даний час ліквідовано, до статутного капіталу не увійшло державне майно, колишня будівля столової, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вказану будівлю без зміни статусу на «житло» було перебудовано в гуртожиток. Рішенням адміністрації колишнього Прилуцького м`ясокомбінату ще в 1995 році було видано ордери на вселення до будівлі працівникам заводу.

За результатами обстеження стану будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було складено технічний звіт від 01.11.2021 року. Відповідно до висновку про технічний стан відповідної будівлі об`єкт відноситься до категорії технічного стану «4» - аварійний. Експлуатація будівлі заборонена. В аварійній будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , проживає шестеро осіб. Невжиття невідкладних заходів щодо переселення людей з аварійної будівлі може призвети до обвалу будівлі та загибелі людей (а.с.35).

ОСОБА_1 з 31.05.1988 прописана та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.65).

ОСОБА_1 має інвалідність 2 групи, безтерміново (а.с.69).

Відповідно до висновку Прилуцького міськрайонного управління ГУ Держсанепідемслужби України у Чернігівській області встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , може використовуватися як житло, умови у квартирі відповідають вимогам ДБН В.2.2.-15-2005 «Будинки і споруди. Житлові квартири. Основні положення» (а.с.72)

28.08.2015 року КП «Прилуцьке МБТІ» виготовило технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 за замовленням ОСОБА_1 (а.с.74-75)

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Стаття 109 ЖК України, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

У статті 114 ЖК УРСР передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.

Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (заява № 39766/05), яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення ЄСПЛ від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8 Конвенції, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Розглядаючи справу «Кривіцька та Кривіцький проти України» (№ 8863/06), ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року установив порушення статті 8 Конвенції, зазначивши, що в процесі прийняття рішення щодо права заявників на житло останні були позбавлені процесуальних гарантій. Установлено порушення національними судами прав заявників на житло, оскільки суди не надали адекватного обґрунтування для відхилення аргументів заявників стосовно застосування відповідного законодавства та не здійснили оцінку виселення в контексті пропорційності застосування такого заходу.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ втручання держави в право власності на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном у розумінні Конвенції.

Зокрема, згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20жовтня 2011 року(заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16лютого 2017 року (заява № 43768/07)).

Підсумовуючи висновки про принципи застосування статті 8 Конвенції та статті 1Першого протоколу до Конвенції, викладені у рішеннях ЄСПЛ, виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до приватного життя та права на житло, передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Судом встановлено, що під час приватизації ВАТ «Прилуцький м`ясокомбінат», що на даний час ліквідовано, до статутного капіталу не увійшло державне майно, колишня будівля столової, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказану будівлю без зміни статусу на «житло» було перебудовано в гуртожиток.

Рішенням адміністрації колишнього Прилуцького м`ясокомбінату ще в 1995 році було видано ордери на вселення до будівлі працівникам заводу.

21 лютого 2019 року право власності на нежитлову будівлю, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на Державу в особі Фонду державного майна України.

За результатами обстеження стану будівлі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було складено технічний звіт від 01.11.2021 року. Відповідно до висновку про технічний стан відповідної будівлі об`єкт відноситься до категорії технічного стану «4» - аварійний. Експлуатація будівлі заборонена. В аварійній будівлі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані шість чоловік, в тому числі відповідач, який на даний час проживає за вказаною адресою. Відповідач вселився у вказане приміщення на підставі ордера виданого йому як працівнику заводу в 1995 році на підставі рішення адміністрації Прилуцького м`ясокомбінату про видачу ордерів на вселення до будівлі.

Крім того, судом встановлено, що відповідач проживає у спірному приміщенні на підставі ордеру виданого в 1995 році і зареєстрований 1986 року, а тому з урахуванням строку користування спірним приміщенням не дивлячись , що останнє не набуло статусу гуртожитку, суд визнає дане приміщення житлом відповідача.

Долучені до матеріалів справи позивачем докази не спростовують доводів відповідача про те, що спірне приміщення є єдиним його житлом.

Суд вважає, що права позивача як власника нерухомого майна підлягають захисту і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

Враховуючи, що відповідач на законних підставах вселився у спірне приміщення, останнє є його єдиним житлом, а тому на переконання суду його виселення без надання іншого житлового приміщення буде непропорціним втручанням у його права на володіння майном та призведе до порушення вимог статті 8 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

За таких обставин відповідач не підлягає виселенню із займаного ним приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житла, а позивачем не надано доказів того, що мається приміщення в яке може бути відселений позивач та яке суд має зазначити в судовому рішенні, і тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат.

Вирішуючи питання про задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по справі, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за правилами ч.1 ст.141 ЦПК України.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, то витрати по сплаті судового бору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.263-265,273,279,280-281,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні позовної заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Прилуцька міська рада Чернігівської області, про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст виготовлено 11.09.2023.

Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО