Справа № 576/2558/23
Провадження № 2-о/576/61/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.23 м. Глухів

Глухівський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Сапона О.В.,

розглянувши в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно її співмешканця ОСОБА_2 строком на шість місяців, яким заборонити йому:

-перебувати у місці спільного проживання (перебування) з нею за адресою: АДРЕСА_1 ;

-наближатись на відстань 100 метрів до місця її проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування;

-особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, йому невідомому, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

-вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

-усунути перешкоди у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з ОСОБА_2 вони проживають спільно однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 з 2021 року, але у шлюбі не перебувають. За час їх спільного проживання ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями і перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння влаштовує сварки під час яких принижує її, залякує та завдає їй тілесні ушкодження. 28.12.2022 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_2 заподіяв їй ЗЧМТ, забій головного мозку, множинні політравми, з якими вона була доставлено до КНП «Глухівська міська лікарня», де перебувала на лікуванні більше місяця. За даним фактом ВП №1 ( м. Глухів) Шосткинського РУП було відкрито кримінальне провадження №0000400 від 29.12.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, дана справа була спрямована до Глухівського міськрайонного суду. Однак під час судового розгляду вони з ОСОБА_2 примирились, вона пробачила його за заподіяні тілесні ушкодження і справу було закрито за примиренням сторін. Деякий час після судового розгляду ОСОБА_2 не вчиняв відносно неї домашнього насильства, однак останні декілька місяців перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння знову влаштоває безпідставні сварки під час яких ображає її, принижує та намагається побити, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до поліції. Таким чином, вона є особою, яка постраждала від домашнього насильства, тому змушена звернутися до суду про видачу обмежувального припису.

Заявник у судове засідання не з`явилася, а представила заяву, в якій підтримала вимоги і просить справу розглядати без її участі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання також не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. З фактами викладеними у заяві не згоден.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступних висновків.

Так, питання розгляду судом справ про видачу обмежувального припису регулюються положеннями глави 13 ЦПК України та Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 07.12.2017 № 2229-VIII.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно ст. 350-3 ЦПК України, заінтересованими особами у справах про видачу обмежувального припису є особи, стосовно яких подано заяву про видачу обмежувального припису, а також інші фізичні особи, прав та інтересів яких стосується заява про видачу обмежувального припису, а також органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах їх компетенції.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, незалежно від факту спільного проживання, серед яких - особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти.

Згідно з п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону, обмежувальним приписом стосовно кривдника є встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, що відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 цього Закону є оцінюванням вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.11.2018 (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, положеннями чинного ЦПК України чітко зазначено, що звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису заявник повинен надати суду докази, що підтверджують необхідність видачі судом такого припису. Виняток із вищенаведеного поширюється лише на випадки неможливості надання доказів, у разі чого заявником може бути подане клопотання про їх витребування.

Висуваючи вимогу про видачу обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_2 заявник посилається на наявність обставин, які доводять застосування до неї психологічного та фізичного насильства, а саме у вигляді висловлювань в її адресу нецензурною лайкою, образ, принижень, залякувань, погроз фізичною розправою. Крім того мав місце і випадок заподіяння їй тілесних ушкоджень. У зв`язку з чим вона неодноразово зверталась до поліції.

Проте, звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису у судовому порядку заявник не надала суду жодних доказів на підтвердження наведених вище фактів вчинення відносно неї психологічного та фізичного насильства, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо її співмешканця ОСОБА_2 обмежувального припису, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України. З клопотанням про витребування доказів на підтвердження необхідності видачі судом обмежувального припису заявник до суду також не зверталась.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, оскільки суду не надано беззаперечних доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства, у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому відсутні підстави вважати, що наявні ризики настання тяжких наслідків для заявника, у зв`язку з чим у видачі обмежувального припису слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-78, 81, 293, 294, 350-5, 350-6 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 відмовити за необгрунтованістю.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Глухівського міськрайонного суду О.В. Сапон