Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

розглянувши у судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачів, адвокат Врублевський В.В., звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтував тим, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 1 «б» групи за загальним захворюванням, безстроково та потребує постійного стороннього догляду. ОСОБА_1 перебуває у шлюбі зі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є пенсіонером. Позивач ОСОБА_2 є інвалідом 1 «б» групи за загальним захворюванням, безстроково та потребує постійного стороннього догляду. Позивачки можуть пересуватись виключно на інвалідній колясці.

Позивачки разом зі ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , - наймачем якої є останній.

Позивачки неодноразово звертались до Миколаївської міської ради, на урядові лінії Кабінету Міністрів України, з вимогою зробити доступним позивачкам, як інвалідам-колясочникам, їх житла, щоб воно відповідало вимогах щодо безперешкодного доступу та було пристосоване для потреб таких осіб.

05 березня 2020 року комісією Миколаївської міської ради встановлено, що позивачі проживають в однокімнатній квартирі на 2 поверсі 5-типоверхового будинку без ліфту. Пандус відсутній, загальна площа квартири 31 кв.м., житлова 18 кв.м. За висновками комісії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потребують щоденного лікування, забезпечені житловою площею нижче за рівень визначений законодавством. Рух по квартирі осіб з інвалідністю, до приміщення кухні та ванни обмежений.

Будинок АДРЕСА_2 , в якому проживають позивачі, побудований в 1966 році. На сьогоднішній день будинок не відповідає умовам Державних будівельних норм, по доступності осіб з інвалідністю, тому є неможливим зробити пандус на другий поверх, де проживають інваліди 1 групи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Громадянам рекомендовано здійснити обмін житла на перший поверх, де їм буде надана допомога в прибудові балкона та пандуса.

Відповідач своїм листом повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку та належить до осіб, що потребують поліпшення житлових умов, надання житлових приміщень. Станом на 01 лютого 2020 року сім`я перебуває під номером 5 у списку осіб, що користуються правом першочергового одержання жилих приміщень у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради. Встановлення пандусу до квартири АДРЕСА_3 , є небезпечним та згідно чинного законодавства не відповідає його вимогам, житло неможливо пристосувати під більш комфортні умови.

Позивачі проживають в квартирі, житловою площею 18 кв.м., потребують стороннього догляду, доглядає за ними чоловік ОСОБА_1 та вітчим ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Сім`я перебуває на квартирному обліку на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 6 від 19 січня 1994 року та належать до осіб, що мають право на першочергове отримання житлових приміщень. Весь цей час, протягом 26 років перебування на черзі, сім`я вимушена проживати в неналежних для інвалідів 1 групи, екстремальних умовах, які погіршували їх фізичний і моральний стан. В 2014 році під час бойових дій позивачі не мали можливості, як усі жителі будинку під час обстрілів сховатися в бомбосховище, в квартирі були пошкоджені вікна, двері і стіни. Це дуже велике потрясіння для осіб з інвалідністю і велика моральна травма.

Позивачі дотепер знаходяться в стані стресу, оскільки вони фактично ізольовані від зовнішнього світу і в разі небезпеки : витоку газу чи пориву опалення, чи пожежі, вони будуть в смертельній небезпеці, оскільки фактично виїхати на колясці інваліду з квартири на вулицю неможливо. Позивачі не бувають на свіжому повітрі, не можуть потрапити до лікарні, роками не можуть потрапити до лікаря та позбавлені елементарного спілкування з людьми. У ОСОБА_1 з наведених причин ампутували праву ногу, а на лівій нозі у неї велика рана, яку необхідно лікувати, а потрапити до лікарні через відсутність пандусу неможливо.

У ОСОБА_2 , хвороба у вигляді парапарезу нижніх кінцівок, після операції на спинному мозку, також цукровий діабет, низький гемоглобін. Щоб виправити цю ситуацію позивачі звертались до міської ради, в Донецьку обласну державну адміністрацію, до Президента України, але ніхто не допоміг.

Для того щоб у повній мірі забезпечити самостійний спосіб життя людей з інвалідністю держава повинна створити безбар`єрне середовище. Органи державної влади зобов`язані створювати умови для гідного життя осіб, які потребують особливого захисту та створення особливих умов, які мають докладати додаткових зусиль для організації свого життя. На виконання цих завдань, прийнята Державна цільова програма «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів» на період до 2020 року, та Указ Президента України ід 18 грудня 2007 року № 1228 «Про додаткові невідкладні заходи щодо створення сприятливих умов для життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями». За наслідками прийняття цих нормативних актів Держава зобов`язалась створити прийнятні умови для життя осіб з особливими потребами, здійснити заходи щодо усунення їх дискримінації та забезпечити їх такими умовами життя, що будуть сприяти більшому розвитку їх здібності та враховувати їх потреби, у тому числі і житлові.

Діяльність органів державної влади або органів місцевого самоврядування у цих напрямках повинна бути направлена та демонструвати дійсне бажання виконати свої обов`язки та створити належні умови для життя людини з особливими потребами. При цьому фактичні потреби конкретної особи можуть бути задоволені будь-яким сприятливим способом для цієї особи та можливим способом для органу державної влади або місцевого самоврядування. Баланс між інтересами цієї людини та інтересами громади повинен бути знайдений з урахуванням інтересів усіх сторін та демонструвати дійсне бажання виконати з боку органів влади та місцевого самоврядування свої завдання у цьому напрямку своїх обов`язків. Створення цих умов є створенням умов доступності людям з особливими потребами до всіх можливостей інших людей у країні, зокрема доступності до житла.

Особи з інвалідністю та сім`ї, в яких є діти з інвалідністю, мають переважне право на поліпшення житлових умов в порядку, передбаченому чинним законодавством. Жилі приміщення, займані особами з інвалідністю та сім`ями, в яких вони є, під`їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають особи з інвалідністю, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуального програми реабілітації, а також телефонним зв`язком. Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємства, установами та організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд. У разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливістю його пристосування до потреб особи з інвалідністю може провадитись заміна жилої площі.

Вважають, що незаконною діяльністю відповідачів, позивачам завдано моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких позивачі зазнали у зв`язку з протиправною поведінкою щодо них та члена сім`ї, у приниженні їх честі і гідності.

Тому, просять суд зобов`язати відповідачів забезпечити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідним житлом натурою, згідно з існуючими нормами житлової площі в Україні, для проживання трьох людей, двоє з яких є інвалідами 1 групи, які потребують стороннього догляду, яке б відповідало вимогам Державних будівельних норм України, для осіб з інвалідністю, а в разі неможливості такого забезпечення, зобов`язати відповідачів виплатити позивачам грошові кошти для купівлі такого житла. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивачів моральну шкоду у розмірі по 500000 гривень, кожному.

В судове засідання представник позивачів адвокат Лещенко С.В. не з`явився, однак направив на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, та у відсутності позивачів, в якій на заявлених вимогах наполягав, просив задовольнити у повному обсязі.

Також, представник позивачів надіслав на адресу суду відповідь на відзив на позовну заяву, обґрунтований наступним.

Відповідач фактично погоджується з тим, що позивачі потребуюсь поліпшення житлових умов, але відповідач самоусунувся від вирішення їхньої проблеми, склавши лише анкету визначення доступності будинку, в якій зазначено, що зробити пандус на другий поверх є неможливим.

Відповідач, посилаючись на норми Житлового кодексу УРСР зазначає, що право позивачів на отримання житла не є абсолютним, оскільки вони перебувають на обліку громадян, які потребують, поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень і відповідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26.05.2021 року № 344 перебувають в першочерговій черзі за списком під № 5.

Крім того, відповідач акцентує увагу на тому, що розподіл житлових приміщень здійснюється при вивільненні житла комунальної власності, так як будівництво житла на території Миколаївської міської ради не здійснюється. Однак, посилаючись на норми Житлового Кодексу відповідач не звертає уваги на вимоги Закону України «Про житловий фонд соціального призначення» №3334-І?.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 «Повноваження органів місцевого самоврядування» зазначеного Закону. «Органи місцевого самоврядування відповідно до закону створюють за рахунок коштів місцевих бюджетів інших джерел фінансування житловий фонд соціального призначення.

Відповідно до ст. 3 зазначеного Закону, до житла з житлового фонду соціального призначення належать:

1) квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, які надаються громадянам у порядку черги на одержання соціального житла;

2) жилі приміщення у соціальних гуртожитках, які надаються громадянам на час їх перебування на соціальному квартирному обліку за умови, що таке житло є єдиним місцем їх проживання.

Відповідачем не надано будь-яких доказів того, що у місті Миколаївка відсутнє соціальне житло яке б відповідало вимогам позивачів.

Відповідач вказує на той факт, що позивачі або їх законні представники жодного разу не звертались до Миколаївської міської ради з письмовою заявою про заміну житла у зв`язку в невідповідністю житла (житлових приміщень), в якому вони проживають, вимогам щодо безперешкодного доступу осіб з інвалідністю і неможливістю кого пристосування до потреб таких осіб.

Зазначене твердження не відповідає дійсності, оскільки до позовної заяви додано лист виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 3944 від 16 липня 2021 року в абзаці другому якого чітко зазначено «За результатами розгляду Вашої заяви в частині безкоштовного забезпечення житлом повідомляємо.»

Позивачі у судове засідання не з`явились, про дату та час слухання у справі повідомлялись належним чином, проте направили на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, в якій на заявлених вимогах наполягали, просили задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача Миколаївської міської ради Донецької області, виконавчого комітету Миколаївської міської ради Донецької області, у судове засідання не з`явився, проте направив на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

Крім того, представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі наголошують на тому, що відповідачами порушені норми ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України», а саме: житло (жиле приміщення), займане особами з інвалідністю або сім`ями, у складі яких вони є, під`їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають особи з інвалідністю, мають відповідати вимогам щодо безперешкодного доступу та бути пристосованими до потреб таких осіб, а також обладнане телефонним зв`язком і що обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд.

Однак, зазначені норми вводяться в дію з 01.02.2022 року, згідно Закону № 1665-ІХ від 15.07.2021 року. При цьому, позивачі по справі підтверджують, що відповідачами по справі здійснювались заходи можливого обладнання будинку, щодо безперешкодного доступу осіб з інвалідністю (до позову надано Анкету визначення доступності будинку). Згідно зазначеної Анкети встановлено, що будинок побудований в 1966 році, на сьогоднішній час не відповідає вимогам ДБН по доступності осіб з інвалідністю та маломобільних труп населення, тому є неможливим зробити пандус на другий поверх.

Позивачі, згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 19 січня 1994 року № 6, перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень, які користуються право першочергового одержання жилих приміщень. Відповідно до ст. 45 Житлового кодексу УРСР, у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов:

- сім`ям воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняним до них у встановленому порядку особам;

- Героям Радянського Союзу, Героям Соціалістичної Праці, а також особам, нагородженим орденами Слави, Трудової Слави, «За службу Батьківщині у Збройних Силах СРСР» усіх трьох ступенів;

- особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу;

- особам, яким надано статус постраждалого учасника Революції Гідності відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затверджуваному в установленому законодавством Союзу РСР порядку;

- особам, зараженим вірусом імунодефіциту людини внаслідок виконання медичних маніпуляцій;

- медичним працівникам, зараженим вірусом імунодефіциту людини внаслідок виконання службових обов`язків;

- особам, які перебували в складі діючої армії в період громадянської і Великої Вітчизняної воєн та під час інших бойових операцій по захисту СРСР, партизанам громадянської і Другої світової воєн, а також іншим особам, які брали участь у бойових операціях по захисту СРСР;

- особам з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання I і II труп та особам з інвалідністю I і II труп з числа військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Державно! служби спеціального зв`язку та захисту інформації України;

- сім`ям осіб, які загинули при виконанні державних або громадських обов`язків, виконанні обов`язку громадянина СРСР по рятуванню життя людини, по охороні соціалістичної власності і правопорядку або загинули на виробництві внаслідок нещасного випадку;

- робітникам і службовцям, які тривалий час сумлінно пропрацювали у сфері виробництва;

- матерям, яким присвоєно звання «Мати-героїня», багатодітним сім`ям, сім`ям, що виховують дітей з інвалідністю, і одиноким матерям (батькам);

- сім`ям при народженні близнят;

- вчителям та іншим педагогічним працівникам загальноосвітніх шкіл і професійно-технічних навчальних закладів.

Згідно ст. 43 Житлового кодексу УРСР, громадяни які перебувають на обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 26 травня 2021 року № 344 «Про затвердження списків громадян, які перебувають на квартирному обліку за місцем проживання у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради», позивачі перебувають в першочерговій черзі за списком під № 5.

Крім того, ст. 46 Житлового кодексу УРСР, встановлює позачергове надання жилих приміщень особам, які перебувають на квартирному обліку, а саме:

- особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам, протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків;

- особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу та яким встановлено інвалідність;

- громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;

- особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість;

- дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

- громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, у разі неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення;

- дітям з інвалідністю з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях, дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі якщо за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;

- сім`ям, які мають п`ятьох і більше дітей, та у разі народження у однієї жінки одночасно трьох і більше дітей;

- особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з пере`іздом в іншу

місцевість;

- членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі;

- працівникам протитуберкульозних закладів у разі виникнення професійного захворювання на туберкульоз.

Отже, враховуючи вимоги Житлового кодексу Української РСР, право позивача на отримання житла не е абсолютним.

При цьому, необхідно взяти до уваги, що розподіл житлових приміщень здійснюється при вивільненні житла комунальної власності, так як будівництво житлових будинків на території Миколаївської міської ради не здійснюється.

Вимоги позивачів, щодо виплати їм грошових коштів для купівлі житла безпідставні, так як діючим законодавством не передбачено виплати коштів на вказані цілі.

Згідно положень ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», у разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю, може провадитись заміна жилої площі.

Але, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , або їх законні представники жодного разу до Миколаївської міської ради та виконавчого комітету Миколаївської міської ради з письмовими заявами про заміну житла (жилих приміщень), в зв`язку з невідповідністю житла (жилих приміщень), в якому вони проживають вимогам щодо безперешкодного доступу осіб з інвалідністю і неможливості його пристосування до потреб таких осіб, не звертались.

Крім цього, згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, також відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також, підлягає з`ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з яких аргументованих фактів він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, жодного цього факту в позовній заяві позивачами не вказані.

Також, згідно рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 176 від 21 квітня 2021 року «Про затвердження спільного рішення адміністрації і президії профкому СО ПАТ «Донбасенерго» Слов`янська ТЕС від 15 грудня 2020 року», ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають на обліку громадян, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень по Слов`янській ТЕС, за списком під № 7.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з Довідкою до Акту огляду СМЕК серії 10 ААБ № 278350 від 24 січня 2012 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом 1 групи «б» за загальним захворюванням, безстроково.

Наведене також підтверджується копією відповідного посвідчення № НОМЕР_1 .

Як видно з Довідки, виданої 08 січня 2021 року лікарем Лікарської амбулаторії м. Миколаївка КП «ЦПМСД» Слов`янської районної ради, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 є інвалідом І групи, знаходиться на «Д» обліку у сімейного лікаря із Діагнозом: наслідки операції з приводу видалення епібластоми (1993 рік) з порушеннями провідності на рівні Т11 Т12 з нижнім парапарезом, больовим синдромом, з порушенням дистрофії тазових органів. Цукровий діабет ІІ тип. Потребує у постійному лікуванні.

Обставини викладені у вищевказаній Довідці також підтверджуються копією Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0713868 від 03 квітня 2017 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом 1 групи «б» за загальним захворюванням, безстроково.

За Довідкою від 08 січня 2021 року, виданою лікарем Лікарської амбулаторії м. Миколаївка КП «ЦПМСД» Слов`янської районної ради, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 є інвалідом І «Б» групи безстроково з 03 квітня 2017 року. Знаходиться на «Д» обліку у сімейного обліку, із Діагнозом: Хвороба вен, лімфатичних судин, ПТФС нижніх кінцівок, змішана форма, ХВН ІІІ ст. Хронічні тривало не заживлені троф. виразки гомілок великих розмірів. Стан після ампутації правої ноги на рівні в/з стегна. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз з АГ ІІ ст., СН ІІ Б. Потребує у постійному лікуванні. Обставини викладені у даній Довідці також підтверджуються копією Виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з Довідкою про склад сім`ї від 03 серпня 2021 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за однією адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними також зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З Акту перевірки житлово-побутових умов заявника від 05 березня 2020 року видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ними проживає ОСОБА_3 . Комісія у складі представників Миколаївської міської ради та Виконкому Миколаївської міської ради встановила: житлова квартира однокімнатна, на 2 поверсі 5-типоверхового будинку, без ліфта. Пандус відсутній. Загальна площа квартири 31 кв.м., житлова площа 18 кв.м. Будинок комунальної власності територіальної громади, квартира не приватизована. За висновками комісії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 потребують щоденного лікування, забезпечені житловою площею нижче за рівень визначений законодавством. Рух по квартирі осіб з інвалідністю, до приміщення кухні та ванни обмежений.

Відповідно до Анкети визначення доступності будинку, заповненої 12 березня 2020 року спеціалістом відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Миколаївської міської ради Жидкової Л.Ф. (секретарем комітету доступності), будинок АДРЕСА_2 , в якому проживають позивачі, побудований в 1966 році. На сьогоднішній день будинок не відповідає умовам Державних будівельних норм, по доступності осіб з інвалідністю та маломобільних груп населення до будинків і споруд, тому є неможливим зробити пандус на другий поверх. Рекомендовано позивачам, як жильцям квартири АДРЕСА_4 у наведеному будинку, здійснити обмін житла на перший поверх, де їм буде надана допомога в прибудові балкона та пандуса.

Своїм листом № СТ-11055640/Д1 від 10 серпня 2020 року, виконавчий комітет Миколаївської міської ради повідомив, що ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку на одержання жилих приміщень, у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради Донецької області, згідно з рішенням виконавчого комітету № 6 1994 року та відповідно до п. 44 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» належить до осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Громадянам які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються порядку черговості. Станом на 01 лютого 2020 року ОСОБА_1 разом з родиною перебуває під 5 порядковим номером в списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради Донецької області. Сім`я позивачки ОСОБА_1 проживає на другому поверсі п`ятиповерхового багатоквартирного будинку, який був збудований в 1966 році. 12 березня 2020 року проведено аудит доступності зазначеного будинку, згідно з яким кут нахилу сходинок перевищує необхідні 8 градусів, що є небезпечним для встановлення пандусу та не відповідає вимогам чинного законодавства. Житло родини неможливо пристосувати під більш комфортні умови. Квартира позивачів перебуває у комунальній власності, тому запропоновано останнім здійснити обмін квартири на перший поверх, де буде надана допомога в прибудові балкону та пандусу.

Лист з аналогічним повідомленням направлено виконавчим комітетом Миколаївської міської ради на адресу чоловіка позивача ОСОБА_3 , за вих. № 3944 від 16 липня 2021 року.

Структурна одиниці Публічного акціонерного товариства «Донбасенерго» - Слов`янська теплова електростанція своїм листом № 03-26/03283 повідомлено ОСОБА_3 про наступне. За даними квартирного обліку, сім`ї ОСОБА_3 , до якої входять позивачі, підлягає виділенню квартира з окремою кімнатою на підставі пп. 3 п. 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» із середньою забезпеченістю не менш ніж 9 кв.м. на особу. За Слов`янською ТЕС житловий фонд відсутній, оскільки був переданий до комунальної власності Миколаївської міської ради в 2008 році. При звільненні жилих приміщень в м. Миколаївка, які належать підприємству, виконком Миколаївської міської ради направляє на адресу Слов`янської ТЕС інформацію про вивільнене житло для подальшого розподілу між співробітниками підприємства. Розподіл здійснюється у відповідності до затвердженого сумісним рішенням адміністрації, міськвиконкому та міської, списку. У разі передачі житлового фонду, що будується, на баланс Слов`янської ТЕС, питання про виділення квартири на користь ОСОБА_3 та його сім`ї, буде вирішено в порядку черговості квартирного обліку на підприємстві.

За листом виконкому Миколаївської міської ради № 1273/10-03-01/2020 від 19 березня 2020 року, позивачам, які звертались із проханням про надання допомоги з ремонту вітальні, ванни та кухні у їх квартирі, повідомлено про таке. На території Миколаївської міської ради діяла програма з надання матеріальної допомоги малозахищеним верствам населення (людям похилого віку, особам з інвалідністю, дітям-сиротам, одиноким матерям, малозабезпеченим сім`я), учасникам антитерористичної операції,

операції об`єднаних сил та постраждалим учасникам Революції Гідності, членам їх сімей та сім`ям загиблих (померлих) для вирішення соціально-побутових питань на 2019-2021 роки. Метою програми є підтримка та вирішення невідкладних питань на достатній рівень життя малозахищених верств населення (людям похилого віку, особам з інвалідністю, дітям-сиротам, одиноким матерям, малозабезпеченим сім`я), учасникам антитерористичної операції, операції об`єднаних сил та постраждалим учасникам Революції Гідності, членам їх сімей та сім`ям загиблих (померлих). Основним завданням програми було надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань (втрати майна внаслідок пожежі, повені тощо). Надання допомоги на ремонт не передбачено.

Згідно зі Списком осіб, які перебувають у черзі на одержання жилих приміщень, у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради станом на 01 квітня 2021 року, сім`я позивачів з 19 січня 1994 року перебуває в черзі під № 17, підстава для взяття на квартирний облік, категорія пільги: житлова площа нижче за встановлені норми; особи, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань.

Рішенням Миколаївської селищної ради народних депутатів № 6 від 19 січня 1994 року, затверджено рішення комісії з обліку та розподілу житла при виконавчому комітеті Миколаївської селищної ради народних депутатів про взяття на квартирний облік за місцем проживання: ОСОБА_3 , склад сім`ї п`ять осіб, проживаючого по АДРЕСА_5 , житловою площею 15,6 кв.м., згідно з п. 44 «Правил…» за першочерговою чергою (за хворобою).

За Списком осіб, які користуються право першочергового одержання жилих приміщень, у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради станом на 01 квітня 2021 року, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 19 січня 1994 року перебувають у черзі під № 5, підстава для занесення у список - особи, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань.

Спільним рішенням адміністрації і президії профкому Слов`янської ТЕС д 15 грудня 2020 року, затверджено списки черговості квартирного обліку по підприємству на покращення житлових умов робітників Слов`янської ТЕС. За затвердженими списками: загальна черга 36 сімей; позачергова черга 1 сім`я; першочергова черга 28 сімей, з яких: які мають 3-х та більше дітей 1 сім`я; які страждають на тяжкі форми захворювань 1 сім`я; особи, які тривало та добросовісно (більше 20 років) пропрацювали у галузі виробництва 26 сімей (пункт 2). Встановлено, що під час розподілу житла, на пільгові списки виділяти до 25 % від загальної площі, що розподіляється протягом року, з яких 10 % на позачергові списки, 15 % на першочергові списки (пункт 3).

Пункт другий наведеного спільного рішення, затверджено Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 176 від 21 квітня 2021 року.

Як видно зі Списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень по Слов`янській ТЕС, сім`я ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебуває в черзі під № 5.

Частиною першою статті 9 ЖК УРСР встановлено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

За змістом частини першої статті 28 Конвенції про права осіб з інвалідністю Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності.

Після ратифікації Україною Конвенції ООН про права інвалідів держава взяла на себе відповідні зобов`язання щодо забезпечення, захисту та реалізації прав осіб з інвалідністю.

Основними нормативними актами, які регулюють забезпечення людей з інвалідністю правом на повноцінне життя та створити для маломобільних груп населення безбар`єрне середовище, є Закон України від 05 листопада 2009 року №1704-VI «Про будівельні норми», Закон України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності», Закон України від 20 травня 1999 року № 687-XIV «Про архітектурну діяльність», Закон України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», ДБН В.2.2-17:2006 «Будинки і споруди. Доступність будинків і споруд для маломобільних груп населення».

Також, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 липня 2009 року № 784 був затверджений план заходів щодо створення безперешкодного життєвого середовища для осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення на 2009-2015 роки «Безбар`єрна Україна», а Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 706 затверджено Державну цільову програму «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів» на період до 2020 року.

За змістом статті 4 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» діяльність держави щодо інвалідів виявляється у створенні правових, економічних, політичних, соціально-побутових і соціально-психологічних умов для задоволення їх потреб у відновленні здоров`я, матеріальному забезпеченні, посильній трудовій та громадській діяльності.

Для того, що б у повній мірі забезпечити самостійний спосіб життя людей з інвалідністю, держава повинна створити безбар`єрне середовище.

Органи державної влади зобов`язані створювати умови для гідного життя осіб, які потребують особливого захисту та створення особливих умов, які мають докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

На виконання цих завдань прийнята Державна цільова програма «Національний план дій з реалізації Конвенції про права інвалідів» на період до 2020 року, та Указ Президента України від 18 грудня 2007 року № 1228 «Про додаткові невідкладні заходи щодо створення сприятливих умов для життєдіяльності осіб з обмеженими фізичними можливостями».

За наслідками прийняття цих нормативних актів Держава в особі своїх державних органів зобов`язалась створити прийнятні умови для життя осіб з особливим потребами, здійснити заходи щодо усунення їх дискримінації та забезпечити їх такими умовами життя, що будуть сприяти більшому розвитку їх здібності та враховувати їх потреби, у тому числі і житлові.

Діяльність органів державної влади або органів місцевого самоврядування у цих напрямках повинна бути направлена та демонструвати дійсне бажання виконати свої обов`язки та створити належні умови для життя людини з особливими потребами.

При цьому фактичні потреби конкретної особи можуть бути задоволені будь-яким сприятливим способом для цієї особи та можливим способом для органу державної влади або місцевого самоврядування. Баланс між інтересами цієї людини та інтересами громади повинен бути знайдений з урахуванням інтересів усіх сторін та демонструвати дійсне бажання виконати з боку органів влади та місцевого самоврядування свої завдання у цьому напрямку своїх обов`язків.

Створення цих умов є забезпеченням умов доступності людям з особливими потребами до всіх можливостей інших людей у країні, зокрема доступності до житла.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» особи з інвалідністю та сім`ї, в яких є діти з інвалідністю, мають переважне право на поліпшення житлових умов в порядку, передбаченому чинним законодавством.

Згідно зі статтею 30 цього ж Закону, жилі приміщення, займані особами з інвалідністю або сім`ями, у складі яких вони є, під`їзди, сходові площадки будинків, в яких мешкають особи з інвалідністю, мають бути обладнані спеціальними засобами і пристосуваннями відповідно до індивідуальної програми реабілітації, а також телефонним зв`язком. Обладнання зазначених жилих приміщень здійснюється органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями, у віданні яких знаходиться житловий фонд. Обладнання індивідуальних жилих будинків, в яких проживають особи з інвалідністю, здійснюється підприємствами, установами і організаціями, з вини яких настала інвалідність, а в інших випадках - відповідними органами місцевого самоврядування. У разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю може провадитись заміна жилої площі. Органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

У разі невідповідності житла особи з інвалідністю вимогам, визначеним висновком медико-соціальної експертизи, і неможливості його пристосування до потреб особи з інвалідністю може провадитись заміна жилої площі.

Судом встановлено, що позивачі проживають на другому поверсі багатоквартирного будинку, стоїть на квартирному обліку для поліпшення житла, користується правом на першочергове отримання житла.

Слід зазначити, що нормами статті 43 Житлового кодексу Української РСР визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Статтею 46 Житлового кодексу Української РСР передбачено норми позачергового надання жилих приміщень.

Згідно пункту 47 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради міністрів Української РСР №470 від 11.12.1984, громадяни, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень, включаються в окремий список. Рішення про включення в цей список приймаються відповідно виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів або адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації і профспілковим комітетом.

Отже, громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості, навіть серед тих осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень.

Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з нормами ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Так, ОСОБА_1 й ОСОБА_2 перебувають на квартирному обліку у виконавчому комітеті Миколаївської міської ради за загальною чергою, а також за першочерговою черговою та черга на отримання житлового приміщення за часом взяття на квартирний облік у позивачів за обома списками не надійшла. Крім того, позивачі не є особами, які користуються правом на отримання житлового приміщення у позачерговому порядку та не включені у відповідну чергу, тому надання позивачам жилої площі у безчерговому порядку буде порушувати діюче житлове законодавство та права інших громадян, які раніше прийняті на квартирний облік, за різними типами черговості.

Норми ст. 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» та ч. 1 ст. 28 Конвенції про права осіб з інвалідністю визначають право осіб з інвалідністю на поступове поліпшення умов життя, в тому числі і житлових умов, але вони не встановлюють для відповідних органів беззаперечного обов`язку надання іншого житла, у разі невідповідності потребам особи з інвалідністю займаного нею житлового приміщення, всупереч правам і інтересам інших осіб, які також потребують поліпшення житлових умов.

Як вже зазначалось, облік таких осіб здійснюється у встановленому законом порядку. При цьому захворювання позивачів не надає їм переваг перед іншими громадянами на поліпшення житлових умов в першочерговому чи позачерговому порядку. Існуючий порядок тимчасового поліпшення житлових умов не носить імперативного обов`язку.

Стороною позивачів не надано суду належних доказів того, що така можливість існує на даний час, наявні відповідні приміщення, які можуть бути надані позивачу у встановленому законом порядку.

Враховуючи викладене, оскільки судом не встановлено, а стороною позивачів не доведено порушення їх прав та інтересів відповідачами, а саме порядку та черговості надання жилих приміщень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідачів забезпечити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідним житлом, згідно з існуючими нормами житлової площі в Україні, для проживання трьох людей, двоє з яких є інвалідами 1 групи, які потребують стороннього догляду, яке б відповідало вимогам Державних будівельних норм України, для осіб з інвалідністю, а в разі неможливості такого забезпечення, зобов`язати відповідачів виплатити позивачам грошові кошти для купівлі такого житла є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо відшкодування спричиненої їм моральної шкоди суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року (з наступними змінами та доповненнями), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При розгляді даної справи судом не встановлено протиправних дій чи бездіяльності з боку відповідачів, що стало підставою для визначення відсутності підстав для задоволення іншої позовної вимоги позивачів, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що відшкодування моральної (немайнової) без встановлення винної поведінки (дій чи бездіяльності) відповідачів є таким, що суперечить діючому законодавству, а відповідна позовна вимога не підлягає задоволенню.

Керуючись «Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок № 470 від 11 грудня 1984 року, статтями 29, 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», статтями 9, 46 ЖК України, статтями, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 200, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, Виконавчого комітету Миколаївської міської ради Краматорського району Донецької області, про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Повний текст рішення виготовлений 12 вересня 2023 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко