Справа № 357/2148/23
Провадження № 2/357/1141/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю., при секретарі Іванова О. Р.,

за участю:

представник позивача адвокат Батура П.О.;

представник відповідача адвокат Босенко Ю.Г.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 : 1) борг за договором позики у розмірі 365 686 грн.; 2) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 18 177,22 грн.; 3) судові витрати.

В обґрунтування позову вказано, що 19.12.2019 ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 230 000 грн, що є еквівалентом 10 000 доларів США по курсу НБУ, строком на один рік, тобто до 20.12.2020 без нарахування відсотків, про що відповідачем складена розписка. Однак, у встановлені строки відповідач кошти не повернув, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права про стягнення боргу з урахуванням трьох відсотків річних. З посиланням на ст. 533 ЦК України вказано, що оскільки в розписці сторони визначили суму позики із зазначенням грошового еквівалента в іноземній валюті, а саме доларів США, то сума, що підлягає поверненню за вказаним зобов`язанням, повинна бути визначена в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на час повернення грошових коштів, а за наявності спору в суді про стягнення боргу - станом на день ухвалення рішення.

24.02.2023 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

29.03.2023 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.

01.05.2023 на адресу суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій він просить суд: 1) визнати недійсним договір позики від 19.12.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на суму 230 000 грн., що еквівалентно 10 000 доларам США; 2) стягнути з ОСОБА_1 понесені судові витрати.

В обґрунтування зустрічного позову зазначено, що сторони з 15.10.2003 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 14.02.2020. Від спільного проживання мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 придбали за кредитні кошти будинок АДРЕСА_1 та приватизували земельну ділянку за цією ж адресою. Позивач за зустрічним позовом вказує, що кошти за будинок повертав він, здійснюючи підприємницьку діяльність та отримавши кошти від продажу квартири, що належала його матері. Згодом відносини між сторонами погіршились та постало питання визначення місця проживання спільного сина, а також розподілу майна. Сторони домовились, що ОСОБА_1 залишає ОСОБА_2 та сину будинок з земельною ділянкою, а собі - вільний простір у влаштуванні особистого життя, ювелірні вироби та інші вартісні речі. Після оформлення договорів дарування сторони домовились, що не буде звернення з позовом про стягнення аліментів на утримання сина і всі витрати буде нести самостійно та в якості гарантій перед ОСОБА_1 , написав боргову розписку про те, що позичив у неї 230 000 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США на термін 1 рік та зобов`язався повернути кошти до 20.12.2020. Зазначив, що перебував у схвильованому стані, не розумів наслідків укладеного правочину, при цьому його воля не була спрямована на отримання вказаних коштів, а виключно на забезпечення гарантій перед ОСОБА_1

23.05.2023 в судовому засіданні ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

09.06.2023 на адресу суду від відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в обґрунтування якого вказано, що зустрічний позов є безпідставним та необґрунтованим з підстав ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України. Вказано, що жодних належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених обставин позивачем за зустрічним позовом суду не надано, а спірна розписка підтверджує факт отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів із зобов`язанням їх повернути, тому просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Окремо зазначено, що кредитні кошти за будинок виплачувались за рахунок спільних коштів та коштів, які дарував її батько, тому на той момент ці кошти ніхто не рахував. Згодом сторони вирішили оформити будинок на ОСОБА_2 , а пізніше - на повнолітнього сина. На момент укладення договору дарування, позивач за зустрічним позовом мав борги, тому "щоб не виймати гроші з бізнесу" ОСОБА_1 знаючи, що в її батька є заощадження від продажу нерухомого майна, надала ОСОБА_2 цю позику, оскільки не бажала, щоб борги потягнули за собою заставу будинку перед банком. Крім того, оскільки син залишився проживати з батьком, ОСОБА_1 не бажала, щоб син знав про фінансові проблеми батька, тому розписку останній писав без примусу та на підтвердження отриманих коштів.

27.06.2023 на адресу суду надійшли письмові пояснення представника позивача за первісним позовом - адвоката Батури П.О., в обґрунтування яких зазначено, що оскільки у розписці визначений еквівалент в іноземній валюті, тобто валютне застереження, тому сума, що підлягає стягненню у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, отже позивач повинен повернути відповідачу суму коштів рівноцінну 10 000 доларам США станом на день ухвалення судового рішення.

28.08.2023 на адресу суду надійшла відповідь на відзив позивача за зустрічним позовом, в обґрунтування якої повторно зазначено, що він не отримував кошти, що є підставою для визнання договору позики недійсним.

30.08.2023 в судовому засіданні суд на місці ухвалив приєднати до матеріалів справи оригінал розписки.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Батура П.О., первісний позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, надав пояснення по суті. Додатково вказав, що вірний розрахунок 3% річних - до дня повномасштабного вторгнення, тобто 430 днів, підтримує позов в частині стягнення 3% річних до введення військового стану. Заявив, що ОСОБА_1 понесла витрати на правничу допомогу, тому протягом п`яти днів з дня винесення рішення буде подано докази понесення таких витрат.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Борисенко Ю.Г., в судовому засіданні первісний позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримав та просив задовольнити, надав пояснення по суті, підтвердив, що ОСОБА_2 дійсно написав спірну розписку, однак кошти не отримував. Також заперечив відносно доводів позивача в частині еквіваленту гривні до доларів США за спірною розпискою. Заявив про понесені витрати в розмірі 35 000 грн. та подання протягом встановленого строку підтверджуючих документів.

Вислухавши позиції представників сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 15.10.2003 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.02.2020 у справі № 357/14124/19.

Сторони від спільного проживання мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19.12.2019 ОСОБА_1 надала ОСОБА_2 грошову позику у розмірі 230 000 грн. (еквівалент 10 000 доларів США), строком на один рік, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути кошти до 20.12.2020, про що написав розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Розписка не містить відмітки про повернення коштів.

ОСОБА_2 надано суду копії наступних доказів: свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_2 від 23.10.2009 та від 24.01.1997, договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , дарувальником ОСОБА_4 обдаровуваному ОСОБА_2 від 19.12.2019, договір дарування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , дарувальником ОСОБА_4 обдаровуваному ОСОБА_2 від 19.12.2019, договір надання платної освітньої послуги від 15.09.2020, платіжні інструкції про сплату ОСОБА_2 коштів за навчання ОСОБА_5 .

ОСОБА_1 надано суду копії наступних доказів: трудова книжка ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 01.08.2000, відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 25.05.2023 ОСОБА_1 , договір купівлі-продажу частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 30.12.2010, довідка АТ "ОТП Банк" № 4-68-3-011-5/148-БТ від 30.05.2023 про виконання ОСОБА_1 богових зобов`язань за кредитним договором, свідоцтво про право власності від 03.04.2009 та витяг про реєстрацію права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , технічний паспорт на вказаний будинок, Інформаційна довідка з ДРРПНМ № 334934843 від 07.06.2023, виписка АТ КБ "ПриватБанк" про рух коштів на рахунку ОСОБА_1 за період з 11.12.2019 по 22.05.2023, документи про купівлю ОСОБА_1 гаджетів в період з 14.08.2021 по 05.02.2022.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом.

Відповідно до положень статей 1046, 1049 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до частин третьої, п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно встановлених судом фактичних обставин справи, 19.12.2019 ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошову позику у розмірі 230 000 грн, (еквівалент 10 000 доларів США), строком на один рік, тобто до 20.12.2020, про що написав боргову розписку, але вчасно кошти не повернув.

Доводи ОСОБА_2 про те, що під час написання спірної розписки він перебував у схвильованому стані, не розумів наслідків укладеного правочину, при цьому його воля не була спрямована на отримання вказаних коштів, а виключно на забезпечення гарантій перед ОСОБА_1 , в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

За правилами ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами) ч. 1 ст. 213 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Аналізуючи договір позики, суд дійшов висновку, що він передбачає повернення коштів саме у гривні, а вказівка у договорі на курс умовної одиниці до гривні на день укладення договору, без подальшого узгодження сторонами розміру коштів та прив`язкою до іноземної валюти, не дає підстав для висновку щодо наміру сторін визначити ціну договору у гривні (суму до сплати) з урахуванням курсу долара США на день платежу.

З огляду на зазначене, суд вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача за первісним позовом на користь позивача підлягає стягненню сума коштів у розмірі 230 000 грн., тобто яка і була вказана у борговій розписці (предмет позики).

За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральна шкода.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Вказана позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц.

Суд при обрахунку 3% річних враховує попередні свої висновки щодо необхідності стягнення суми боргу в розмірі 230 000 грн. та позицію представника позивача за первісним позовом щодо обмеження стягнення 3% річних по 23.02.2022 включно.

Так, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із наведеного позивачем розрахунку вбачається, що за борговий період з 21.12.2020 по 23.02.2023 розмір 3% річних складає 8 128,77 грн. (230 000 х 3 х 430 / 365 / 100).

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За правилами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову шляхом стягнення з відповідача за первісним позовом заборгованості, що виникла внаслідок порушення зобов`язань відповідачем з урахуванням 3% річних.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, задоволено судом до стягнення грошову суму 238 128,77 грн., отже пропорційно до цієї суми розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2 381,29 грн.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 230 000 грн., 3% річних у розмірі 8 128,77 грн. та судовий збір у розмірі 2 381,29 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним - відмовити.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 11.09.2023.

Суддя А. Ю. Цуранов