КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/7953/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану представником Комісаром Сергієм Петровичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунального концерну «Центр комунального сервісу» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго», КК «Центр комунального сервісу» про визнання незаконними дій щодо нарахування плати за послуги з централізованого водопостачання гарячої води у розмірі 3745,59 гривень та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості на підставі показань засобів обліку гарячої води, який мотивувала тим, що вона проживає разом з батьками в квартирі АДРЕСА_1 , а отже є споживачем комунальних послуг, які надаються мешканцям вказаної квартири.

Вказувала, що її квартира обладнана засобами обліку як гарячої, так і холодної води, особовий рахунок № НОМЕР_1 оформлений на її батька - ОСОБА_2 .

Водопостачання гарячої води в будинку здійснює КП «Київтеплоенерго», в тому числі здійснює нарахування плати за спожиту гарячу воду на підставі поданих показників, які обліковує КК «Центр комунального сервісу».

ОСОБА_1 зазначала, що в серпні 2020 року пройшов термін повірки лічильника, який проводиться раз у 4 роки про що їй було невідомо, а відповідачі завчасно також про це не повідомили.

В подальшому, у вересні 2020 року вона отримала рахунок на оплату гарячого водопостачання, в якому не було враховано надані нею показники, оскільки її лічильник було знято з обліку.

Лише після цього вона дізналася про те, що прийшов час повірки лічильника, звернулася до спеціалістів КК «Центр комунального сервісу» із відповідною заявою та 10 листопада 2020 року уповноваженим представником відповідача-2 були зняті старі лічильники, і в акті демонтажу (розпломбування) засобу обліку води для проведення заміни/встановлення заглушки №196515 від 10 листопада 2020 року зафіксовані показники на момент зняття лічильників, а саме: лічильник холодного водопостачання та водовідведення, заводський номер №5036835 - показник 00618, та лічильник гарячого водопостачання та водовідведення, заводський номер 4811570 - показник 00151, та встановлені нові, які потім були опломбовані.

За час, поки здійснювалася заміна лічильників, мешканцям квартири було нараховано суму в розмірі 1650 грн (за вересень 860 грн, за жовтень 860 грн).

Позивачка вказувала, що вона зверталася до КК «Центр комунального сервісу» із заявою про здійснення перерахунку її заборгованості з урахуванням показників лічильників, проте їй було повідомлено, що у зв`язку з закінченням терміну повірки лічильників, їх показники не підлягають врахуванню, а заборгованість нарахована за середніми показниками спожитої гарячої води по будинку.

Натомість, ОСОБА_1 наполягає на тому, що відповідальність за своєчасність проведення періодичних повірок засобів вимірювальної техніки лежить на суб`єктах господарювання, що надають відповідні послуги.

Крім того, 10 березня 2021 року нею було отримано рахунок за лютий 2021 року, в якому була виставлена сума за спожиту гарячу воду в розмірі 3 745,59 грн. При цьому, як вона стверджує, в лютому було спожито лише 2 кубічні метри гарячої води, тобто на суму 195,75 грн.

Натомість, за лютий було нараховано 1899,32 грн. Як з`ясувалося, на підставі заяви одного з мешканців будинку, який подав свої показання лічильників за минулий час, було здійснено перерахунок всім мешканцям будинку, у яких не встановлено лічильників гарячого та холодного водопостачання. Тому, враховуючи, що відповідач вважає, що в вересні-жовтні 2020 року у позивача лічильників не було, їй також було нараховано додаткову заборгованість.

Такі дії позивачка вважає протиправними, наполягаючи на тому, що не зважаючи на те, що строк повірки її лічильників закінчився, це не є підставою для неврахування їх показників за виключенням того випадку, якщо б було встановлено, що вони є несправні.

Відтак, ОСОБА_1 просила визнати незаконними дії КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» щодо нарахування плати за послугу з централізованого водопостачання гарячої води у розмірі 3 745 грн за період з вересня 2020 року; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок послуг з постачання гарячої води, починаючи з вересня 2020 року, виходячи виключно з показників засобів обліку; стягнути з відповідача-1 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 1816 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» щодо нарахування плати за послугу з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 552,65 грн за період з вересня по жовтень 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1 ).

Зобов`язано КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» здійснити перерахунок заборгованості з оплати вартості послуги з централізованого постачання гарячої води за період з вересня по жовтень 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) виходячи з показників квартирних засобів обліку гарячої води.

Стягнуто з КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1816 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - Комісар С.П. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів розподільного обліку/приладів розподілювачів теплової енергії здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено законом або договором.

Отже, на думку апелянта, проведення повірки квартирного засобу обліку є обов`язком його власника, тобто споживача відповідної комунальної послуги. Виняток з зазначеного правила можливий тільки у випадку покладення законом або договором такого обов`язку на іншого суб`єкта відносин у сфері житлово-комунальних послуг.

Апелянт вказує, що правовідносини між сторонами у спірний період регулювалися умовами договору приєднання, що розроблений на основі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Так, відповідно до п.п. 13 п. 22 зазначеного договору саме споживач зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж, що спростовує твердження суду першої інстанції про відсутність вини позивачки у порушенні строку проведення планової повірки лічильника.

Крім того, відповідачем у рахунках-повідомленнях станом на 01 серпня 2020 року та 01 вересня 2020 року зазначалась інформація про необхідність проведення чергової повірки лічильників та надання копії свідоцтва про проходження метрологічної повірки.

Апелянт вказує, що судом невірно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», яка передбачає, що відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтажу, транспортування та монтажу) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки.

Оскільки, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол комерційного обліку - вузол обліку, що забезпечує загальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом. Тобто, вузол комерційного обліку - це будинковий лічильник. Тоді як, у справі, що розглядається мова йде про розподільний (індивідуальний/квартирний) лічильник.

Крім того, вказує, що після внесення змін у 2018 році, ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» викладено в новій редакції та внесення відповідних змін до інших нормативно-правових актів, згідно з якими повірка вузлів розподільного обліку гарячої води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за власний рахунок абонента (споживача).

Апелянт вважає, що судом порушено ч. 7 ст. 10 ЦПК України, згідно якої у разі невідповідності правового акта, акту вищої юридичної сили суд застосовує норми правового акта вищої юридичної сили, оскільки до спірних правовідносин було застосовано положення Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, а не положення Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

В матеріалах справи немає доказів того, що на момент демонтажу засіб обліку був справним та його показання можуть братися для розрахунків, тобто відсутні належні докази відповідності розподільного засобу обліку встановленим вимогам до нього, тож на думку апелянта, суд помилково вказав на необхідність врахування показань такого лічильника, а КП «Київтеплоенерго» не має правових підстав для здійснення перерахунку заборгованості з оплати вартості послуги з централізованого постачання гарячої води за період з вересня по жовтень 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 (особовий рахунок НОМЕР_1 ) виходячи з показників квартирних засобів обліку гарячої води.

В апеляційній скарзі підприємство наголошує, що здійснення перерахунку в лютому 2021 року на суму 1 899,30 грн було здійснено за період з вересня 2020 року по жовтень 2020 року у зв`язку із перерозподілом наданої послуги з централізованого постачання гарячої води, зумовленого уточненням наданих показань квартирних засобів обліку споживачами будинку. Вказане цілком відповідає п. 18 Правил та ч. 4 ст. 11 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Крім того, судом помилково застосовано до спірних правовідносин положення Постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» та п.п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630 від 21 липня 2005 року, оскільки положення даного пункту стосуються обов`язку виконавця послуг провести перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх, надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному договором.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

12 червня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 відповідно до якого вказує, що несправності лічильників відповідачем встановлено не було, а відтак відсутні причини для неврахування їх показників при визначенні розмір плати за спожиті послуги.

Також позивачка вказує, що підставою для нарахувань відповідачем плати за послуги з постачання гарячої води згідно норм споживання є виключно умова несправності лічильника, а за середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці - виключно під час проведення його повірки спеціалізованою установою.

Відтак, позивачка вважає нарахування заборгованості в період з вересня по жовтень 2020 року за середніми нормами споживання, без врахування показників лічильника безпідставними. Таким же чином безпідставними є коригування заборгованості споживача в лютому 2021 року, оскільки воно здійснено саме за період з вересня по жовтень 2020 року у зв`язку із зміною середніх норм споживання гарячої води мешканцями будинку у вказаний період.

Відтак, у відзиві ОСОБА_1 просить залишити без задоволення вимоги апеляційної скарги, а оскаржуване відповідачем рішення - без змін.

При апеляційному розгляді справи представник апелянта КП КМР «Київтеплоенерго» Ніколаєнко О.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволення позову з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача у справі КК «Центр комунального сервісу» Коваленко С.С. при апеляційному розгляді справи підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі поданій КП КМР «Київтеплоенерго», та просив її задовольнити, оскільки вважає, що суд не повно встановив обставини справи та невірно застосував норми чинного законодавства, які врегульовують спірні правовідносини.

Позивачка у справі ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 200-201) до суду апеляційної інстанції не з`явилася.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності позивачки.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідачів у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , а тому є споживачем комунальних послуг.

З метою обліку обсягів постачання гарячої води у вказаній квартирі був встановлений прилад обліку із заводським номером 4811570, а на ім`я ОСОБА_2 відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зі змісту пояснень сторін вбачається, що строк повірки вказаного лічильника в серпні 2020 року закінчився, та з вересня 2020 року з ініціативи відповідачів його було знято з комерційного обліку, а плата за послугу централізованого гарячого водопостачання нараховувалася за середніми нормами споживання по будинку.

Так, матеріалами справи підтверджується, що у вересні та жовтні 2020 року на адресу ОСОБА_1 КП «Київтеплоенерго» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» направлялись рахунки на сплату послуг гарячого водопостачання в яких розрахунок вартості вказаних послуг проведений виходячи з нормативів (норм) споживання (за вересень на суму 857,52 гривень, за жовтень - 805,63 гривень) (а.с.44-45).

Крім того, з розрахунку заборгованості, наданого відповідачем, вбачається, що в лютому 2021 року було здійснене коригування заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 ) та нараховано додатково суму заборгованості в розмірі 1899,30 гривень (а.с. 86). З пояснень відповідачів встановлено, що зазначене коригування здійснене за період з 01.09.2020-31.12.2021 у зв`язку зі зміною кількості проживаючих у будинку.

Встановлено, що 17 листопада 2020 року в квартирі, де мешкає ОСОБА_1 , були встановлені нові лічильники та прийняті на комерційний облік, у зв`язку з чим подальші нарахування здійснювалися на підставі показань, переданих споживачем (а.с. 38).

Таким чином, предметом спору в даній справі є законність нарахування заборгованості за надані послуги з централізованого постачання гарячої води в період між закінченням строку повірки лічильника та датою встановлення та прийняття на комерційний облік нового лічильника (вересень та жовтень 2020 року) та подальше коригування цієї заборгованості до загальної суми в розмірі 3552,65 гривень.

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач-1 своєчасно не повідомив про закінчення строку міжповіркового інтервалу приладу обліку (заводський номер 4811570), який встановлено в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що в свою чергу свідчить про відсутність вини позивача у порушенні строку проведення планової повірки лічильника.

Крім того суд зазначив, що відповідачами у справі не надано суду належних та допустимих доказів того, що демонтований в квартирі ОСОБА_1 10 листопада 2020 року лічильник гарячої води (заводський номер 4811570), замість якого встановлений новий прилад обліку (заводський номер 200598288), був несправним, а тому правових підстав для здійснення нарахування вартості послуги нарахування заборгованості позивачці в період з вересня по жовтень 2020 року за середніми нормами споживання, без врахування показників лічильника у відповідача у справі КП КМР «Київтеплоенерго» не було. Таким же чином, безпідставним на думку суду першої інстанції є коригування заборгованості споживача за адресою: АДРЕСА_2 , в лютому 2021 року, оскільки воно було здійснено саме за період з вересня по жовтень 2020 року у зв`язку зі зміною середніх норм споживання гарячої води мешканцями будинку у вказаний період.

Обґрунтовуючи зазначені висновки суд першої інстанції посилався на положення ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» згідно до якого відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення комерційних розрахунків за спожиті теплову енергію і воду) покладається на суб`єктів господарювання, що здійснюють обслуговування відповідних засобів вимірювальної техніки, а також на п. 15 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, що діяли на час виникнення спірних правовідносин.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ( №2189-VIII від 09 листопада 2017 року) виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

За пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Згідно із частиною другою статті 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», власники (співвласники) приміщень у будівлі, в якій окремі приміщення є самостійними об`єктами нерухомого майна, у разі приєднання такого будинку (будівлі) до зовнішніх інженерних мереж або обладнання такого будинку (будівлі) системою автономного теплопостачання, автономного гарячого водопостачання, автономного водопостачання, зобов`язані забезпечити оснащення належних їм приміщень вузлами розподільного обліку відповідно теплової енергії, гарячої води, питної води, крім випадків, передбачених частинами п`ятою - сьомою цієї статті.

На підставі частини першої статті 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Оператори зовнішніх інженерних мереж зобов`язані формувати і підтримувати в наявності обмінний фонд вузлів комерційного обліку.

Витрати оператора зовнішніх інженерних мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги плати за абонентське обслуговування - за умови укладення індивідуальних договорів або індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо-будинкових систем про надання комунальних послуг та з урахуванням особливостей, визначених цим Законом і Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

У разі якщо виконавець комунальної послуги не є оператором відповідних зовнішніх інженерних мереж, він зобов`язаний забезпечити розподіл, збір та перерахування сплачених споживачами та власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання, коштів на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку оператору зовнішніх інженерних мереж відповідно до договору.

Частина четверта статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» визначає, що періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Пункти 9, 30, 32 Правил № 630 визначають, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг виконала перерахунок вартості тарифів та вилучила з них витрати, пов`язані з обслуговуванням та повіркою загальнобудинкових та індивідуальних засобів обліку, тим самим поклавши обов`язок на власника індивідуального засобу обліку води за власний рахунок здійснювати їх періодичну повірку, обслуговування та ремонт, у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18) міститься правовий висновок про те, що саме виконавець послуги несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку споживача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Із наданого відповідачем у справі КП КМР «Київтеплоенерго» відзиву на позовну заяву та доданої до нього копії публічного Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, опублікованого 28 березня 2018 року в газеті «Хрещатик» випуск №34 вбачається, що саме відповідач КП виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) «Киїувтеплоенерго» з 27 квітня 2018 року є виконавцем послуг з надання власникам (користувачам) житлових та нежитлових приміщень в тому числі квартир на території міста Києва послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (а.с.85).

Таким чином, контроль за проведенням періодичної повірки, обслуговування засобів обліку води у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж повинен здійснюватися виконавцем зазначених послуг. При цьому оплата за повірку лічильника здійснюється споживачем.

Таким чином, суд апеляційної інстанції встановив, що КП «Київтеплоенерго» не контролювало міжповіркові інтервали і не забезпечило проведення повірки установленого у квартирі АДРЕСА_1 лічильника гарячого водопостачання, з урахуванням положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Правил № 630, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344.

У відповідності до п.п. 4 п. 32 Правил виконавець зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого гарячого водопостачання, виконавцем яких є КП «Київтеплоенерго», тому саме відповідач-1 несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі позивачки, його обслуговування і ремонт.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18) та Верховним Судом у постановах: від 26 грудня 2019 року у справі № 522/17085/16-ц (провадження № 61-26756св18),від 20 листопада 2019 року у справі № 398/1581/18 (провадження № 61-44662св18),від 29 квітня 2020 року у справі № 521/6670/18 (провадження № 61-558св19), від 26 травня 2020 року у справі № 229/3182/17 (провадження № 61-38506св18), від 03 червня 2020 року у справі № 233/4684/17 (провадження № 61-24665св18).

При цьому, оплата за повірку лічильника здійснюється споживачем.

Пункт 10 Правил № 630 визначає, що справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил.

Відповідно до пункту 15 Правил № 630 засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вході у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці. Періодична повірка засобів обліку води і теплової енергії проводиться у строк, що не перевищує одного місяця.

За цей час споживач оплачує відповідні послуги у такому порядку: з централізованого постачання холодної та гарячої води - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередні три місяці; з централізованого опалення - згідно із середньомісячними показаннями засобів обліку за попередній опалювальний період. У разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання.

Так, пункт 29 Правил № 630 встановлював ряд прав та обов`язків споживача послуг, серед яких відсутній обов`язок стосовно надання інформації щодо зміни складу зареєстрованих осіб в квартирі у випадку наявності засобів обліку, а також визначено як право, а не обов`язок, на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку.

Разом з тим, підпункт 4 пункту 32 Правил № 630 встановив обов`язок виконавця послуг контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж.

Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку.

Плата за послуги з водопостачання споживачем, у квартирі якого встановлений засіб обліку гарячої води, вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення (абзац п`ятий пункту 15 Правил № 630).

Аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що за наявності у квартирі засобу обліку гарячої води оплата за надані послуги здійснюється згідно з показаннями такого засобу, за винятком випадку виявлення його несправності, що не підлягає усуненню.

Не проведення виконавцем періодичної повірки засобу обліку води не є підставою для неврахування його показників, так як забезпечення проведення повірки є обов`язком виконавця послуг і невиконання ним такого обов`язку не повинно мати негативних наслідків для споживача.

Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі № 753/2748/20 ( провадження № 61-18711св20).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції 10 листопада 2020 року на підставі укладеного договору між ОСОБА_2 як замовником та ВОП ОСОБА_3 було проведено заміну засобу обліку споживання гарячої води та демонтовано лічильник гарячої води типу Novator заводський № 4811570 при цьому показники складали 00151 м3 ( а.с. 33) та одразу ж встановлений новий лічильник обліку споживання гарячої води типу B.Meters заводський № 200598288А із показника 00000 м3. (а.с. 37).

При цьому відповідачами у справі не надано до суду допустимих та належних доказів того, що демонтований в квартирі позивачки лічильник гарячої води - типу Novator заводський № 4811570 мав несправності, які впливали на правильність обліку споживання води і які згідно до п.15 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених постановою КМ України № 630 від 21.07.2005 - у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання), могли бути підставою для не врахування зазначених показників.

Таким чином, споживання гарячої води споживачами квартири АДРЕСА_1 в тому числі і позивачкою поза лічильником не відбувалося, а тому колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неправомірності дій КП КМР «Київтеплоенерго» по не врахуванню у вересні та жовтні 2020 року переданих споживачам показників лічильника гарячої води для нарахування розміру оплати вказаної послуги.

Колегія суддів частково погоджується із доводами апелянта про те, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин положення Постанови Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2010 року № 151 «Про затвердження Порядку проведення перерахунків розміру плати за надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в разі ненадання їх або надання не в повному обсязі, зниження якості» та п.п. 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630 від 21 липня 2005 року, оскільки положення даного пункту стосуються обов`язку виконавця послуг провести перерахунок розміру плати за надання послуг у разі ненадання їх, надання не в повному обсязі, зниження якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України та визначеному договором, однак вказане не призвело до неправильного вирішення спору по суті, та не є підставою для скасування ухваленого у справі судового рішення.

Необґрунтованими, на думку колегія суддів, є посилання апелянта та представника Комунального концерну «Центр комунального сервісу» на те, що ОСОБА_1 є неналежним позивачем у вказаних правовідносинах, оскільки згідно до положень п.13 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Частинами першою та п`ятою статті 13 вказаного Закону передбачено, що Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.

У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Як встановлено із матеріалів справи відповідач на підтвердження своїх прав на отримання плати на користування послугою - постачання гарячого водопостачання, посилався саме на публічний договір приєднання за яким і позивачка у справі, як особа, яка зареєстрована та проживає у вказаній квартирі, є споживачем даних послуг, а тому крім обов`язків, визначених вказаним Договором приєднання та вищезазначеним Законом, має і відповідні права на захист своїх прав.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», подану представником Комісаром Сергієм Петровичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 16 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 08 вересня 2023 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв