Справа № 465/990/23 Головуючий у 1 інстанції: Мартьянова С.М.
Провадження № 22-ц/811/1254/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салата Я.І.

з участю: представника Львівської міської ради Наконечної О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Івзо Плюс» на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року у справі за заявою Львівської міської ради про вжиття заходів забезпечення до пред`явлення позову,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року Львівська міська рада звернулась із заявою про вжиття заходів забезпечення до пред`явлення позову.

В обґрунтування вимог вищезазначеної заяви покликались на те, що Львівською міською радою готується позовна заява до Приватного підприємства «Івзо Плюс», Приватного підприємства «КГК», ОСОБА_1 про скасування реєстрації права власності та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Вказували, що нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (площею 57,4 кв.м.) насправді є тимчасовою некапітальною спорудою, що підтверджується наступним: паспортами прив`язки тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності від 28 лютого 2018 року №ТС-2018-0243-Ф, від 29 листопада 2021 року №Т С-2020-1113-Ф; договором на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення тимчасових споруд від 12 березня 2020 року № Ф-2536-20; ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 листопада 2022 року у справі №1313/665/2012; ухвалою Львівської міської ради від 02 березня 2017 року №1568, додаток 1 (Франківський район № з/п 91, площа ОКЕБ - 56 кв.м); ухвалою Львівської міської ради від 02 березня 2017 року №1613; додатком 1 до ухвали Львівської міської ради від 06.12.2022 №2679 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану».

Стверджували, що нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 є тимчасовою спорудою, право власності на яку згідно ч.4 п.1.6 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно та частини 1, 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягає державній реєстрації в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Така реєстрація проведена на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка скасована. Відповідно до ч. 1 п.1.6. Тимчасового положення державній реєстрації підлягає право власності на закінчене будівництвом нерухоме майно, яке прийняте в експлуатацію у встановленому законодавством порядку. Відповідно до інформації, наданої Управлінням архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради від 23.01.2023 року, містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва на нежитлове приміщення літ. В-1 площею 57,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917) не надавались.

Зазначали, що згідно з наданою інформацією Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 21 грудня 2022 року, відсутні дозвільні документи у Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформація про прийняття декларації про готовність об`єкта до експлуатації приміщення літ. В-1 площею 57,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917) немає. Отже, станом на момент проведення первинної реєстрації на нежитлове приміщення літ. В-1 площею 57,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917) у ПП «КГК» були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, дозвіл на будівництво та документ, що підтверджує прийняття закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації. В результаті реєстрації права власності за Приватним підприємством «КГК» на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв.м, а в подальшому за Приватним Підприємством «Івзо Плюс», ОСОБА_1 порушено права, майнові інтереси законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка позбавлена можливості використовувати та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Вказували, що існують реальні підстави вважати, що відповідач може розпорядитися спірним об`єктом, що знаходиться на праві власності та відчужити його користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить, або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Оскільки, станом на сьогодні, відбулась уже неодноразова перереєстрація об`єкта по АДРЕСА_1 відтак і в подальшому може відбутись ще не одна зміна власника вказаного об`єкта з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У Львівської міської ради достатньо майна для покриття будь яких збитків, які можуть бути заподіяні сторонам внаслідок забезпечення позову а тому відсутні підстави для застосування зустрічного забезпечення.

Просили вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо: 1/10 нежитлового приміщення літ. «В-1» на АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв.м. (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) та нежитлового приміщення літ. «В-1» пл. 57,4 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917).

Оскаржуваною ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Заборонено вчинення сторонам, а також іншим органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України), вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо: 1/10 нежитлового приміщення літ. «В-1» на АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв.м. (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060) та нежитлового приміщення літ. «В-1» пл. 57,4 кв.м. на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917).

Ухвалу суду оскаржило ПП «Івзо Плюс».

В апеляційній скарзі покликається на те, що всупереч чинному законодавству суд не дослідив статус відповідача ПП «КГК», яке вже близько 10 років як припинене, та задоволив заяву про забезпечення позову.

Вважає, що Львівською міською радою при поданні заяви про забезпечення позову не доведено наявності передбачених ч. 2 ст. 149 ЦПК України підстав для вжиття таких заходів, натомість «ІВЗО ПЛЮС» є добросовісним набувачем опорюваного нерухомого майна та відкрито користується ним.

Просить ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року скасувати та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Львівської міської ради Наконечної О.М., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 04 квітня 2012р. Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» зареєстровано за ПП «КГК» право власності на нежитлове приміщення загальною площею 57,4 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917) на підставі ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року у справі 1313/665/2012.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №322878792 від 15 лютого 2023 року на підставі договору купівлі-продажу №1024 від 04 липня 2012р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Гусаком Романом Тадейовичем. 07 вересня 2012 року ПП «КГК» відчужило нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 на користь Приватного підприємства «Івзо Плюс».

Відповідно до п.2 ухвали Львівської міської ради від 06 грудня 2022 року №2679 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану» передбачено затвердити перелік тимчасових споруд, які були встановлені як тимчасові споруди і підлягають вилученню з додатка до ухвали міської ради від 26 грудня 2019 року № 6107 Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова у зв`язку з неправомірним набуттям права власності на тимчасові споруди та є такими, що не введені в експлуатацію у встановленому порядку.

Пунктом 4.1. додатка 1 вказаної ухвали передбачено вилучити з додатка до ухвали міської ради від 26 грудня 2019 року № 6107 тимчасову споруду на АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 36371917), площа ОКЕБ 56 кв.м. площа тимчасової споруди 30/26 кв.м.

Згідно з наданою інформацією Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 21 грудня 2022 року, відсутні дозвільні документи у Реєстрі будівельної діяльності Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до відомостей, які містяться в реєстрі речових прав на нерухоме майно, інформація про прийняття декларації про готовність об`єкта до експлуатації приміщення літ. В-1 площею 57,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917) немає. Отже, станом на момент проведення первинної реєстрації на нежитлове приміщення літ. В-1 площею 57,4 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 36371917) у ПП «КГК» були відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, дозвіл на будівництво та документ, що підтверджує прийняття закінченого будівництвом об`єкта до експлуатації. В результаті реєстрації права власності за Приватним підприємством «КГК» на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 загальною площею 57,4 кв.м, а в подальшому за Приватним Підприємством «Івзо Плюс», ОСОБА_1 порушено права, майнові інтереси законного власника земельної ділянки - територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, яка позбавлена можливості використовувати та розпоряджатися належною їй земельною ділянкою на АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вживати негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Згідно із роз`ясненням, яке міститься в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Умовою до застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Згідно приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

Під час розгляду справи «East/West Alliance Limited» проти України» ЄСПЛ в п. 185 рішення від 23 січня 2014р. нагадав, що вилучення власності в інтересах судочинства, яке не позбавляє власника його майна, а тільки тимчасово припиняє його можливості користуватися та розпоряджатися цим майном, зазвичай пов`язане із здійсненням контролю за використанням власності, що охоплюється сферою застосування другого абзацу статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Вказане узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17.

Крім того, колегія суддів наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів заяви про забезпечення позову встановлено, що предметом майбутнього спору, який буде ініціювати позивач є законність реєстрації права власності щодо: нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (площею 57,4 кв.м.).

Як вбачається із матеріалів заяви, між сторонами існує спір, позивач заперечує як право власності відповідачів на нерухоме майно, так і підстави його виникнення, оскільки зазначає, що жодних підстав для виникнення права власності на нежитлове приміщення на земельній ділянці із конкретно визначеним цільовим призначенням не було.

З врахуванням наведеного, а також беручи до уваги предмет майбутнього позову, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви Львівської міської ради та заборонити вчинення будь-яких дій щодо державної реєстрації (перереєстрації) права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, оскільки такий вид забезпечення позову буде розумним, співмірним та відповідатиме обставинам справи, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Івзо Плюс» - залишити без задоволення.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 20 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.