ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1150/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/5299/21 Категорія: 304090000 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.

секретар Матюха В.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача адвокат Орленко Володимир Васильович;

відповідач ОСОБА_2 ;

представник відповідача адвокат Скіць Станіслав Миколайович;

особа, яка подала апеляційну скаргу представник відповідача адвокат Скіць Станіслав Миколайович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Скіця Станіслава Миколайовича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за довго ром позики із спадкоємця,

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що 05 жовтня 2019 року він, в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у м. Черкаси передав у борг ОСОБА_5 5 500 000 грн.

На підтвердження виникнення зобов`язання за договором позики боржником була видана розписка, з якої вбачається, що ОСОБА_5 отримав у борг 5 500 000 грн., які зобов`язався повернути в строк до 05 квітня 2021 року, без відсотків, але свої зобов`язання повернути позичені грошові кошти ОСОБА_5 не виконав, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

З 30 грудня 2020 року до 16 лютого 2021 року, тобто до дня своєї смерті, ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , якій за життя заповів все майно, на підставі заповіту від 30 грудня 2020 року.

Оскільки померлий свої зобов`язання не виконав та борг не повернув, позивачем, як кредитором спадкодавця з дотриманням передбаченого статтею 1281 ЦК України шестимісячного строку пред`явлено письмову вимогу від 05 серпня 2021 року про повернення боргу за договором позики до спадкоємця ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5 .

Крім того, до видачі свідоцтва про право на спадщину він звернувся у письмовій формі з претензією від 05 серпня 2021 року до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М., у якій інформуючи її про боргові зобов`язання померлого, просив відповідно до пункту 11.1. Правил ведення нотаріального діловодства зареєструвати претензію кредитора в книзі обліку і реєстрації спадкових справ та відповідно до вимог чинного законодавства повідомити про неї спадкоємців, які прийняли спадщину.

Однак на момент звернення до суду з вказаним позовом відповідач претензію кредитора із вимогою повернути грошові кошти за договором позики проігнорувала, що свідчить про свідоме ухилення її як спадкоємця від виконання зобов`язань за договором позики, борг померлого у визначений кредитором строк вона не повернула у зв`язку із чим він змушений звернутися до суду з даним позовом за захистом майнових прав та законних інтересів.

Враховуючи наведене, просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики в розмірі 5 500 000 грн., у межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину ОСОБА_2 , в розмірі, який відповідає її частці у спадщині; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати по сплаті судового збору за подачу даної позовної заяви в розмірі 11 350 грн., за подачу клопотання про забезпечення позову в розмірі 454 грн., та витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи судом першої інстанції в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05 жовтеня 2019 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в сумі 5 500 000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 11350 грн. та витрати пов`язані із правовою допомогою в сумі 15000 грн., а всього 5 526 350 гривень.

Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_5 не міг укласти договір позики 05 жовтня 2019 року, а підпис в розписці від 05 жовтня 2019 року належить не ОСОБА_5 .

У зв`язку із тим, що відповідач ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ,а позивач направив письмову вимогу спадкоємцю в межах строку визначеного частиною 2 статті 1281 Цивільного кодексу України, суд встановив, що обов`язок спадкодавця ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за договором позики із ОСОБА_5 від 05 жовтня 2019 року не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємця. Тому суд прийшов до висновку про доведення позовних вимог про стягнення боргу та задовольнив їх у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції з урахуванням заперечення представника відповідача проти стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зменшив розмір таких витрат, заявлений позивачем, із 30000 грн до 15000 грн та стягнув їх на користь позивача.

Крім того судом стягнуто із відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 11350 грн, а у стягненні судових витрат зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову суд відмовив, у зв`язку із тим, що ухвалою суду відмовлено у задоволенні вказаної заяви позивача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача адвокат Скіць С.М. подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі вказує, що в матеріалах справи відсутні докази про фінансову платоспроможність ОСОБА_1 надати в борг кошти готівкою в розмірі 5 500 000 грн; передача в борг такої великої суми позики не була жодним чином забезпечена; не доведено цільове призначення позики; судом встановлено, що ОСОБА_5 володів об`єктами нерухомого та рухомого майна, достатнього для того, щоб не брати кошти в борг; відсутні докази про потребу ОСОБА_5 у коштах в таких розмірах; суд всупереч закону прийняв показання свідка зі сторони позивача ОСОБА_3 на підтвердження факту передачі коштів; судом не враховано показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5 з 04 жовтня 2019 року до 06 жовтня 2019 року перебував зі своїми друзями ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на риболовлі поза межами офісу у м. Черкаси, а тому не міг бути 05 жовтня 2019 року при передачі коштів.

Вважає, що рішення суду ґрунтується на єдиному доказі сумнівного походження розписці, враховуючи, що вона виконана таким чином, щоб унеможливити за допомогою проведення експертизи доведення факту її підробки (відсутність накладення друкованого тексту та підпису, а при використанні гелевої пасти неможливо встановити дату виконання запису).

Звертає увагу, що вартість спадкового майна приблизно дорівнює сумі боргу, вказаного у сумнівній розписці, що в сукупності з усіма обставинами цієї справи не може бути просто збігом.

Вказує, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції в порушення вимог ст. 1282 ЦК України суд не вказав про обмеження стягнутої суми вартістю одержаного у спадщину майна.

Представник позивача адвокат Орленко В.В. подав відзив на апеляційну скаргу та вказуючи на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити рішення суду без змін.

Крім того просив стягнути із відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 грн.

22 серпня 2023 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Орленка В.В. про розподіл судових витрат, у якій він просить при винесенні рішення про відмову у задоволенні апеляційної скарги стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 30000 грн.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до оригіналу розписки від 05 жовтня 2019 року (том 1 а.с. 212), ОСОБА_5 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5 500 000 грн., готівкою та зобов`язався повернути ОСОБА_1 таку ж суму грошових коштів готівкою в м. Черкаси (або зарахувати на його банківський рахунок, реквізити якого він надасть) в строк до 05 квітня 2021 року, без відсотків.

Розписка написана в присутності двох свідків, надрукована печатним шрифтом, підписана боржником та свідками ОСОБА_3 та ОСОБА_4

30 грудня 2020 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено шлюб (том 1 а.с. 18).

30 грудня 2020 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно заповів ОСОБА_8 . Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Іващенко Г.М. 30 грудня 2020 року за реєстровим № 2174 (том 1 а.с. 19).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер (том 1 а.с. 17).

Спадщину після його смерті прийняла спадкоємиць за заповітом ОСОБА_2 , що сторонами не заперечується.

06 серпня 2021 року ОСОБА_1 направив письмову вимогу від 05 серпня 2021 року спадкоємцю ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , в межах строку визначеного частиною 2 статті 1281 Цивільного кодексу України, у якій заявив вимогу про повернення йому грошових коштів в розмірі 5 500 000 грн. (том 1 а.с. 21).

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 1, 3, 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно застосувавши положення статтей 1046, 1047, 1049, 1220, 1222, 1223, 1268, 1270, 1281 ЦК України, вірно врахувавши правову позицію Верховного суду у подібних правовідносинах, встановив, що обов`язок спадкодавця ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості за договором позики із ОСОБА_5 від 05 жовтня 2019 року не припинився внаслідок його смерті і перейшов до його спадкоємця.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позивач вправі вимагати з відповідача стягнення суми заборгованості за договором позики, в межах вартості одержаного у спадок майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази про фінансову платоспроможність ОСОБА_1 надати в борг кошти готівкою в розмірі 5500000 грн., що передача в борг такої великої суми позики не була жодним чином забезпечена та не доведено цільове призначення позики, а також що відсутні докази про потребу ОСОБА_5 у коштах в таких розмірах та судом не враховано показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , колегія суддів не бере до уваги, оскільки указані обставини не впливають на правильність вирішення справи по суті позовних вимог, були предметом розгляду в суді першої інстанції та їм надана відповідна правова оцінка.

Твердження про те, що оскаржуване рішення ґрунтується на єдиному доказі сумнівного походження розписці, та що вона виконана таким чином, щоб унеможливити за допомогою проведення експертизи доведення факту її підробки, апеляційним судом не враховується, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами той факт, що ОСОБА_5 не міг укласти договір позики 05 жовтня 2019 року, а підпис в розписці від 05 жовтня 2019 року належить не ОСОБА_5 , з чим погоджується і апеляційний суд.

Доказів звернення відповідача до суду із позовом про визнання договору недійсним на момент розгляду даної справи судом першої інстанції надано не було, про що вірно зазначено в оскаржуваному рішенні суду.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 , як спадкоємця ОСОБА_5 , на користь ОСОБА_1 боргу за договором позики в розмірі 5 500 000 грн, є законним та обґрунтованим, тому зміні чи скасуванню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що в резолютивній частині рішення суду першої інстанції в порушення вимог ст. 1282 ЦК України, суд не вказав про обмеження стягнутої суми вартістю одержаного у спадщину майна.

Так, судом першої інстанції встановлено, що на момент смерті ОСОБА_5 йому належало рухоме та нерухоме майно.

Докази про вартість спадкового майна в матеріалах справи відсутні, однак відповідач та його представник у судовому засіданні вказали, що вартість спадкового майна складає в межах 6 000 000 грн.

Відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

З урахуванням викладеного, рішення суду підлягає зміні, з урахуванням положень ст. 1282 ЦК України.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Орленком В.В. подано до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання професійної правничої допомогу в розмірі 30000 грн.

Представник ОСОБА_2 адвокат Скіць С.М. у судовому засіданні просив зменшити розмір судових витрат.

За результатами розгляду справи відповідно до частин першої - третьої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої зазначеної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та підтриманий у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 та постанові від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження розміру судових витрат надано Договір про надання правничої допомоги від 30 липня 2021 року, Додаткову угоду № 2 від 21 серпня 2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 30 липня 2021 року, Акт № 2 виконаних робіт від 21 серпня 2023 року, квитанцію на оплату юридичних послуг у сумі 22000 грн. (т. 2 а.с. 76-80).

Додаткова угода № 2 від 21 серпня 2023 року до Договору про надання правничої допомоги від 30 липня 2021 року, Акт № 2 виконаних робіт від 21 серпня 2023 року, наданих адвокатом містять перелік наданих адвокатом Орленком В.В. послуг під час розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до Акт № 2 виконаних робіт від 21 серпня 2023 року, адвокатом Орленком В.В. та Гриценком Є.Г. погоджено, що вартість наданої адвокатом правничої допомоги становить 30000 грн. сторони погодили, що розрахунок буде проведено наступним чином: 22000 грн. в день підписання даного Акту, 8000 грн. після отримання рішення Черкаського апеляційного суду.

Водночас, згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20, від 29 березня 2023 року у справі № 712/15541/18, такі послуги як опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні відносини, вивчення відповідної судової практики, визначення правової позиції у справі не є такими послугами, які є необхідними, а тому вони не можуть бути враховані при розподілі судових витрат, понесених стороною.

Враховуючи наведене, до витрат на правничу допомогу не відносяться зазначені адвокатом Орленком В.В. у Додаткова угода № 2 від 21 серпня 2023 року та Акті № 2 виконаних робіт від 21 серпня 2023 року наступні послуги: зустріч з клієнтом, надання консультацій; отримання документів, необхідних для надання правничої допомоги у справі, їх початкове опрацювання, вивчення та правовий аналіз матеріалів цих справ; пошук та аналіз судової практики з питання застосування законодавства щодо розгляду даної категорії справ; погодження з клієнтом процесуальних документів; інші консультації по суті справи.

Колегія суддів також враховує, що участь одного адвоката при розгляді справи в судах першої і апеляційної інстанцій свідчить про його обізнаність з обставинами щодо спірних правовідносин, що, поза сумнівом, істотно впливає на обсяг надання ним послуг в межах їх повторного вивчення.

Отже, підготовка цієї справи в суді апеляційної інстанції не вимагала великого обсягу аналітичної й технічної роботи, з огляду на що розмір таких витрат також підлягає зменшенню.

Крім того, під час розгляду справи апеляційним судом адвокат Орленко В.В. був присутній у двох судових засіданнях, одне із яких було відкладено за клопотанням представника відповідача. Так, 23 серпня 2023 року судове засідання тривало 5 хвилин, а 06 вересня 2023 року 57 хвилини. Отже загальна тривалість участі адвоката у судових засіданнях становить 1 годину 2 хвилини.

З огляду на викладене, враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу ОСОБА_1 юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також наявність обґрунтованого клопотання представника позивача про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів приходить до висновку, що справедливим, розумно обґрунтованим та співмірним із вказаними вище обставинами є розмір судових витрат на правничу допомогу, які слід стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 , в сумі 7000 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Скіця С.М. необхідно задовольнити частково, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року змінити.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Скіця Станіслава Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 квітня 2023 року в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 05 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в межах вартості спадкового майна в сумі 5 500 000 грн., судовий збір в сумі 11350 грн., витрати пов`язані із правовою допомогою в сумі 15000 грн.».

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 11 вересня 2023 року.

Судді