УХВАЛА

Іменем України

11 вересня 2023 року

м. Харків

Справа № 638/11646/23

Провадження № 2-з/638/105/23

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі головуючої судді Яковлевої В.М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 - адвоката Цимбалюка Сергія Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

в с т а н о в и в :

06 вересня 2023 року представником ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , адвокатом Цимбалюком С.В., подано позов до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради, про визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання його батька ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що з 21 вересня 2001 року ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який в подальшому розірвано на підставі рішення суду. В шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_2 . Дитина після розірвання шлюбу отримувала батьківське піклування, однак, відповідач, через свої ревнощі, що син більше тягнеться до батька вирішила забрати дитину та з надуманих причин перешкоджає батьку виховувати , бачити та спілкуватися з дитиною.

У подальшому, між сторонами ухвалою Дзержинського районногосуду від 09 листопада 2020 року було затверджено мирову угоду, в якій сторони узгодили графік побачень батька з сином та ночівлі за бажанням сина у батька, а мати, в свою чергу, не повинна була створювати перешкоди в побаченнях з дитиною. Незважаючи на наявність мирової угоди між сторонами, відповідач перешкоджає спілкуванню та побаченням батька з сином, чим порушує психологічний зв`язок між ними.

06 вересня 2023 року адвокатом Цимбалюком С.В. разом із позовом до суду подано заяву про забезпечення позову, в якій останній просить суд забезпечити позов шляхом заборони виїзду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за межі території України без супроводу його батька ОСОБА_1 чи без письмової нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд його батька ОСОБА_1 , до набрання рішенням законної сили.

Заяву мотивовано тим, що ОСОБА_3 постійно переїжджає з одного міста до іншого, та в телефонній розмові погрожувала викраденням дитини та вивезенням її за кордон. Отже, є підстави вважати, що дитина може бути вивезена ОСОБА_3 без погодження з батьком за кордон, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Матеріали справи передані у провадження судді Яковлевої В.М. 07 вересня 2023 року.

З 16-15 год. 07 вересня 2023 року до 11-15 год. 11 вересня 2023 року суддя Яковлева В.М. перебувала у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженню.

Дослідивши викладені в заяві доводи, суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Так, згідно з ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно з п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду; він є керівником юридичної особи або постійного представництва нерезидента (згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру, наданими відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань"), що не виконує встановленого Податковим кодексом України податкового обов`язку щодо сплати грошових зобов`язань, що призвело до виникнення у такої юридичної особи або постійного представництва нерезидента податкового боргу в сумі, що перевищує 1 мільйон гривень, та якщо такий податковий борг не сплачено протягом 240 календарних днів з дня вручення платнику податків податкової вимоги, - до погашення суми такого податкового боргу, у зв`язку з яким таке обмеження встановлюється. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Пунктами 2, 10 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.ст.149-150 ЦПК України застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц та Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 288/162/19.

Враховуючи викладене, обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони малолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виїзду за межі території України без супроводу його батька ОСОБА_1 без письмової нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд його батька ОСОБА_1 , до набрання рішенням законної сили, не відповідає вимогам ст.150 ЦПК України.

Забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України малолітнього ОСОБА_2 не є адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення у даній цивільній справі.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 754/7569/21 висловила правовий висновок, відповідно до якого у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. У таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. В усіх інших спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права, зокрема, на виїзд за межі України не є можливим.

На підставі наведеного суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 - адвоката Цимбалюка Сергія Васильовича про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , який діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Дергачівської міської ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених участині другійстатті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 11 вересня 2023 року.

Суддя В.М.Яковлева