Провадження №2/521/960/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2023 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання Кусяк О.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 р. по справі № 521/452/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 250 444 гривні 69 копійок, що еквівалентно 45 114, 72 доларам США. Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 650 896 грн. 00 коп. Позивач зазначає, що оскільки на рахунки позивача в рамках виконання рішення у справі № 521/452/17, останні кошти, що надійшли від ОСОБА_4 , виконавцем перераховані були лише 12.09.2022 року, в той час як рішення суду було винесено 20.12.2018 року, відтак, з відповідача ОСОБА_4 підлягають стягненню інфляційні витрати та 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання щодо сплати коштів, підтвердженого судовим рішенням. Тому просить суд стягнути з відповідача інфляційні витрати та 3 % річних, починаючи з 28.10.2019 року по 11.09.2022 року на загальну суму 189 282,13 гривень.

Представник відповідача частково не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується з наданим розрахунком позивача, зазначив, що позивач зазначив помилково у позові розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних період прострочення за період з 28.10.2019 року по 11.09.2022 року, адже у відповідача ОСОБА_2 виник обов`язок щодо сплати позивачу грошових коштів у розмірі 650 896 грн. 00 коп., саме з моменту винесення Постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року. Також зазначає, що надані позивачем відомості про надходження до нього грошових коштів в рамках виконавчого провадження ВП № 66714336 з виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року по справі № 521/452/17 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 650 896,00 гривень не відповідають дійсності, а ні по сумам, а ні по датам їх сплати відповідачем ОСОБА_4 , адже приватний виконавець невчасно перераховував позивачу грошові кошти, отримані ним від відповідача.

В подальшому представником відповідача були надані суду письмові пояснення, в яких він надає альтернативний розрахунок інфляційних витрат та 3 % річних з обґрунтуванням своїх доводів.

Позивач в судове засідання не з`явився, з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила суд задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, з`явився представник відповідача, який позовні вимоги визнав частково з урахуванням наданого відзиву та письмових пояснень.

Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторони позивача та заперечення сторони відповідача, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову виходячи з наступного.

На підставі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 1ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77,78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходилася справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що він є сином ОСОБА_5 . Рідна сестра ОСОБА_5 ОСОБА_2 є відповідачем. У ОСОБА_5 та ОСОБА_2 помер батько, після смерті якого відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме будинок по АДРЕСА_1 . Будинок був у поганому технічному стані, підлягав ремонту, були проблеми з документами, а тому спадкоємцями було досягнуто домовленості, відповідно до яких ОСОБА_5 відмовляється від своєї частки на користь ОСОБА_2 . При цьому він зобов`язується провести капітальний ремонт будинку та його якісне покращення, послуги адвоката, що супроводжував процес визнання права власності на будинок. ОСОБА_2 зобов`язувалася в майбутньому подарувати ОСОБА_1 1/2 частину будинку. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ним було зроблено переобладнання житлового будинку в результаті чого вартість будинку збільшено та будинок якісно покращено. 29.08.2018 р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти у розмірі 1265467,90 грн., що еквівалентно 45114,72 доларам США, в якості відшкодування коштів, витрачених на проведення ремонту жилого будинку, розташованого у АДРЕСА_1 , за період з 01.01.2008р. по 01.01.2014р.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 р. по справі № 521/452/17 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 1 250 444 гривні 69 копійок, що еквівалентно 45 114, 72 доларам США.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 р. апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 , діючої в інтересах ОСОБА_2 , задоволено частково, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 грудня 2018 року змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 650 896 грн.

Отже, оскільки Рішення Малиновського районного суду м Одеси від 20.12.2018 р. по справі № 521/452/17 було змінено Постановою Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року в частині суми стягнення грошових коштів, тому у відповідача ОСОБА_2 виник обов`язок щодо сплати позивачу грошових коштів у розмірі 650 грн. 00 коп., саме з моменту винесення Постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. (справа №646/14523/15-ц)

В подальшому, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Вельковим О.В. 06.09.2021 року було відкрито за заявою позивача виконавче провадження ВП № 66714336 на підставі виконавчого листа Малиновського районного суду міста Одеси від 26.07.2021 року з виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 сплачувала на рахунок приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О.В. в рамках виконавчого провадження ВП № 66714336 з виконання Постанови Одеського апеляційного суду від 20.05.2021 року по справі № 521/452/17 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 650 896,00 гривень у наступні дати:

20.01.2022 року 200 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 32 від 20.01.2022 року);

08.02.2022 року 50 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 37 від 08.02.2022 року);

17.02.2022 року 157 500,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 53 від 17.02.2022 року);

22.02.2022 року 70 420,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 54 від 22.02.2022 року);

31.03.2022 року 33 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 16 від 31.03.2022 року);

13.04.2022 року 40 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 95 від 13.04.2022 року);

06.05.2022 року 35 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 12 від 06.05.2022 року);

28.06.2022 року 28 500,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 28 від 28.06.2022 року);

12.07.2022 року 24 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 47 від 12.07.2022 року);

01.08.2022 року 20 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 39 від 01.08.2022 року);

31.08.2022 року 29 000,00 гривень (квитанція АТ «Ощадбанк» № 11 від 31.08.2022 року).

09.09.2022 року 28 000,00 гривень.

Відповідно до ч.1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», грошові кошти, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Згідно ч. 2. Статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі, небанківському надавачу платіжних послуг) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Згідно пункту 3 ч. 1 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження», розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості: у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Таким чином, приватний виконавець мав обов`язок здійснити перерахування на зазначений у заяві стягувача про примусове виконання рішення рахунок у банку отримані від боржника грошові кошти не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на рахунок приватного виконавця, за вирахуванням своєї винагороди у розмірі 10 % від суми надходжень, що надійшли на його рахунок.

Між тим, як вбачається з наданої 16.01.2023 року відповіді приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Велькова О.В. на адвокатський запит представника відповідача, вбачається, що на рахунок з обліку депозитних сум приватного виконавця від боржника ОСОБА_4 в рамках ВП № 66714336 надходили грошові кошти:

20.01.2022 року 200 000,00 гривень;

08.02.2022 року 50 000,00 гривень;

17.02.2022 року 157 500,00 гривень;

22.02.2022 року 70 420,00 гривень;

04.03.2022 року - 876,60 гривень;

04.03.2022 року - 44,13 гривень;

31.03.2022 року 33 000,00 гривень;

11.04.2022року 1581,72 гривень;

13.04.2022 року 40 000,00 гривень;

06.05.2022 року 35 000,00 гривень;

28.06.2022 року 28 500,00 гривень;

12.07.2022 року 24 000,00 гривень;

01.08.2022 року 20 000,00 гривень;

31.08.2022 року 29 000,00 гривень;

09.09.2022 року 28 000,00 гривень.

Також приватний виконавець зазначив у своєму листі про те, що ним було перераховано стягувачу ОСОБА_1 грошові кошти:

21.01.2022 року 181 573,66 (платіжне доручення 1453);

18.02.2022 року 188 636,37 (платіжне доручення 1801);

16.05.2022 року 132 656,78 (платіжне доручення 1884);

23.05.2022 року 31 818,18 (платіжне доручення 1910);

19.08.2022 року 21 818,18 (платіжне доручення 2069);

06.09.2022 року 70 454,55 (платіжне доручення 2185);

12.09.2022 року 24 814,88 (платіжне доручення 2271).

Таким чином, судом встановлено, що приватний виконавець несвочасно здійснював перерахування отриманих від боржника ОСОБА_2 грошових коштів стягувачу ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За змістом статей 524,533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд не погоджується з розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, наданим позивачем, згідно якого сума заборгованості за ставкою 3% річних на кредитну заборгованість складає 47 846,53грн., сума заборгованості за інфляційними витратами складає 141 435,60 грн., адже такий розрахунок був здійснений за період з 28.10.2019 року по 11.09.2022 року на загальну суму 189 282,13 гривень, в той час як обов`язок у відповідача сплатити позивачу грошові кошти виник з 20.05.2021 року.

Крім того, судом враховується та обставина, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Вельков О.В. несвоєчасно здійснював перерахування позивачу ОСОБА_1 отримані від відповідача ОСОБА_2 грошові кошти.

Статтею 273 ЦПК України передбачено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За наведених обставин, суд приймає до уваги доводи представника відповідачки та погоджується із наданим представником відповідачки розрахунком 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, що становить 16 419,35 гривень та розрахунком інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання, що становить 62 166,19 гривень, а всього 78 585,54 гривень.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору пропорційно задоволенню позовних вимог у розмірі 785,70 грн. (41,51%).

Керуючись ст.ст. 16, 461, 526, 625, 631, 1046-1047, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 76-78, 83,133,141, 258-259, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 ) грошові кошти у сумі 3% річних в розмірі 16 419 (шістнадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять)грн..35 коп. та інфляційні витрати в розмірі 62 166 (шістдесят дві тисячі сто шістдесят шість)грн..19 коп., а всього 78 585 (сімдесят вісім тисяч п`ятсот вісімдесят п`ять)грн..54коп..

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 785 (сімсот вісімдесят п`ять)грн..70 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 26 серпня 2023 року.

ГОЛОВУЮЧИЙ І.А.МАЗУН