Справа № 487/3341/22
Провадження № 2/487/797/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

04.08.2023 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Карташевої Т.А., за участю секретаря Верби О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Заводського районного суду міста Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє її представник - адвокат Коваль В.І., звернулася із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якому уточнивши позовні вимоги, просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; встановити опіку над неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , його опікуном; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімумів доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач по справі є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_4 , який приходиться позивачу онуком. Відповідно до даних свідоцтва про народження дитини, батько дитини записаний зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. З дня народження дитини мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Вихованням та розвитком дитини займається позивач по справі, яка є його бабусею. Мати дитини характеризується негативно, зловживає спритними напоями, свідомо самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не турбуючись про його фізичний та духовний розвиток, не турбується про медичний огляд та лікування, харчування. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, призначення опікуна та стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 10.03.2023 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

23.06.2023 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач до судового засідання не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час і місце судового розгляду була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, у якій просила розглядати справу без представника служби, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 13 ЦПК).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Згідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності зі ст. 151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст. 164 СК України.

Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров`я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини.

У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенції про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У Преамбулі Конвенції проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.

Дитині, здатній сформулювати власні погляди, згідно ст. 12 Конвенції, забезпечується право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Статтею 18 Конвенції про права дитини передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно статті 4 Декларації про соціальні і правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо при передачі дітей на виховання та їх всиновленні, на національному і міжнародних рівнях (ООН, 03.12.1986 рік) якщо батьки не виявляють турботу про свою дитину, або вона є неналежною, слід розглядати питання про турботу про неї з боку родичів батьків дитини, передачі дитини на виховання в іншу родину або про всиновлення, або, в разі необхідності, про влаштування дитини до спеціального закладу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується даними свідоцтва про народження від 23.04.2013 року, видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції.

З народження дитини мати ОСОБА_2 залишила свого сина ОСОБА_4 .

Щоб встановити місцезнаходження своєї доньки, матері її онука, ОСОБА_1 зверталася до Миколаївського районного управління поліції ГУНП Миколаївській області щодо встановлення місця знаходження її доньки.

Відповідно до довідки від 03.10.2022 року, виданої дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останній перебуває на обліку в МНП ММР ЦПМСД №3 с/а №4 з народження, піклується за дитину бабуся ОСОБА_1 , займається його піклуванням, щепленням та диспансеризацією.

Наказом начальника Служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 31.03.2022 року з метою соціального захисту дитини, яка залишилася без піклування батьків, з причин збройної агресії рф, тимчасово влаштовано дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в родину баби, ОСОБА_1 до прийняття рішення про її влаштування.

Відповідно до листа директора начального закладу від 29.09.2022 за вих. №369 щодо участі ОСОБА_2 по відношенню до її сина ОСОБА_4 повідомлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зарахований до 1 класу освітнього закладу 01.09.2019 року, вибув 02.08.2022 року. За час навчання дитини ОСОБА_2 не цікавилася навчанням свого сина, його фізичним та розумовим розвитком. Батьківські збори не відвідувала, на запрошення класного керівника не приходила. Богдан приходив до освітнього закладу у переважній більшості у супроводі бабусі ОСОБА_1 , яка і займалася вихованням дитини. Мати дитини ОСОБА_2 декілька разів знаходилася у начальному закладі з ознаками алкогольного сп`яніння, на що їй робилися зауваження, на які вона реагувала гостро, застосовуючи ненормативну лексику.

На даний час дитина ОСОБА_4 проживає разом зі своєю бабусею ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_7 , дитина повністю знаходиться на утримання бабусі.

За місцем проживання ОСОБА_2 характеризується негативно, відносини з сусідами не підтримувала, була схильна до вживання алкогольних напоїв, до адміністративної відповідності не притягувалася протягом 2022 року, на профілактичному обліку в Миколаївському РУП ГУНП в Миколаївській області не перебуває.

ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_7 за місцем проживання характеризуються позитивно, проживають як благополучна сім`я.

Згідно висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.05.2023 року №1639/02.02.01-22/03/14/23, орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені ст. 166 СК України.

Так, згідно ст. 166 СК особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.

Разом з цим, згідно ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 166 СК України).

Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та готувати її до самостійного життя.

Відповідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів, згідно ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України).

Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З огляду на викладене, суд, проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог чинному законодавству України, а також ратифікованим міжнародним документам, беручи до уваги найважливіші інтереси дитини, які, з урахуванням їх природи, переважають над інтересами батьків, вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та стягнення з відповідачів аліментів на утримання дітей.

Виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), враховуючи обставини, визначені ст. 182 СК України, суд вважає, що кожний з відповідачів зобов`язаний і має можливість сплачувати на користь на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімумів доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 01.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст. 169 СК України суд роз`яснює, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Згідно ч. 3 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, регламентовано ст. 167 СК України, за змістом якої переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.

Відповідно до Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України №34/166/131/88 від 26.05.1999 року, опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб. Переважне право серед кількох осіб, які бажають стати опікунами чи піклувальниками над однією і тією ж дитиною, надається: родичам дитини незалежно від місця їх проживання; особам, у сім`ї яких проживає дитина на час, коли стосовно неї виникли підстави щодо встановлення опіки чи піклування.

Згідно довідки МВС України серія ВР-000350157, за обліками МВС громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 05.10.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно подання органу опіки та піклування про доцільність встановлення опіки над дітьми виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 08.05.2023 року №1638/02.02.01-22/03/14/23, у разі задоволення позовних вимог щодо позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає доцільним встановити опіку над дитиною ОСОБА_4 та призначити ОСОБА_1 її опікуном.

Відповідно до соціально-психологічного висновку, зробленого за результатами психологічного діагностування ОСОБА_4 , на замовлення служби у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, було встановлено, що ОСОБА_4 як свою сім`ю сприймає себе та бабусю. Стосунки з матір`ю є невизначеними, оскільки дитини досить тривалий час не спілкується з нею. По відношенню до матері відчуває образу через те, що вона його покинула, не піклується та не проводить час, між ними не має психоемоційного зв`язку, з боку матері не відчуває любові, захисту, зацікавленості його життям, підтримки та бажання жити разом.

З огляду на викладене, оскільки при розгляді справи встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 позбавлений батьківського піклування та потребує встановлення опіки, а також беручи до уваги подання органу опіки та піклування від 08.05.2023 року №1638/02.02.01-22/03/14/23, та враховуючи відсутність обставин, які унеможливлюють призначення ОСОБА_1 опікуном неповнолітнього, позбавленого батьківського піклування, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в цій частині та необхідність їх задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 7, 19, 150, 151, 160, 164-167, 169, 180-183 СК України, ст.ст. 58, 60 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімумів доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 01.11.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , опікуном ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення в межах сплати платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку на апеляційне оскарження. Заочне рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.08.2023.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської, адреса: місто Миколаїв, вулиця Погранична, 9, Код .

Суддя Т.А.Карташева