ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/1186/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 694/1099/22 Категорія: 304000000 Гусарова В.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Фетісової Т.Л.,

секретар: Новицька Н.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;

третя особа - приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна;

особи, які подали апеляційні скарги:

представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Милаш Галина Анатоліївна;

приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Милаш Галини Анатоліївни та апеляційну скаргу приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанової Любов Пантелеймонівни на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна про визнання недійсним договору міни,

в с т а н о в и в :

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог, на стороні відповідача, приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна про визнання недійсним договору міни.

В обґрунтування позовної заяви зазначав, що йому на підставі рішення виконкому Черепинської сільської ради народних депутатів від 20.03.2001 передано у приватну власність земельну ділянку, площею 1,6305 га, яка розташована на території Черепинської сільської ради, що підтверджується державним актом на право власності на землю.

29.03.2013 через складні сімейні обставини та погіршення стану здоров`я, позивач видав на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довіреність на, як вважав ОСОБА_1 , оформлення виплати за пай в грошовій формі.

01.03.2017 позивач уклав договір оренди земельної ділянки з СТОВ «Аграрник», одними із співвласників якого є відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Станом на 29.01.2019 земельна ділянка площею 1,6305 га, кадастровий номер :09:001:0132 ще перебувала у власності позивача, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Позивач, дізнавшись про те, що відповідачі продають СТОВ «Аграрник» та передають земельні ділянки у власність третіх осіб, 31.05.2019 відізвав довіреність.

04.02.2020 з Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що у його власності перебуває інша земельна ділянка, площею 0,002 га (2 кв.м), кадастровий номер :03:003:0564. Дата реєстрації 12.12.2018. Підставою виникнення права власності є договір міни земельними ділянками від 26.12.2018.

Таким чином, позивач вважав, що договір міни був оформлений і внесений до реєстру «заднім числом», оскільки станом на 29.01.2019, тобто через місяць після його оформлення, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у власності ОСОБА_1 ще перебувала земельна ділянка площею 1,6305 га, кадастровий номер :09:001:0132.

На думку позивача, відповідачі, вступивши в злочинний зговір, вводять в оману людей похилого віку та хворих людей, які перебувають в складних життєвих обставинах, скуповуючи за безцінь паї і оформлюючи на себе заповіти.

За таких обставин, позивач просив суд визнати недійсним договір міни земельними ділянками від 26.12.2018 та визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 1,6305 га, кадастровий номер: :09:001:0132.

Рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Митрофанова Л.П., про визнання недійсним договору міни, задоволено.

Визнано недійсним договір міни земельними ділянками від 26.12.2018, посвідчений нотаріусом Митрофановою Л.П., зареєстрований за № 1884 відповідно до якого:

- укладений між ОСОБА_2 , як представником ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , по якому у власність ОСОБА_1 надійшла земельна ділянка площею 0,0020 га., що розташована в адміністративних межах Яснозірської сільської ради Черкаського району, Черкаської області, кадастровий номер :03:003:0564 (номер запису про право власності 29666836 від 26.12.2018) та у власність ОСОБА_3 надійшла земельна ділянка площею 1,6305 г , розташована на землях Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області, кадастровий номер :09:001:0132 (номер запису про право власності 29666680 від 26.12.2018).

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_2 , діючи на підставі довіреності позивача, уклав договір міни земельних ділянок, при цьому довіритель (позивач) зазначений правочин не схвалював, грошових коштів від договору міни не отримував. ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 , за довіреністю від 29.03.2013, укладаючи договір міни земельних ділянок, усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя ОСОБА_1 , та свідомо допускав настання несприятливих наслідків для довірителя.

Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, свідчать про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_2 , який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_1 , з іншою особою - ОСОБА_3 при укладенні договору міни земельних ділянок, оскільки про це свідчить те, що договір укладався всупереч інтересам позивача (обмінювались явно нерівноцінні земельні ділянки), а кошти за договором позивачу передані не були.

Крім того, суд не вбачав підстав для відмови у задоволенні позову в зв`язку з пропуском строків позовної давності, оскільки під час розгляду справи було встановлено та підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що позивач дізнався про оспорюваний договір 04.02.2020, тобто строк позовної давності, на час подання позовної заяви, не сплинув.

Не погоджуючись з рішенням Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 травня 2023 року, представник ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвокат Милаш Г.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу зазначила, що довіреність від 29.03.2013, ОСОБА_1 була прочитана, останній розумів значення своїх дій, її зміст був зрозумілий та відповідав волі позивача, за що ОСОБА_1 здійснено підпис із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові. При цьому, жодного документа чи доказу на підтвердження обставин про погіршення стану здоров`я позивача, ряду хронічних захворювань, поганий зір та слух, несприйняття і розуміння навколишнього стану, позивачем до суду не надано.

Перед укладенням зазначеної довіреності між відповідачами та позивачем було обумовлено, що в подальшому, на підставі довіреності, буде укладено договір міни земельними ділянками, а саме: сторони міняють (обмінюють, передають у власність один одному) належне їм на праві приватної власності нерухоме майно, зокрема, земельну ділянку площею 1,6305 га на земельну ділянку площею 0,002 га. У рахунок компенсації за зменшення обсягу об`єкта права (земельної ділянки) ОСОБА_1 відразу отримав кошти в сумі 12 000 грн, що підтверджується заявою від 29.03.2013, в якій також вказано, що ОСОБА_1 претензій не має і мати не буде.

Пізніше, на підставі зазначеної довіреності, 26.12.2018 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір міни, який посвідчений приватним нотаріусом Митрофановою Л.П. Тобто, вчиняючи спірний договір міни (обміну) земельними ділянками, ОСОБА_2 діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яка була дійсна, чинна та правомірна в силу ст. 204 ЦК України, за якою останній був наділений повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, зокрема укладати договір міни на будь-яку земельну ділянку.

Посилання позивача на те, що станом на 29.01.2019, згідно з інформацією з Державного реєстру Іпотек, останній ще значився власником земельної ділянки з кадастровим номером :09:001:0132, площею 1,6305 га, є неправильним трактуванням вказаних відомостей, оскільки, відповідно до витягу № 154230703 від 29.01.2019, ОСОБА_1 був зазначений не власником земельної ділянки, а орендодавцем.

Скаржник також вказує, що на момент укладення спірного договору міни земельними ділянками, чинним законодавством не було заборонено вчиняти їх обмін. Крім того, оскільки оспорюваний договір вчинений 26.12.2018, положення Закону України № 2498-VIII від 10.07.2018, який набрав чинності 01.01.2019 щодо допустимої різниці між нормативними грошовими оцінками обмінюваних земельних ділянок не більше 10 відсотків, не можуть бути застосовані при вирішенні спору щодо дійсності/недійсності оспорюваного договору міни земельними ділянками.

Окрім того в апеляційній скарзі зазначено про пропуск позивачем строку позовної давності.

29 червня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанової Л.П. надійшла апеляційна скарга на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22.05.2023, в якому остання, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначила, що оскільки право на позов у позивача виникло з 26.12.2018 (з дня укладення спірного договору міни), то, звернувшись до суду з позовом у червні 2022 року, останній пропустив строк позовної давності.

Приватним нотаріусом в апеляційній скарзі також зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази заподіяння збитків позивачу. Щодо відшкодування збитків, які, на думку позивача, йому було заподіяно діями його представника, то відшкодування збитків мають здійснюватися особою, яка їх заподіяла. Якщо договір міни було укладено на невигідних умовах або кошти позивача не було йому передано, то вказане є підставою для звернення з відповідним позовом до представника, а не до сторони договору міни, оскільки відповідач розрахувався з позивачем в особі його представника.

Відтак, заявляючи лише позовну вимогу про визнання договору міни земельними ділянками недійсними, позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту, застосування якого не призведе до поновлення його порушених прав.

Щодо обставин справи та правомірності укладеного договору міни, скаржник зазначає, що вчиняючи спірний договір, ОСОБА_2 діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності, за якою був наділений повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_1 , як власника земельної ділянки, зокрема, укладати договір міни на будь-яку земельну ділянку, визначаючи будь-які умови договорів на власний розсуд, а у відповідача ОСОБА_3 не було сумнівів у законності укладеного договору міни.

Доведеність факту вчинення правочину внаслідок зловмисної домовленості представника з однієї сторони з другою стороною, полягає в тому, що такий договір може бути визнаний недійсним із зазначенням підстав у тому разі, якщо буде встановлено, що третя сторона - контрагент за договором, діяв за домовленістю з представником сторони оспорюваного правочину, внаслідок такої домовленості оспорюваний договір укладено на таких умовах, які не відповідають волі довірителя; умови договору, укладеного представником, очевидно, є невигідними для довірителя, а вигоду отримує тільки сторона - контрагент.

Однак, матеріали справи не містять доказів про те, що був умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості з третьою особою, внаслідок такої домовленості оспорюваний договір укладений на таких умовах, які не відповідають волі довірителя, умови договору, укладеного представником є невигідними для довірителя, а також існує причинний зв`язок між зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками.

13 липня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Гречухи В.І. надійшов відзив на апеляційні скарги відповідачів та третьої особи, в якому зазначено, що апеляційні скарги адвоката Милаш Г.А. та приватного нотаріуса Митрофанової Л.П. не підлягають до задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 , як повірений ОСОБА_1 , тобто посередник при укладенні оспорюваного договору міни, діяв не в інтересах свого довірителя, а у власних інтересах. При цьому, ОСОБА_2 не повідомив свого довірителя про укладення договору та не надав його примірник чи копію договору міни. Про умови оспорюваного договору міни позивачу стало відомо лише після витребування судом нотаріальної справи, що є підставою для визнання судом поважними причини пропуску строку позовної давності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - адвоката Милаш Г.А. та апеляційна скарга приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанової Л.П. підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що з 24.04.2001 ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР-9-24-544 належала земельна ділянка, площею 1,6305 га, розташована на території Черепинської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 8).

29.03.2013 ОСОБА_1 довіреністю уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 бути його представниками з усіма необхідними повноваженнями, серед іншого, у питаннях придбання на ім`я ОСОБА_1 , відчуження, здача в найм (оренду), передача в заставу в забезпечення виконання його майнових зобов`язань, управління, а також вчинення для нього та/чи у його інтересах будь-яких дій, щодо належного йому на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд. Довіреність видана строком на 10 років з правом передоручення повноважень третім особам і дійсна до 29.03.2023 (т. 1 а.с. 14).

На вказаній довіреності міститься відмітка, що така прочитана ОСОБА_1 , її зміст останньому зрозумілий та відповідає його волі, що підтверджено підписом ОСОБА_1 . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Митрофановою Л.П., зареєстровано в реєстрі за № 442.

29.03.2013 ОСОБА_1 , на випадок його смерті, заповів ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 1,6305 га, що розташована на території Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, належну ОСОБА_1 на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР-9-24-544 (т. 1 а.с. 75).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 29.03.2013, останній одержав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 12000 грн за належну ОСОБА_1 , на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ЧР-9-24-544, земельну ділянку площею 1,6305 га, кадастровий номер :00:00:544, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Майнових претензій ОСОБА_1 не має та мати не буде (т. 1 а.с. 79).

Справжність підпису ОСОБА_1 у вказаній заяві засвідчено приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Митрофановою Л.П. Заяву зареєстровано в реєстрі за № 443.

01.03.2017 між ОСОБА_1 (орендодавцем) та СТОВ «Аграрник» (орендарем) було укладено договір оренди землі, відповідно до якого, орендодавець передає для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування (оренда) земельну ділянку, площею 1,6305 га, кадастровий номер :09:001:0132 (попередній :00:00:544), яка знаходиться в адміністративних межах Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Договір укладено на строк до 31 грудня 2065 року (т. 1 а.с. 6-7).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 23.11.2018, земельна ділянка площею 1,6305 га, кадастровий номер: :09:001:0132, яка знаходиться на території Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є приватною власністю ОСОБА_1 . Дата державної реєстрації земельної ділянки - 10.04.2017 (т. 1 а.с. 180).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, сформованого 19.12.2018, земельна ділянка площею 0,002 га, кадастровий номер: :03:003:0564, яка знаходиться в адмінмежах Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, є приватною власністю ОСОБА_3 . Дата реєстрації земельної ділянки - 12.12.2018 (т. 1 а.с. 206).

26.12.2018 між ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності від 29.03.2013 за № 442, з однієї сторони, та ОСОБА_3 , з іншої сторони, укладено договір міни земельними ділянками (далі -Договір міни), за яким:

- у власність ОСОБА_1 надходить земельна ділянка площею 0,002 га, кадастровий номер: :03:003:0564 (земельна ділянка 2), яка знаходиться в адмінмежах Яснозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

- у власність ОСОБА_3 надходить земельна ділянка площею 1,6305 га, кадастровий номер: :09:001:0132 (земельна ділянка 1), яка знаходиться на території Черепинської сільської ради Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т. 1 а.с. 174-176).

У п. 1.7 Договору міни зазначено, що:

- ринкова вартість земельної ділянки 1 за цим договором складає 32610,00 грн (відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки с/г призначення площею 1,6305 га, що розташована за адресою: Черкаська область, Корсунь-Шевченківський район, Черепинська сільська рада, від 08.11.2018);

- ринкова вартість земельної ділянки 2 за цим договором складає 400,00 грн (відповідно до звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки с/г призначення площею 0,0020 га, що розташована за адресою: Черкаська область, Черкаський район, Яснозірська сільська рада, від 20.12.2018).

Пунктом 1.8 Договору міни визначено, що за погодженням сторін вартість земельних ділянок , що належить кожній із сторін визнана рівною і становить 32610,00 грн. За цим договором Стороною два Стороні один здійснюється грошова доплата в сумі 32210 грн. Такий обмін земельними ділянками, визначений Сторонами за взаємним погодженням, за відсутності примусу як будь-якої зі Сторін, так і з боку третіх сторін, а також збігу будь-яких важких обставин.

Відповідно до п. 1.9 Договору міни, своїм підписом під цим договором Сторони підтверджують відсутність претензій будь-якого фінансового характеру одна до іншої.

Вказаний Договір міни підписаний Стороною один - ОСОБА_2 та Стороною два - ОСОБА_3 .

Договір міни посвідчено приватним нотаріусом Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Митрофановою Л.П. та зареєстровано в реєстрі за № 1884.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 26.12.2018, земельна ділянка площею 1,6305 га з кадастровим номером :09:001:0132, є приватною власністю ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 234).

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 04.02.2020, власником земельної ділянки площею 0,002 га, кадастровий номер: :03:003:0564, є ОСОБА_1 , дата державної реєстрації права власності - 26.12.2018, підстава виникнення права власності - договір міни земельними ділянками від 26.12.2018 (т. 1 а.с. 11).

Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей від 31.05.2019, довіреність, посвідчена 29.03.2013, за № 442, припинила дію 31.05.2019 (т. 1 а.с. 13).

Згідно з частиною другою статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказаний правовий висновок узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Довіритель має право вимагати від свого представника та другої сторони солідарного відшкодування збитків та моральної шкоди, що завдані йому у зв`язку із вчиненням правочину внаслідок зловмисної домовленості між ними.

Згідно з положеннями статей 6 і 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками (частина перша статті 78 ЗК України).

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частина друга статті 78 ЗК України).

Земельне законодавство України базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом (пункт «в» частини першої статті 5 ЗК України).

Відповідно до пп. «б» п. 15 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (у редакції, чинній станом на день укладення спірного Договору міни, тобто до 01 січня 2019 року), до набрання чинності законом про обіг земель сільськогосподарського призначення, але не раніше 1 січня 2019 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб, а також крім зміни цільового призначення (використання) земельних ділянок з метою їх надання інвесторам - учасникам угод про розподіл продукції для здійснення діяльності за такими угодами.

Відповідно до пункту «а» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі їх придбання за договором міни.

За договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов`язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості (частини перша-третя статті 715 ЦК України).

У разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву (ч. 1 ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (тут, і надалі у редакції, чинній станом на дату укладення Договору міни)).

Сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку (абз. 11 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», у разі якщо власник земельної ділянки, яка знаходиться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виявляє бажання використовувати належну йому земельну ділянку самостійно, він може обміняти її на іншу земельну ділянку на межі цього або іншого масиву. Обмін земельними ділянками здійснюється за згодою їх власників відповідно до закону та посвідчується нотаріально. Сільські, селищні, міські ради та районні державні адміністрації в межах своїх повноважень сприяють обміну земельними ділянками.

Абзацом першим статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначено один з випадків можливого обміну земельними ділянками, що використовуються власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а не регулює обмін земельними частками (паями), права на які підтверджені сертифікатом, і розподіленими та визначеними у натурі земельними ділянками, які ще не зареєстровані за власниками земельних часток (паїв).

Статтею 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не заборонено обмін земельними ділянками, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в інших випадках, ніж той, який визначений у частині першій цієї статті, як і не заборонено обмін іншими, ніж призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельними ділянками сільськогосподарського призначення.

Заборона відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення визначена у підпункті «б» пункту 15 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК України (у редакції, чинній до 01 січня 2019 року) та винятки щодо можливості обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону стосуються не тільки земельних ділянок, що використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а й інших земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Наявність у сільських, селищних, міських рад і районних державних адміністрацій передбаченого в абзаці одинадцятому ч. 1 ст. 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» повноваження оформляти матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту видачі державних актів на право власності на земельну ділянку (з 01 січня 2019 року - до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку), не виключає можливість обміну згідно з чинним законодавством земельними ділянками, на які вже були видані державні акти на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Такий висновок відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18 (провадження № 14-66цс19), у якому Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-172цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-5цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-464цс16.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18-ц зазначила, що підпункт «б» пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України гарантує можливість обміну не земельної частки (паю) на іншу земельну частку (пай), а земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Частина перша статті 14 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» не обмежує випадки, за яких може бути проведений такий обмін, а визначає одну із можливостей обміну земельними ділянками, що використовуються їхніми власниками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Також, зазначено те, що відповідно до частини третьої статті 715 ЦК України передбачається можливість встановлення у договорі міни доплат.

Проаналізувавши наведені вище докази по справі у сукупності з нормами законодавства колегія суддів вважає, що доводи позивача про порушення при укладенні договору міни пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України та Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» є необґрунтованими та спростовуються наведеним вище.

Таким чином, сторони Договору міни від 26.12.2018 не мали будь-яких заборон щодо обміну земельними ділянками, оскільки обмінялися сформованими земельними ділянками з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та які зареєстровані, а тому на спірні правовідносини не поширюються норми Закону № 899-IV, дія якого поширюється на обмін розподілених між власниками, визначених у натурі земельних ділянок, але які ще незареєстровані відповідно до закону за власниками, тобто таких, які не можуть виступати об`єктом цивільних прав.

Земельні ділянки, обмін яких було здійснено, не знаходяться всередині єдиного масиву, що використовується спільно власниками земельних ділянок чи іншими особами для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Отже, правовідносини, які виникли між ОСОБА_2 , як представником за довіреністю ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 внаслідок укладення договору міни, не суперечать підпункту «б» пункту 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час укладення Договору міни, та відповідають статтям 203, 715, 716 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що, оскільки Договір міни було укладено 26.12.2018, то положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018, який набрав чинності 01.01.2019, щодо допустимої різниці між нормативними грошовими оцінками обмінюваних земельних ділянок не більше 10 відсотків, не можуть бути застосовані при вирішенні даного спору щодо дійсності/недійсності оспорюваного правочину.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає помилковими висновки суду першої інстанції про укладення оспорюваного договору міни в період дії заборони на відчуження земельних ділянок та його недійсність.

Доводи позивача, з якими погодився у рішенні суд першої інстанції, щодо несплати ОСОБА_3 доплати за земельну ділянку позивача в сумі 32210,00 грн, спростовуються матеріалами справи, зокрема, самим Договором міни, у п. 1.9 якого зазначено, що своїм підписом під цим договором сторони підтверджують відсутність претензій будь-якого фінансового характеру одна до іншої.

Також, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 29.03.2013 надав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 довіреність, якою, серед іншого уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на придбання на його ім`я, відчуження, здачу в найм (оренду), передачу в заставу у забезпечення виконання його майнових зобов`язань, управління, а також вчинення для нього та/чи у його інтересах будь-яких дій щодо належного йому на праві приватної власності нерухомого майна, визнаючи в усіх випадках суми, терміни та інші умови на власний розсуд.

Виходячи з зазначеного, ОСОБА_2 протягом 6 років (до припинення дії довіреності - 31.05.2019) був уповноважений на придбання на ім`я ОСОБА_1 , відчуження, здачу в найм (оренду) щодо належного йому на праві приватної власності нерухомого майна. Для цього йому надано право, зокрема, розписуватися за ОСОБА_1 . Тобто довіреність відповідає дійсним намірам позивача створити відповідні юридичні наслідки. Вказана довіреність недійсною визнана не була.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що волевиявлення позивача на укладання спірного договору міни земельних ділянок було дійсним. А тому доводи ОСОБА_1 в суді першої інстанції про те, що під час укладання спірного правочину не було його волевиявлення є необґрунтованими. Крім того, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що посвідчена нотаріусом довіреність отримана в незаконний спосіб.

Сплив позовної давності, є підставою для відмови у позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки апеляційний суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими, то відмовляє в задоволенні позову саме з цієї підстави.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволені, та постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн; з позивача ОСОБА_1 на користь третьої особи приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанової Л.П. слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

У зв`язку зі звільненням відповідача ОСОБА_2 від сплати судового збору, на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з позивача ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - адвоката Милаш Галини Анатоліївни та приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанової Любов Пантелеймонівни на рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 травня 2023 року задовольнити.

Рішення Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 22 травня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна про визнання недійсними договору міни, скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанова Любов Пантелеймонівна про визнання недійсними договору міни, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного нотаріуса Корсунь-Шевченківського нотаріального округу Митрофанової Любов Пантелеймонівни судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Судді Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

Т.Л. Фетісова