печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/55903/21-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач 1: Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП»

відповідач 2: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

представник позивача - адвокат Ковалевська Д. С.

відповідач 2 - ОСОБА_2

представник відповідача 2 - адвокат Кравченко Д.В.,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» (далі - ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП») на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 130 000, 00 грн; із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 250 893, 59 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн; стягнути із відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 30 липня 2021 року о 17 год. 55 хв. на а/д М-05 «Київ-Одесса» 35 км. + 600 м. відбулось ДТП за участю транспортного засобу «BMW 3» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Hyundai Grandeur» д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2021 року, справа №362/4254/21, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у страховика - ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №202816139.

Страхова сума відповідно до Полісу №202816139 становить 130 000, 00 грн.

28.08.2021 року позивачем було направлено засобами поштового зв`язку до ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, додавши всі необхідні документи.

31.08.2021 року ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» було отримано заяву про виплату страхового відшкодування.

3 метою виявлення справедливого розміру матеріального збитку, спричиненого транспортному засобу в результаті ДТП ОСОБА_1 звернувся до суб?єкта оціночної діяльності ТОВ «Клевер Експерт» та уклав договір про проведення експертної оцінки. На виконання укладеного договору про проведення експертної оцінки ТОВ «Клевер Експерт» 26.08.2021 року був складений Звіт №393/08-21 про визначення вартості матеріального збитку, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту складає 380 893, 59 грн, вартість матеріального збитку, що становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, з урахуванням ПДВ становить 186 095, 52 грн, а вартість матеріального збитку без урахування ПДВ - 161 603, 37 грн.

Позивач вважає, що розмір страхового відшкодування, яке повинно бути сплачене на його користь ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» становить 130 000, 00 грн. Крім того, оскільки вартість відновлювального ремонту, тобто кошти, які необхідні для відновлення порушеного права, становить 380 893, 59 грн, то позивачу з боку ОСОБА_2 підлягає виплата різниці між вартістю відновлювального ремонту та лімітом відповідальності страховика, що становить 250 893,59 грн, а також моральна шкода у розмірі 5 000, 00 грн, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.12.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 45, т. 1).

Копію ухвали направлено на адресу сторін, крім того відповідачам направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін (а.с. 46, т. 1).

17.02.2022 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути із ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 128 000, 00 грн, пеню у розмірі 2 240, 88 грн, 3 % річних у розмірі 379, 00 грн; із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 250 893, 59 грн, франшизу у розмірі 2 000, 00 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн; стягнути із відповідачів судові витрати (а.с. 47-56, т. 1).

06.07.2022 року від відповідача 2 ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 58-92, т. 1).

06.07.2022 року від відповідача 2 ОСОБА_2 надійшло клопотання про призначення експертизи (а.с. 93, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2022 року здійснено перехід із розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження у розгляд справи у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 96-97, т. 1).

12.07.2022 року від відповідача 2 ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що зазначена сума позовної вимоги в розмірі 250 893,59 грн є не коректною лише механічно перенесеною позивачем та вступає в супереч висновкам двох експертиз. На думку відповідача підрахунок з урахуванням повторної експертизи №1675 від 30.06.2022 року повинен бути: 170 749,46 грн (матеріальні збитки) - 130 000, 00грн (страхове відшкодування) = 40 000,00 грн (яку повинен відшкодувати відповідач). Наведене вище ще раз підтверджує, що без повторної експертизи, яку повинен призначити суд за клопотанням відповідача 2, попередивши експерта про кримінальну відповідальність, неможливо вирішити справу, постановивши законне, обгрунтоване рішення в справі. Крім того, вказує, що в поданій позовній заяві щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивач вказує, що від вказаної ДТП йому були спричинені моральні збитки, які він оцінює у 5 000, 00 грн. Однак позивачем не надано розрахунку розміру шкоди з яких міркувань він виходив визначаючи його, не надано жодного доказу підтвердженого факту завдання йому моральної шкоди (а.с. 102-139, т. 1).

25.07.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій, зокрема, вказує, що позивач наполягає, що позовні вимоги є абсолютно правомірними та безпомилковими, а саме стягненню з відповідача 2 підлягає сума вартості відновлювального ремонту без врахування зносу (а.с. 142-147, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року призначено у справі авто-товарознавчу експертизу та зупинено провадження у справі (а.с. 176-177, т. 1).

24.02.2023 року на адресу суду надійшов висновок судової авто-товарознавчої експертизи №10082 від 16.02.2023 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Grandeur», д/н НОМЕР_2 , становить 170 734, 61 грн, а вартість відновлювального ремонту - 356 708, 85 грн (а.с. 199-218, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.02.2023 року провадження у цивільній справі поновлено (а.с. 219, т. 1).

03.04.2023 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, у якій просить стягнути із ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 128 000, 00 грн, пеню у розмірі 12 375, 67 грн, збитки від інфляції у розмірі 37 478, 96 грн, 3 % річних у розмірі 5 018, 30 грн; із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 228 708, 85 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн; стягнути із відповідачів судові витрати (а.с. 229-232, т. 1).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 12, т. 2).

Представник позивача - адвокат Ковалевська Д. С. у судовому засіданні надала пояснення, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 2 - ОСОБА_2 та його представник адвокат Кравченко Д. В. у судовому засіданні надали пояснення, вказують, що заявлена позивачем сума є необґрунтованою.

Представник відповідача 1 ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» у судове засідання на з`явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу в судовому засіданні за відсутності представника відповідача 1 ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП».

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 30 липня 2021 року о 17 год. 55 хв. на а/д М-05 «Київ-Одесса» 35 км. + 600 м. відбулось ДТП за участю транспортного засобу «BMW 3» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Hyundai Grandeur», д/н НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03 вересня 2021 року, справа №362/4254/21, ОСОБА_2 було визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 11, т. 1).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у страховика - ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №202816139 (а.с. 12, т. 1).

Страхова сума відповідно до Полісу №202816139 становить 130 000, 00 грн.

28.08.2021 року ОСОБА_1 було направлено засобами поштового зв`язку до ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, додавши всі необхідні документи (а.с. 13-14, т. 1).

31.08.2021 року ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» було отримано заяву про виплату страхового відшкодування (а.с. 15, т. 1).

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно до п.п. 34.1, 34.2, 34.3 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком залучаються їх працівники. Страховиком та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.

Згідно до п.п. 35.1, 35.3 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. Особа, якій подається заява про страхове відшкодування, зобов`язана надавати консультаційну допомогу заявнику під час складення заяви і на вимогу заявника зобов`язана ознайомити його з відповідними нормативно-правовими актами, порядком обчислення страхового відшкодування (регламентної виплати) та документами, на підставі яких оцінено розмір заподіяної шкоди.

Згідно до п.п. 36.1, 36.2, 36.4, 36.7 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика. У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Рішення страховика про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») .

Так, вина відповідача 2 ОСОБА_2 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді та вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, встановлена постановою Васильківського районного суду Київської області від 03.09.2021 року, справа №362/4254/21, яка набрала законної сили 14.09.2021 року.

Таким чином, позивач зазнав матеріальних збитків, завданих його автомобілю марки «Hyundai Grandeur», д/н НОМЕР_2 , з вини відповідача, що підтверджується матеріалами справи.

У зв?язку із цим 28.08.2021 року позивачем було направлено засобами поштового зв`язку до ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про виплату страхового відшкодування, додавши всі необхідні документи. 31.08.2021 року ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» було отримано заяву про виплату страхового відшкодування.

Однак, страховиком ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» не здійснено виплату страхового відшкодування позивачу. Будь-яких доказів, щоб підтверджували сплату страховиком ОСОБА_1 страхової виплати суду не надано, отже вказана страхова виплата підлягає стягненню із відповідача 1 на користь позивача.

Враховуючи п. 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що обмежує ліміт відповідальності страховика в межах страхової суми, то розмір страхового відшкодування, що має бути виплачений ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» позивачу становить 128 000, 00 грн, тобто у межах ліміту ліміт відповідальності страховика у розмірі 130 000, 00 грн, за вирахуванням франшизи у розмірі 2 000,00 грн. Так, оскільки страховиком досі не здійснено в добровільному порядку виплату страхового відшкодування, то із ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» підлягає стягненню страхове відшкодування у розмірі 128 000, 00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних від неповернутої суми, інфляційних втрат та пені, суд зазначає наступне.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Доказів виконання зобов`язання відповідачем перед позивачем матеріали справи не містять.

З огляду на те, що відповідач порушив грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

У частині 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Суд перевіривши розрахунок позивача, вважає його вірним. При цьому суд зазначає, що позивачем в цій частині позовні вимоги за час розгляду справи в суді не збільшувалися, іншого розрахунку суду не надано.

Відповідач 1 ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надав.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення із ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» пені у розмірі 12 375, 67 грн, 3 % річних від неповернутої суми заборгованості у розмірі 5 018, 30 грн та інфляційних втрат у сумі 37 478, 96 грн, є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо стягнення із відповідача 2 ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 228 708, 85 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі абз. 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року, справа № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20).

Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Положеннями статті 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Таким чином, у відповідача 2 ОСОБА_2 виник обов`язок відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Що стосується визначення розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року, справа №924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової авто-товарознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ.

З наведеного вбачається, що у разі наявності спору щодо розміру страхового відшкодування власнику транспортного засобу суд виходить з фактичної суми, встановленої, зокрема, висновком судової авто-товарознавчої експертизи.

Так, для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03.11.2022 року було призначено судову авто-товарознавчу експертизу.

Відповідно до висновку судової авто-товарознавчої експертизи №10082 від 16.02.2023 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «Hyundai Grandeur», д/н НОМЕР_2 , становить 170 734, 61 грн, а вартість відновлювального ремонту - 356 708, 85 грн (а.с. 199-218, т. 1).

Таким чином, для визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, суд вважає за можливе взяти за основу висновок судової авто-товарознавчої експертизи №10082 від 16.02.2023 року, оскільки вказаний висновок є належним доказом у справі.

Так, оскільки розмір страхової виплати, що підлягає стягненню із страховика ПрАТ «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» становить 128 000, 00 грн, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем 2 ОСОБА_2 у результаті дорожньо-транспортної пригоду, тому відповідач 2 в силу ст. 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди, якою є вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, і страховою виплатою, а саме у розмірі 228 708, 85 грн.

Отже, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення із відповідача 2 ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 228 708, 85 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення із відповідача 2 ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч. 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

У пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року, справа №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Аналогічний висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19)).

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації.

В обґрунтування позовних вимог про відшкодування завданої моральної шкоди позивач посилається на те, що в результаті дій відповідача 2 було пошкоджене майно позивача, що безумовно вплинуло на якість його повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що позивач був вимушений витрачати час на пошук експертної організації, звертатись до СТО та страхової компанії, звертатись за допомогою до адвоката.

З огляду на доведеність того факту, що внаслідок протиправних винних дій ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої було пошкоджено належний позивачу автомобіль, що об`єктивно викликало у нього переживання та порушення звичного способу життя, вимагало часу та зусиль для відновлення попереднього стану, суд приходить до висновку про доведеність факту заподіяння позивачу моральної шкоди та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер правопорушення, ступінь тяжкості заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди наслідків, глибину моральних та душевних страждань позивача внаслідок пошкодження належного йому майна, інших обставини, які мають істотне значення, а також вимоги розумності і справедливості, тому з урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що належною компенсацією завданої позивачу моральної шкоди є сума 5 000, 00 грн.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв?язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 22, 23, 524, 533-535, 625, 979, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про страхування», ст. ст. 6, 9, 22, 28, 29, 34, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 128 000, 00 грн, пеню у розмірі 12 375, 67 грн, збитки від інфляції у розмірі 37 478, 96 грн, 3 % річних у розмірі 5 018, 30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 228 708, 85 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 942, 57 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 942, 57 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач 1: Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «Ю.БІ.АЙ-КООП», адреса: вул. Бастіонна, 5/13, м. Київ, 01014, .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 11.09.2023 року.

Суддя Г. О. Матійчук