ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7873/23 Справа № 212/3986/23 Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/3986/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство "Криворізький залізорудний комбінат",

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2023 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 21 липня 2023 року,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Позовна заява мотивована тим, що 31.03.2010 ОСОБА_1 був прийнятий кріпильником у шахтобудівельному управлінні АТ «Кривбасзалізрудком» з повним робочим днем в підземних умовах.

02.08.2022 він звільнився з підприємства за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію.

24.01.2023 висновком професійної лікувально-експертної комісії Державного підприємства «Українського науково-дослідного інституту промислової медицини» п озивачу встановлені діагнози захворювань: Радикулопатія попереково-крижева та шийна з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаточного періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобів; Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня; Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня ( з легким зниження слуху). Захворювання професійні.

01.06.2023 висновком спеціалістів Дніпропетровської обласної МСЕК Позивачу первинно встановлено 3 групу інвалідності, визначено 65% втрати працездатності, протипоказані - важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, робота в умовах виробничого пилу та шуму, рекомендовані заходи щодо відновлення працездатності - спостереження у сімейного лікаря та невролога, санаторно-курортне та медикаментозне лікування.

20.03.2023 складено Акт розслідування причин виникнення в мене професійних захворювань, відповідно до якого причинами виникнення в професійних захворювань зазначено: важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 7 кг і складала 37 кг при нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі 42% зміни при нормі до 25%; періодичне перебування у вимушеній робочій позі 25% зміни при нормі до 10%; нахили тулуба 125 разів за зміну, при допустимому - 51-100 разів; пил переважно фібро генної дії: концентрація пилу переважно фібро генної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничнодопустиму в 2,17 разів (4,11-4,33 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3).

Внаслідок незабезпечення належних умов праці (перевищення гранично допустимих норм праці на моєму робочому місці), позивачу було заподіяно моральну шкоду. Яка полягає у фізичному болю та стражданнях, виражених у тривалому розладі його здоров`я. ОСОБА_1 часто лікувався, але покращень не відчував, що призвело до стресу на ґрунті переживань і психологічного перевантаження, що викликало нервове виснаження та психічну роздратованість. Неналежне виконання працівниками з охорони праці своїх посадових обов`язків призвело до різкої, несподіваної і тривалої, в негативний бік, зміні звичного способу та якості життя. На теперішній час позивач не працює, не має можливості як за станом здоров`я, так і за медичними показниками.

Оскільки професійне захворювання у позивача виникло внаслідок порушень норм охорони праці, допущених підприємством, де він працював, то заподіяна моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

Свої моральні і душевні страждання позивач, виходячи з критеріїв розумності та справедливості, оцінює в 320000,00 гривень та просить стягнути з відповідача на його користь за спричинену моральну шкоду, у зв`язку із ушкодженням здоров`я, зазначену суму, без утримання усіх податків та обов`язкових платежів.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 180 000,00 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з АТ «Кривбасзалізрудком» на користь держави судові витрати у розмірі 1 800,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Зазначає, що ним оцінено свої моральні страждання, виходячи з критеріїв розумності і справедливості, тоді як суд першої інстанції безпідставно занизив розмір моральної шкоди. При цьому, просить суд апеляційної інстанції врахувати ступінь втрати ним професійної працездатності, визнання його людиною з інвалідністю третьої групи та причини виникнення професійних захворювань.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач АТ «Кривбасзалізрудком» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача АТ «Кривбасзалізрудком» - Овчиннікова Б.С., який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював у Акціонерному товаристві «Кривбасзалізрудком» з 31.01.2010 по 02.08.2022 (12 років 06 місяців). Звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20.03.2023, встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме:

- важкість праці: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 7 кг і складала 37 кг при нормі до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі 42% зміни при нормі до 25%; періодичне перебування у вимушеній робочій позі 25% зміни при нормі до 10%; нахили тулуба 125 разів за зміну, при допустимому - 51-100 разів.

- пил переважно фібро генної дії: концентрація пилу переважно фібро генної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала граничнодопустиму в 2,17 разів (4,11-4,33 мг/м3 при ГДК 2.0 мг/м3).

Відповідно до інформаційної довідки про умови праці від 27.09.2022 за №ДН/4.6.2/5585, наданої Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області, умови праці підземного кріпильника дільниці №5 проходки шахти «Гвардійська» («Козацька») шахто будівельного управління ОСОБА_1 відносяться за вмістом аерозолю переважно фіброгенної дії в повітрі робочої зони - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за показниками мікроклімату - до 3 класу 1 ступеня «шкідливі», за показниками рівню шуму - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за показниками рівня вібрації локальної до 3 класу 1 ступеня «шкідливі», за показниками важкості праці - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі», за показниками напруженості праці - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі». Загальна оцінка умов праці працівника відноситься - до 3 класу 2 ступеня «шкідливі».

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 24.01.2023 за №128, Позивачу було встановлено професійне захворювання:

- Радикулопатія попереково-крижева та шийна з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим і мязово-тонічним синдромами, вираженим периферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок, нейродистрофією у вигляді двобічного плечелопаточного періартрозу, остеоартрозу у поєднанні з періартрозами ліктьових та колінних суглобів;

- Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. ЛН першого-другого ступеня;

- Хронічна двобічна сенсоневральна (нейросенсорна) приглухуватість другого ступеня ( з легким зниження слуху). Захворювання професійні.

Відповідно до довідок МСЕК від 01.06.2023 серії 12 ААА № 129509 та серії 12 ААВ №130966, позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 65% (ХОЗЛ) та третя група інвалідності, з переоглядом 10.04.2024. Відповідно до рекомендацій МСЕК, позивач потребує «забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно-курортне лікування». Протипоказана важка праця в умовах виробничого пилу, тривала хода, вимушена поза, переохолодження.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України й виходив з обов`язку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду, завдану у зв`язку з отриманими ним на виробництві відповідача професійними захворюваннями.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 180 000,00 грн., суд виходив з обставин отримання шкоди позивачем, наявності фізичних та душевних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у способі життя позивача, зменшення обсягу трудової діяльності, необхідність проходження курсу лікування, обмеження життєвої активності позивача і необхідності додаткових зусиль для організації свого життя, неможливість відновлення попереднього стану та відсоток втрати ним професійної працездатності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 20 березня 2023, причиною професійних захворювань позивача є робота протягом більш ніж двадцяти років, а саме у період з 05 лютого 2001 року по 02 серпня 2022 року, в умовах впливу шкідливих факторів, що перевищували нормативні, із яких 12 років 04 місяці на АТ «Кривбасзалізрудком».

Отже, роботодавець, у тому числі й АТ «Кривбасзалізрудком», під час роботи позивача допустив перевищення гранично допустимого рівня концентрації небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища, що є порушенням ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

Суд першої інстанції при постановленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода під час його роботи на підприємстві відповідача, у шкідливих умовах, що стало причиною його професійних захворювань, яке потягло за собою втрату працездатності та необхідності подальшого тривалого лікування у медичних закладах.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що позивачу ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок відповідача АТ «Кривбасзалізрудком».

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 65% та визнаний людиною з інвалідністю ІІІ групи. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я у повному обсязі неможливе.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справ з аналогічними правовідносинами, а також критеріям розумності, виваженості і справедливості у його ситуації.

Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди суд врахував, що життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, внаслідок отриманих професійних захворювань, працю в шкідливих умовах праці протягом більш ніж двадцяти років, а саме у період з 05 лютого 2001 року по 02 серпня 2022 року, із яких 12 років 04 місяці на АТ «Кривбасзалізрудком», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів, що потягло втрату працездатності у загальному розмірі 65%, з визнанням позивача особою з інвалідністю третьої групи, безстроково, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, вважає що є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації буде визначення розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 180 000,00 грн.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 липня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 12 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: