РІШЕННЯ

Іменем України

06.09.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

Головуючої судді Мартьянової С.М.

за участю секретаря Сеньків А.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання договору застави фіктивним, визнання добросовісним набувачем,-

ВСТАНОВИВ:

До Франківського районного суду м. Львова з позовної заявою (яка в подальшому була уточнена) звернувся ОСОБА_1 , в особі свого представника) до ОСОБА_2 та ПАТ «Кредобанк» про визнання договору застави фіктивним, визнання добросовісним набувачем, стягнення матеріальної та моральної шкоди. в якій просив суд визнати договір застави між Пат «Кредобанк№ та ОСОБА_2 від 25.02.2012 року фіктивним; Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем транспортного засобу автомобіля марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 ; залишити транспортний засіб у власності позивача та зняти всі обмеження щодо використання його права власності на транспортний засіб, та стягнути судові витрати з відповідачів.

В обґрунтування позовних вимог (уточнених) посилається на те, що до Саратівського районного суду Одеської області представником Атанасова В.В. було подано позовну заяву до ОСОБА_2 , ПАТ «Кредобанк», в якій просили суд визнати ОСОБА_1 , добросовісним набувачем транспортного засобу автомобіля марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , залишити транспортний засіб у власності Позивача та зняти всі обмеження щодо використання його права власності на транспортний засіб.

Розглянувши вищезазначену позовну заяву, суддею Саратського районного суду Одеської області в ухвалі від 05.09.2016 року, було встановлено достатньо фактів, які свідчать про те, що уповноважені посадові особи ПАТ «Кредобанк» своїми діями умисно сприяли протиправному відчуженню ОСОБА_3 заставного майна, а саме автомобіля марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , а отже не можна стверджувати, що заставне майно вибуло з володіння власника (ПАТ «КРЕДОБАНК») та особи у володінні якої воно перебувало ( ОСОБА_3 ) виключно з їхньої волі.

Згідно тексту ухвали від 05.09.2016 року, суддя Саратського районного суду Одеської області вважає ОСОБА_1 добросовісним набувачем транспортного засобу автомобіля марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_2 , а також зазначає, що законні підстави про позбавлення його цього майна відсутні.

Також у вказаній ухвалі було зазначено про те, що розглянувши позов суддя Саратівського районного суду Одеської області, вирішила, що позовна заява підлягає поверненню згідно ч.2 ст. 109 ЦПК України. Враховуючи, що справа не підсудна Саратському районному суду Одеської області, суд вирішив за необхідне повернути позовну заяву представнику позивача для звернення до належного суду.

Тому керуючись вищезазначеним, ОСОБА_1 та його представник звернулися до Франківського районного суду м. Львова.

Так, 16.11.2013 в місті Одесі в автосалоні «AutoMaximum» ОСОБА_1 , придбав автомобіль марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, сплативши за нього 24 000 доларів США. Під час реалізації вказаного автомобіля представник автосалону, запевнив ОСОБА_1 , що вказаний автомобіль знаходиться в доброму технічному стані та станом на 16.11.2013 не має обтяжень, які можу перешкодити його відчуженню чи набуття права власності.

Крім того, на час реалізації в автосалоні «AutoMaximum» автомобіль був знятий з обліку транспортних засобів, і перебував на транзитних номерних знаках. Після придбання вказаного автомобіля в автосалоні «AutoMaximum», ОСОБА_1 зареєстрував право власності на дане авто, поставив на облік, отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 16.11.2013, та державні номерні знаки НОМЕР_2 . При реєстрації вказаного автомобіля в центрі ДАІ 5103 та видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, не було встановлено наявності обтяжень, та інших обставин в наслідок яких виникли б законні підстави для відмови у реєстрації права власності на вказаний транспортний засіб.

28.07.2016 Саратським районним судом Одеської області, відкрито провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про звернення стягнення предмету застави.

Згідно з викладених в позовній заяві обставин стало відомо, що 24.02.2012 між ПАТ «КРЕДОБАНК», та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір №234А-240212, згідно з яким Банк надав позичальнику у кредит грошові кошти в розмірі 203103,75 гривень.

25.02.2012 був укладений Договір застави транспортного засобу, згідно якого предметом застави є транспортний засіб марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, НОМЕР_4 , котрий належав ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого ДДАІ МВС України, від 23.02.2012 року, тобто до укладання Кредитного договору №234А-240212 та Договору застави транспортного засобу серії НОМЕР_5 виданого ДДАІ МВС України особливих відміток про кредитний договір та заставу автомобіля.

Даний факт може свідчити про наявність злочинної змови ОСОБА_2 та працівників ПАТ «Кредобанк», метою якого було подальше безперешкодне відчуження ОСОБА_2 заставного майна.

І лише 27.02.2012 внесено відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна Львівською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, що свідчить про неналежне вжиття банком заходів для забезпсення незаконного відчуження заставного майна.

Таким чином уповноважені посадові особи ПАТ «Кредобанк» не лише не вжили заходів, щодо запобіганню протиправного відчуження заставного майна, а навпаки умисно всіляко сприяли цьому.

Після укладання вказаних договорів ОСОБА_2 в невстановлений час передав вищевказаний автомобіль марки: HYUNDAI, модель SONATA на реалізацію до автосалону «AutoMaximum» в м. Одеса, не отримавши офіційної згоди та не поставивши до відома в передбаченому порядку ПАТ «Кредобанк». Метою чого було отримання незаконного прибутку в наслідок реалізації заставного автомобіля.

Після чого працівниками автосалону «AutoMaximum» вказаний автомобіль продано 16.11.2013 року ОСОБА_1 , при цьому не повідомлено про наявність обтяжень, а сам ОСОБА_1 ніяким чином знати про обтяження не міг та і не знав.

Окрім того, Суворовським відділом поліції в місті Одеса Головного управління Національної поліції в Одеській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0002969 від 23.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, а саме підробки HYUNDAI -SONATA, д.н.з. НОМЕР_4 , який був предметом застави до Договору застави укладеному 25.02.2012 ЖЄО 18244.

Отже, достатньо фактів свідчить, що уповноважені посадові особи ПАТ «Кредобанк» своїми діями умисно сприяли протиправному відчуженню ОСОБА_2 заставного майна, а саме автомобіля HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , а отже не можна стверджувати, що заставне майно вибуло з володіння власника (ПАТ «Кредобанк») та особи у володінні якої воно перебувало ( ОСОБА_2 ) виключно х їхньої волі.

ОСОБА_1 є добросовісним набувачем транспортного засобу автомобіля марки HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , а законній підстави про позбавлення його цього майна відсутні.

Враховуючи те, що автомобіль марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , переданий в заставу ПАТ «КРЕДОБАНК», згідно договору «Застави транспортного засобу» від 25.02.2015 року, вважаю за необхідне залучити ПАТ «КРЕДОБАНК» в якості відповідача по даній справі.

Окрім цього, після зіставлення усіх обставин справи стає зрозумілим, що укладений між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 договір застави транспортного засобу від 25.02.2012 р. є фіктивним, оскільки вчинений без наміру створення правових наслідків та укладеного внаслідок зловмисної домовленості представника ПАТ «КРЕДОБАНК» з ОСОБА_2 , що суперечило інтересам банку.

Дана правова норма закріплена ст. 234 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У зв`язку з вищевикладеним позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Дана цивільна справа перебувала в провадженні судді Марків Ю.С.

Ухвалою суду від 21.11.2016 року відкрито провадження у справі та призначено у справі судове засідання.

20.12.2016 року від представника ПАТ «Кредобанк» надійшли заперечення на позов, відповідно до яких він просив суд відмовити повністю у задоволені позовних вимог посилаючись на наступні обставини.

Так, як вбачається з Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №35041559 від 27.02.2012, обтяження (застава) автомобіля марки HYUNDAI SONATA (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , дійсне до 27.02.2017 року.

Отже, новий власник заставного автомобіля (позивач) на момент набуття права власності на заставний автомобіль відповідно до вимог ч.1 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 388 ЦК України не може вважатися добросовісним набувачем, так як на момент придбання автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості про обтяження цього рухомого майна, які позивач міг перевірити в любий момент.

ПАТ «Кредобанк» також підтверджує, що 28.07.2016 року Саратським районним судом Одеської області постановлена ухвала про відкриття провадження у цивільній справі №513/655/16-ц за позовом ПАТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави.

Даний позов було зумовлено тим, що в рамках виконавчого провадження Начальником ВДВС Крижопільського РУЮ був отриманий лист від Начальника Крижопільського Центру УДАІ УМВС України у Вінницькій області від 21.08.2015 року, відповідно до якої повідомлено, що за боржником ОСОБА_2 жодного транспортного засобу вже не зареєстровано.

Відповідно до відповіді заступника директора Регіонального сервісного центру МВС у Вінницькій області від 11.05.2016 року новим власником легкового автомобіля є HYUNDAI, SONATA, д.н.з. НОМЕР_2 (попередній номерний знак НОМЕР_4 ), номер кузова НОМЕР_1 є ОСОБА_1 .

Окрім того, для визнання договору застави фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

ПАТ «Кредобанк» категорично заперечує стосовно зазначених обвинувачень з боку позивача. Адже в силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати кошти з вартості заставленого рухомого або нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. А тому відсутній жодний умисел та майновий інтерес сприяти позичальнику (відповідачу 1) в незаконній реалізації заставного авто.

27.02.2012 року ПАТ «Кредобанк» були внесені відомості до Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 35041559 від 27.02.2012, обтяження (застава) автомобіля марки HYUNDAI SONATA (реєстраційний номер НОМЕР_4 ), 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . А тому відповідач ПАТ «Кредобанк» здійснив всі залежні від нього дії для забезпечення дійсності забезпечення заставою спірного авто відповідно до договору застави від 25.02.2012 року.

Також, ПАТ «Кредобанк» вважає безпідставні звинувачення в тому, що договір застави на автомобіль був укладений 25.02.2012, а відповідач 2 наклав обтяження 27.02.2012 року, адже 25 та 26 лютого 2012 року це вихідні (неробочі) дні. В будь-якому випадку зазначені обставини жодного відношення не мають до наслідків придбання позивачем заставного автомобіля, так як на дату його придбання позивачем 16.11.2013 року обтяження на це авто вже існувало у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

10.02.2016 року уповноваженим представником ПАТ «Кредобанк» направлено прокурору Бершадської прокуратури заяву про порушення кримінального провадження та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за складом злочину, передбаченого ч.1 ст. 388 КК України (незаконні дії щодо заставленого майна).

Позивач жодним чином не обґрунтував яким чином визнання фіктивним договору застави 2012 року ( в якому він навіть не є стороною правочину) сприятиме захисту його цивільних прав та інтересів (та яких прав та інтересів) за правочином щодо придбання майна (авто) у 2013 році.

23.07.2017 року від представника ПАТ «Кредобанк» надійшли заперечення, в який він зазначає, що твердження позивача про відсутність у внутрішньовідомчих базах даних МВС України інформації щодо будь-яких обтяжень, обмежень та/або заборон відчуження заставного транспортного засобу як на достатні для правомірного відчуження обтяженого рухомого майна та визнання набувача такого майна (у даному випадку позивача) добросовісним результат помилкового використання норм права, оскільки не було враховано їх системність, а саме наявність спеціальних норм, які регулюють специфічне коло правовідносин які виникають, змінюються та припиняються у зв`язку із заставою.

Як вбачається з витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на спірний заставний автомобіль обтяження за Договором застави від 25.02.2012 року було зареєстроване 27.02.2012 року, зі строком дії до 27.02.2017 року, який було продовжено 13.01.2017 року до 13.01.2022 року.

Будь-яка згода ПАТ «Кредобанк» не надавалася, а обтяження було зареєстровано у день укладання договору застави зазначеного автомобіля, містилося в реєстрі на момент незаконного відчуження та міститься там й досі позивач є недобросовісним набувачем, а відтак застава зберегла для нього свою силу оскільки останній набув майно разом з обтяженням, а тому доводи добросовісності позивача є необґрунтованими, та становлять собою результат помилкового використання норм права.

22.12.2017р. справа передана судді Мартинишин М.О. на виконання рішення зборів суддів №6 від 12.12.2017 року та з метою дотримання передбаченого законом строку розгляду справи.

Відповідно до пп.9 п.1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції Закону №2147-VIII від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р.) (далі ЦПК України від 03.10.2017р.) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

12.01.2018 року суддею Мартинишин М.О. прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання, 30.05.2018 року призначено в судове засідання.

20.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ПАТ «Кредобанк», в якому представник фактично посилався на ті самі обставини, які ним були вказані у попередніх запереченнях, а також зазначив, що позивачем не надано суду копії договору купівлі-продажу, який був укладений 16.11.2013 року між автосалоном «AutoMaximum» та ОСОБА_1 , який підтверджував дійсність придбання вказаного в позові авто.

Ухвалою суду від 30.05.2018 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, розпорядження керівника апарату Франківського районного суду м. Львова № 110/Р від 25.09.2019 року, 25.09.2019 року вказану цивільну справу передано судді Мартьяновій С.М.

Ухвалою суду від 10.10.2019 року цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судове засідання

Розгляд справи визначено здійснювати за правилами загального провадження.

В судове засідання викликати учасників справи.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, в матеріалах справи містяться заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник ПАТ «Кредобанк» в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву та заперечення, в який просив суд відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомленні належним чином, будь-яких заяв, клопотання на адресу суду не надходило. Представник відповідача ознайомлена з матеріалами справи відповідно до її заяви 15.11.2021 року, проте відзиву на позовну заяву надано не було,

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 16.11.2013 року за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , 2012 року випуску, легковий седан, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 . (т.1 а.с.6,7)

24.02.2012 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №234А-240212, відповідно до якого банк видає позичальнику кошти в сумі 203 103,75 грн строком до 23.02.2019 року. (т.1 а.с.15-16)

Відповідно до укладеного кредитного договору кредит надавався на наступні цілі: для здійснення часткової оплати за договором купівлі-продажу транспортного засобу Hyundai модель Sonata, дата випуску 2012 р.в., № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 , укладеного між позичальником та ТОВ «БОГДАН- АВТО ОДЕСА» в сумі 198150,00 грн.%; Для оплати страхування від нещасного випадку, згідно договору страхування укладеного між позичальником та СК «Альфа Страхування» в сумі 4953,75 грн.

25.02.2012 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір застави транспортного засобу, який посвідчено приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області питель М.С. (т. 1 а.с.17-18)

Відповідно до п.1.2 Договору застави, предметом застави є рухоме майно: транспортний засіб марки HYUNDAI, модель SONATA, реєстраційний номер (номерний знак) НОМЕР_4 , 2012 року випуску, тип ТЗ - легковий седан, номер (кузова, рами) НОМЕР_1 , колір чорний, належний заставодавцю на праві Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , виданого РВ ДДАІ МВС України 23.02.2012 року, та зареєстрованого там же 23.02.2012.

Заставна вартість предмета застави предмета застави визначається сторонами у сумі 188120,00 грн. (П.1.3 Договору застави).

Згідно із п. 2.1.2 Договору застави, на підставах, визначених законодавством України, на предмет Застави може бути звернене стягнення.

Сторони дійшли згоди щодо державної реєстрації цього договору застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Цей Договір підлягає реєстрації за рахунок заставодавця в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в день посвідчення цього Договору на підставі повідомлення заставодержателя. Порядок та строки державної реєстрації застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна сторонам роз`яснено. (п. 1.4 Договору застави)

В матеріалах справи міститься заява від представника позивача яка подана до Начальника СУ ГУНП України в Одеській області про вчинення кримінального правопорушення за ст. 190 КК України. (т. 1 а.с.19-20)

Згідно копії витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 27.02.2012 року вбачається, що на підставі договору застави від 25.02.2012 року автомобіль легковий, марка Hyundai модель Sonata, номер об`єкта КМНЕС41ВВСА381953, номер державної реєстрації НОМЕР_4 , легковий седан, рік випуску 2012, колір чорний, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 заборонено відчужувати. (т.1 а.с.66,82)

З відповіді з Регіонального сервісного центру у Львівській області від 10.01.2017 року вбачається що 23.02.2012 року автомобіль марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, чорного кольору, зареєстрований (взятий на облік) за ОСОБА_2 , д.н.з. НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; 05.11.2013 року автомобіль марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску,чорного кольору, власником якого був ОСОБА_4 - знятий з обліку; 16.11.2013 року автомобіль марки: HYUNDAI, модель SONATA, номер кузова НОМЕР_1 , 2012 року випуску, чорного кольору, зареєстрований (взятий на облік) за ОСОБА_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , НОМЕР_3 . (а.с.85-86)

17.01.2017 року Львівською філією ДП «Національні інформаційні системи» надійшла відповідь, в якій вказано, що у зв`язку з технічною помилкою, прохання розширений витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади від 10.01.2017 року №51221381 до уваги не брати. А також надано Розширений витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна на запит органу державної влади від 17.01.2017 року, в якому вбачається, що предметом обтяження номер об`єкта: КМНЕС41ВВСА381953, номер державної реєстрації: НОМЕР_2 є запис 1 , а саме 27.02.2012 року за №12209871 реєстратором: Львівська філія державного підприємства Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, підстава обтяження: Договір застави, 495, 25.02.2012 Приватним нотаріусом Крижопільського районного нотаріального округу Вінницької області; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, марка HYUNDAI, модель SONATA, номер об`єкта: КМНЕС41ВВСА381953, номер державної реєстрації: НОМЕР_4 , легковий седан, 2012 року випуску, чорного кольору, свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 ; відомості про обмеження відчуження заборонено відчужувати. Запис 2 тип обтяження: арешт рухомого майна, зареєстровано 13.01.2014 року за №14116870 реєстратором: Вінницька філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України; Підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, 41457110, 13.07.2014, Слобонян І.М. головний державний виконавець ВДВС Крижопільського районного управління юстиції, боржник ОСОБА_2 (т. 1а.с.93-96, 102-14)

В відповіді Регіонального сервісного центру в Одеській області від 18.01.2017 містяться аналогічні відомості, які були наданні у відповіді Регіонального сервісного центру у Львівській області від 10.01.2017 року. (т.1 а.с.110-111)

В листі ФОП ОСОБА_5 вказано, що автомобіль Hyudai Sonata, номер кузова: НОМЕР_1 знаходився на демонстрації в автосалоні «AutoMaximum» в листопаді 2013 року. Зазначений автомобіль належав ОСОБА_2 та був переданий на демонстрацію саме власником ОСОБА_2 . Зазначений автомобіль був знятий з обліку. Про наявність будь-яких обмежень щодо його відчуження представникам автосалону відомо не було. Автосалон не здійснював продаж автомобілю, а лише надав попередньому власнику ОСОБА_2 послуги з демонстрації належного йому автомобілю.

В листі Територіального сервісного центру №0544 Регіональний сервісний центр у Вінницькій області від 04.05.2017 року вказано, що спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_1 16.11.2013 року, з обліку не знімався, дублікат свідоцтва про реєстрацію на спірний автомобіль згідно інформаційної пошукової системи МВС України не видавався. А також вказано, що повідомити чи звертався ОСОБА_2 спільно з представниками ПАТ «Кредобанк» із заявою про видачу свідоцтва про реєстрацію на спірний автомобіль із зазначенням в ньому заборони відчуження, кредиту та чи було відомо посадовим особам про наявність обтяжень чи інших обмежень, що могли бути перешкодою для його відчуження не можуть, оскільки посадові особи вже не працюють і згідно Постанови КМУ від 07.09.1998 року №1388 ( доповненнями) підстави для реєстрації, перереєстрації та зняття з обліку транспортних засобів зберігаються 3 роки (акт знищення від 25.03.2017 року №31/2/0544-316/1 по ТСЦ 0544). Додатково повідомлено, що згідно бази УДАІ УМВС «Компан» та інформаційної пошукової системи МВС України до 28.07.2016 року обтяження чи інші обмеження, що могли бути перешкодою для відчуження автомобіля Hyudai Sonata, кузов НОМЕР_1 , 2012 року, не накладалися, інформація про заборону відчуження, кердит, відсутня. (т.2 а.с.40-41)

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів(ч.1ст.4 ЦК України).

За положеннямп.1ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог ч.1. ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 573 ЦК України заставою може бути забезпечена вимога, яка може виникнути в майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Частиною 3, 4 статті 577 ЦК України (в ред. яка діяла станом на 25.02.2012) застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ст. 10 закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчудження рухомого майна боржником, який не мав права його відчуджувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Статтею 234 ЦК України встановлено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Саме такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі № 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц.

У постанові від 10 липня 2019 року у справі № 351/95/17 (провадження №61-26667св18) Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша, друга статті 234 ЦК України).

Відповідно до статті 11 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (ред. яка діяла станом на 25.02.2012) обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із статтею 45 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» держатель або реєстратор Державного реєстру зобов`язані на запит будь-якої фізичної або юридичної особи надати завірений держателем або реєстратором Державного реєстру витяг з Державного реєстру. Пошук у Державному реєстрі може здійснюватися за реєстраційним номером запису та/або за найменуванням боржника, ідентифікаційним кодом боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, за індивідуальним ідентифікаційним номером боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів. Держатель Державного реєстру зобов`язаний на запит бюро кредитних історій надавати витяги з Державного реєстру в електронному вигляді (у форматі бази даних), у разі наявності письмової згоди юридичних, фізичних осіб - власників рухомого майна.

Витяг з Державного реєстру свідчить про внесення записів про обтяження до Державного реєстру або про їх відсутність. У разі наявності обтяження у витягу вказуються всі наявні записи та відомості, що містяться в них.

Витяг надається у строк не пізніше трьох робочих днів із дня отримання держателем або реєстратором Державного реєстру відповідного запиту. Відмова в наданні витягу з Державного реєстру допускається лише в разі невнесення заявником плати за надання витягу.

Згідно п.15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затвердженого 07.09.1998 року №1388 ( в ред.. яка діяла станом на 16.11.2013) Під час проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортні засоби, крім випадків вибракування їх у цілому, підлягають огляду (крім випадків перереєстрації транспортних засобів у зв`язку із зміною місця проживання власника та у разі відновлення втрачених або зіпсованих документів) з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними у поданих власником для реєстрації документах, визначення їх справжності та проведення перевірки за Єдиним державним реєстром Державтоінспекції та автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, встановлення відповідності конструкції і технічного стану транспортних засобів обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України. Огляд проводиться уповноваженими працівниками підрозділів Державтоінспекції за місцем реєстрації транспортних засобів, а дослідження транспортного засобу - на письмову вимогу власника або уповноваженої ним особи фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, іншими експертами, які атестовані з відповідного виду експертної діяльності та внесені до державного Реєстру атестованих судових експертів. Відповідальним за справжність ідентифікаційних номерів транспортного засобу записам, що зазначені у реєстраційних документах, є його власник. Кошти за проведення фахівцями експертної служби МВС та судовими експертами державних спеціалізованих установ досліджень транспортних засобів зараховуються в установленому порядку до державного бюджету. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, уповноважений працівник підрозділу Державтоінспекції робить відповідну відмітку або складає акт технічного огляду. У разі проведення дослідження до зазначених документів додається відповідний висновок фахівця.

П. 25 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця). Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача. Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Відповідно до ч1 ст. 27 ЗУ «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Згідно із частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

При цьому правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи їх статус як «заінтересовані особи» (стаття 215 ЦК України).

З огляду на зазначені приписи, правила статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 2-4, 14, 215 ЦПК України 2004 року кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права та інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року № 6-605цс16.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Суд звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18).

Таким чином, дослідивши у сукупності зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 було укладено фіктивний договір застави, оскільки матеріалами справи підтверджується, що між ПАТ «Кредобанк та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір №234А-240212 (т.1 а.с. 15-16), та в забезпечення виконання зобов`язання між тим ж сторонами було укладено 25.02.2012 року Договір застави транспортного засобу, який підлягав державній реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Станом на день реєстрації спірного автомобіля позивачем, а саме 16.11.2013 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна були наявні відомості щодо обтяження даного транспортного засобу.

Окрім того, є не зрозумілим яким чином придбано спірне авто, позивач вказує, що він його придбав за 24000,00 тис доларів США у в місті Одеса в автосалоні «AutoMaximum», проте будь-яких доказів цього надано не було, кому було сплачено дані кошти та чим це підтверджується матеріали справи не містять.

Також, його представником у судовому засіданні 20.12.2013 було пояснено, що позивач попереднім власником не цікавився, але знав що автомобіль не новий, також в позивача відсутній договір купівлі-продажу авто.

В судовому засіданні 16.02.2017 року представником позивача пояснено, що між автосалоном і позивачем не було укладено договору купівлі-продажу. Окрім того, в матеріалах справи міститься лист-повідомлення ФОП ОСОБА_5 який повідомляє, що спірне авто знаходилось на демонстрації в авто салоні, та був переданий на демонстрацію саме власником ОСОБА_2 . Автосалон не здійснював продаж автомобілю, а лише надав попередньому власнику ОСОБА_2 послуги з демонстрації належного йому автомобілю.

Отже твердження позивача про те, що представник автосалону запевнив його що транспортний засіб знаходиться у доброму стані та не має обтяжень які можуть перешкоджати його відчуженню чи набуття право власності суд ставиться критично, оскільки будь яких правочинів укладених між автосалоном «AutoMaximum» та ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Представник позивача посилався на відповідь начальника ТСЦ №0544 від 04.05.2017 року в якій міститься інформація що згідно бази УДАІ УМВС «Компан» та інформаційної пошукової системи МВС України до 28.07.2016 року обтяження чи інші обмеження, що могли бути перешкодою для відчуження автомобіля Hyudai Sonata, кузов НОМЕР_1 , 2012 року, не накладалися, інформація про заборону відчуження, кредит, відсутня, проте така інформація спростовується іншими доказами по справі, в яких вказано, що саме з 27.02.2012 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містяться відомості щодо обтяження спірного автомобіля.

Сам позивач не довів належними та допустимим доказами, що він не знав та міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»,під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Оскільки позивачу відмовлено у задоволені позовних вимог, то відповідно до ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат не здійснюється, і судові витрати залишаються за позивачем.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 5,12, 13, 76-77, 80-81, 89, 141, 259, 263, 264 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» про визнання договору застави фіктивним, визнання добросовісним набувачем відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, б. 78.

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Мартьянова С.М.