Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/1215/20
Провадження № 2/553/37/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30.08.2023м. Полтава
Ленінський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Крючко Н.І.
при секретарі Компанієць А.І.,
за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Роменської Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступника - ОСОБА_3 по стягнення боргу, -
У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, в якому прохав стягнути з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики на загальну суму 78 000,00 грн., три проценти річних у сумі 6 856, 99 грн., інфляційні нарахування у розмірі 17 230,13 грн., стягнути судові витрати.
Ухвалою суду від 09 липня 2020 року (головуюча суддя Чистик І.О.) відкрито спрощене позовне провадження, призначено справу до судового розгляду.
Згідно ухвали суду від 19 січня 2021 року зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_3
05 липня 2021 року, за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 поновлено провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою суду від 05 липня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_4 про витребування доказів - задоволено.
Витребувано у Третьої Полтавської державної нотаріальної контори інформацію щодо кола спадкоємців і правонаступників після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ..
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи, справу передано судді Крючко Н.І., в зв`язку з перебуванням судді Чистик І.О. у відпустці.
Ухвалою суду від 16 серпня 2021 року прийнято до розгляду справу у порядку спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду.
Відповідно до ухвали суду від 29 вересня 2021 року витребувано у Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В.: інформацію щодо кола спадкоємців та правонаступників після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ..
16 лютого 2022 року ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави залучено до участі у справі правонаступника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 у даній справі.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Роменська Т.В. позовні вимоги підтримала у повному обсязі та наполягала на їх задоволенні.
Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином.
Відповідач ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Подільським районним у м. Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) ( а.с.69).
Відповідач ОСОБА_3 - правонаступник ОСОБА_3 , будучи повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву.
За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи.
Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши показанння свідка, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до змісту розписки написаної власноруч ОСОБА_3 , вона підтвердила, що у травні 2017 року одержала грошові кошти в сумі 78 000,00 грн. від ОСОБА_1 , зобов`язується повернути грошові кошти в сумі 78 000,00 грн. в повному обсязі до кінця червня 2017 року.
Згідно ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Факт передачі позивачем ОСОБА_1 коштів в сумі 78 000,00 грн. відповідачу ОСОБА_3 підтверджується власноруч виконаною останньою розпискою, складеною у травні 2017 року в пистмові формі, оригінал якої міститься в матеріалах справи ( а.с. 60).
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором позики у встановлений строк не виконала, борг не повернула.
Вказані фвктичні обставини були підтверджені в судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_6 , яка була присутня під час передачі цих коштів від ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та їх неповернення останньою до дня її смерті
Відповідно до витребовуваної судом інформації у Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В., від 14.01.2022 року, вбачається, що в спадковій справі № 5/2021 від 13.01.2021 року, заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , знаходиться заява про прийняття спадщини ОСОБА_2 від 13.01.2021 року, зареєстрована за порядковим №5. Інших заяв не надходило. Свідоцтва про право на спадщину не видавалося ( а.с.125,126).
Відповідно до позиці Верховного Суду № 636/2726/16ц від 02.10.2019 року, відсутність свідоцтва про право на спадщину, не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша-друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до статті 1217ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (частини перша, третя статті 1268 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Переведення боргу є лише однією з кількох можливих підстав заміни боржника у зобов`язанні, а тому необхідно відрізняти заміну боржника у зобов`язанні у зв`язку з переведенням боргу та у зв`язку із правонаступництвом, зокрема, у порядку спадкування.
Спадкування, має на меті забезпечення переходу до спадкоємця усіх прав та обов`язків померлого учасника цивільних правовідносин, крім нерозривно пов`язаних з його особою, тому розглядається як універсальне (загальне) правонаступництво. Перехід прав та обов`язків до спадкоємця відбувається з метою заміни правопопередника правонаступником у максимально широкій сфері правовідносин, незалежно від складу спадщини та обізнаності з ним спадкоємця. З цього випливає, що позиція кредитора за зобов`язанням з приводу того, хто із спадкоємців має замінити померлого боржника, для закону є індиферентною.
У ЦК України серед положень про порядок задоволення вимог кредитора спадкодавця в імперативному порядку визначений справедливий баланс між законними інтересами та правомірними очікуваннями кредитора спадкодавця та відповідними, зустрічними їм, інтересами спадкоємців.
Дотримання цього балансу полягає в тому, щоб забезпечити задоволення вимог кредитора спадкодавця за рахунок спадкового майна, не порушивши майнових прав та інтересів спадкоємців такої особи.
Визначення цього балансу законодавцем сформульовано таким чином, що спадкоємці боржника повинні відповідати за його зобов`язаннями в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Зокрема, за правилом частини першої статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців в межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
За змістом статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.
Судом встановлено, що відповідач - правонаступник ОСОБА_3 ОСОБА_2 фактично прийняв спадщину після померлої матері, свідоцтва про право на спадщину після смерті матері не видавалось.
При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані із з`ясуванням кола спадкоємців, належності спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, спадкової маси, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором встановленого законом строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.
Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Отже, наявність оригінала боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року № 707/2606/16-ц.
За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками ст. 1046 ЦК України.
Частина 2с т. 1047 ЦК України передбачає, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд повинен виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених обставин робити відповідні правові висновки.
Крім того, за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором ч. 1ст. 1049 ЦК України.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Аналогічна позиція неодноразово висловлювалася і Верховним Судом у постановах від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі № 604/1038/16.
Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачем правонаступником ОСОБА_3 ОСОБА_2 жодних доказів на спростування доводів позивача зазначених ним у позові, або ж сплати останньому боргу за договором позики, до суду не подано.
Вказані вище факти були підтверджені в судовому засіданні свідком ОСОБА_6 ..
Отже, враховуючи вище викладене, а також те, що боргова розписка складена ОСОБА_3 у травні 2017 року підтверджує факт укладення договору позики, а відтак і отримання коштів ОСОБА_3 та виникнення у неї обов`язку в їх поверненні, який нею за життя та її правонаступником - ОСОБА_2 в свою чергу не виконано, оскільки оригінал боргової розписки знаходився у справі, тому за сукупністю вказаних підстав, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з правонаступника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за договором позики в сумі 78 000,00 грн..
Що стосується позовних вимог про стягнення з сторони відповідача інфляційних збитків в сумі 17 230,13 грн. а також 3% річних 6 856,99 грн. суд приходить до наступного висновку.
Так, згідно вимогст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму відповідно дост.625 ЦК України.
Відповідно до ч. 2ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519).
Тобто, за змістом ст. 625 ЦК України встановлений індекс інфляції враховується до суми боргу в разі наявності між сторонами грошових зобов`язань у валюті України гривні.
Як вбачається зі змісту позову ОСОБА_1 просить суд відповідно до вимог ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми 6 856,99 грн., а також інфляційні збитки 17 230,13 грн. (з 01.07.2017 року по 31.12.2019 року та з 01.01.2020 року по 04.06.2020 р.).
Таким чином, з огляду на те, що сторона відповідача свої зобов`язання за договором позики своєчасно не виконав, грошові кошти в обумовлений сторонами строк не повернула, тому позовні вимоги про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних ґрунтуються на законі та відповідають положеннямстатті 625 ЦК України, а отже також підлягають задоволенню.
Окрім цього, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею судові витрати, які складаються з судового збору 840,80 грн..
При вирішенні питання про відшкодування позивачеві понесених витрат на правову допомогу в загальній сумі 4600,00 грн. суд виходить з такого.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування представником позивача надано: копію договору про надання правової допомоги № 51/20 від 15.06.2020 року, попередній розрахунок судових витрат позивача з детальним описом (наданих послуг), виконаних адвокатом із зазначенням часу витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, що підтверджується матеріалами справи.
Що стосується витрат на правничу допомогу, то суд виходить з наступного.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, необхідно виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.
Тому суд, на підставі поданих позивачем доказів та враховуючи обґрунтованість розміру понесених витрат, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи, складність даної справи та ціну позову в ній, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, приходить до висновку, що витрати ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу підлягають відшкодуванню в повному обсязі у розмірі 4600,00 грн..
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 76-83, 89, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступника - ОСОБА_3 по стягнення боргу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у сумі 78 000,00 грн., три проценти річних у розмірі 6 856,99 грн., інфляційні нарахування у розмірі 17 230,13 грн., що в сукупному розрахунку становить 102 087 грн. 12 коп..
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються з судового збору в сумі 840,80 грн. та витрат на правоу допомогу в сумі 4 600,00 грн, та в загальному підрахунку становить 5440,80 грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Полтави протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиН. І. Крючко