Справа № 177/197/23
Провадження № 2/177/202/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 вересня 2023 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі

секретаря судового засідання Фараджевої А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в поряду спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, яку уточнив та в обґрунтування уточнених позовних вимог посилався на те, що позивач є рідною донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 його дружина (мати позивача) ОСОБА_4 фактично отримала спадщину, однак юридично не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на зазначене домоволодіння.

За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла позивачу вказане домоволодіння.

Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач звернулася до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак постановою від 15 вересня 2022 року державний нотаріус Шостої криворізької державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно.

Вказує що у позивача правовстановлюючий документ на домоволодіння відсутній.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами та неможливістю оформлення належним чином своїх спадкових прав та отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті матері позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав.

Просить суд встановити факт належності на праві власності за життя ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлового будинку з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку А1, загальною площею 50 кв.м, житловою площею 30,7 кв.м., сараю - Б, погрібу В, гаражу Г, вбиральні Д, замощення - І, водоколонки - ІІ, огорожі №1, огорожі №2 та визнати за позивачем право власності на зазначений житловий будинок з господарськими побудовами, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою судді від 16 лютого 2023 року позовна заява прийнята до розгляду та за заявою позивача в порядку підготовки справи до судового розгляду з Шостої криворізької державної нотаріальної контори Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), витребувані докази на підтвердження викладених в позові обставин (а.с. 39).

23 серпня 2023 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 99).

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволені (а.с. 104).

Представник відповідача Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, при вирішенні спірного питання покладається на розсуд суду (а.с. 103).

В зв`язку з тим, що сторони правом на участь в судовому засіданні не скористалися, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.14).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлої.

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно.

Відповідно до ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_3 на випадок смерті здійснив розпорядження своїм майном, згідно якого заповів синові ОСОБА_5 автомобіль марки «Волга-21», 1969 р.в. , а доньці ОСОБА_1 , житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією заповіту від 19.01.2005 року, посвідченого секретарем Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області Марченко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №07 (а.с. 65), що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Садкового реєстру (Заповіти/спадкові договори) від 18.02.2020 (а.с. 54 зворот).

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звернулися та на спадщину не претендують, про що написали заяви до нотаріальної контори (а.с. 62 зворот, 63), а тому спадкоємці після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкують за законом.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з довідки Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 04.02.2020 року, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним за вказаною адресою була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 (а.с. 58 зворот). Факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були чоловіком та дружиною, підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 7 від 10.03.2021 (а.с. 56-57).

Отже, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак юридично її не оформила.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 15).

Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно, в тому числі і на житловий будинок з господарськими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яке вона фактично прийняла після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, але юридично її не оформила.

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_4 на випадок смерті здійснила розпорядження своїм майном, згідно якого заповіла синові ОСОБА_5 автомобіль марки «Волга-21», 1969 р.в. , а доньці ОСОБА_1 , житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується копією заповіту від 19.01.2005 року, посвідченого секретарем Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області Марченко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за №08 (а.с. 53), що також підтверджується Інформаційною довідкою зі Садкового реєстру (Заповіти/спадкові договори) від 18.02.2020 (а.с. 54 зворот) .

З копії спадкової справи № 95/2020 заведеної після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.46-60), вбачається, що 17 лютого 2020 року з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася донька померлої ОСОБА_1 позивач по справі, та 18 лютого 2020 року син померлої ОСОБА_5 з заявою про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_4 . Інші особи з заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися.

При зверненні позивача до Шостої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері, на житловий будинок з господарськими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , їй постановою від 15 вересня 2022 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно (а.с. 24).

З довідки КП ДОР «Криворізьке БТІ» №185521 від 24.02.2021 року видно, що станом на 31.12.2012 року відомості про зареєстровані права власності за адресою АДРЕСА_1 , в КП ДОР «Криворізьке БТІ» відсутні, в наявності лише матеріали технічної інвентаризації (а.с. 17).

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, належні спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинені внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Також, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до положень листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», вбачається, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З довідки Христофорівської селищної ради Криворізького району Дніпропетровської області від 04.02.2020 року, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58 зворот).

Відповідно до положень п. 3.2. розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України 24.05.2001 № 127 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 № 582/5773, не належать до самочинного будівництва (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05.08.1992 року.

Згідно технічного паспорту на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, житловий будинок з господарськими побудовами за вказаною адресою побудовано до 05 серпня 1992 року, а тому воно не є самочинним будівництвом (а.с. 18-22).

Згідно положень ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР (які діяли на час будівництва спадкового будинку) в редакції 1963 року, громадяни могли мати у власності житловий будинок, при цьому глава 10 «Особиста власність» цього ж Кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Отже, за законодавством, чинним на час виникнення спірних правовідносин, підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування його із додержанням встановлених вимог, а набуття права власності не пов`язувалось із реєстрацією вказаної нерухомості.

Окрім того, в листі від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що : «Найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла.

Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку.

Отже, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , але іншим шляхом окрім як в судовому порядку не може реалізувати своє право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , так як на сьогоднішній день право власності на спірне нерухоме майно не зареєстровано в державних органах реєстрації права власності на нерухоме майно за спадкодавцем, у зв`язку з чим відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на спірний житловий будинок з господарськими побудовами.

Щодо вимоги позивача про встановлення факту належності на праві власності за життя ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлового будинку з господарськими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд вважає зайво заявленою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в поряду спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ), право власності на житловий будинок з господарчими побудовами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з: житлового будинку А1, загальною площею 50 кв.м, житловою площею 30,7 кв.м., сараю - Б, погрібу В, гаражу Г, вбиральні Д, замощення - І, водоколонки - ІІ, огорожі №1, огорожі №2, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині позовних вимого відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Г.Г. Строгова