Справа № 944/2540/23
Провадження №2/944/888/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Матвіїва І.М.

за участю секретаря судового засідання Фостаковської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м.Яворові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

24 квітня 2023 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про скасування арешту майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на підставі договору дарування №2260 від 25.07.1997, позивачу на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Під час звернення до приватного нотаріуса Яворівського районного нотаріального округу Бунтусової О.В., з питанням пов`язаним з відчуженням права власності на квартиру, було встановлено наявність обтяження щодо належної йому квартири у виді арешту, яке було зареєстровано 03.02.2006 Яворівською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі від 03.02.2006.

З приводу наявного обтяження у виді арешту зазначає, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області у цивільній справі №2-27/2005 від 17 травня 2005 року за позовом ОСОБА_2 до нього про відшкодування майнової та моральної шкоди, було стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 щомісячно на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 72 грн 50 коп кожному, щомісячно, до досягнення ними повноліття. На виконання рішення суду було видано виконавчий лист, який було звернуто до примусового виконання до Яворівського ВДВС у Яворівському районі. Постановою державного виконавця Яворівського РВ ДВС Карпи Р.П. було відкрито виконавче провадження №1770140 з приводу виконання виконавчого листа №2-27/2005. 03.02.2006 державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на квартира АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на праві власності. Дана постанова була скерована у Яворівську ДНК, на підставі якої, було внесено відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

В подальшому він змінив своє місце проживання з АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 , де влаштувався на роботу на шахту «Відродження».

У зв`язку із зміною фактичного проживання, постановою державного виконавця Яворівського ВДВС Карпи Р.П. від 05.05.2006, виконавче провадження №1770140 було закінчено, шляхом скерування виконавчого листа №2-27/2005 за належністю за його місцем роботи, а саме ВДВС Червоноградського міського управління юстиції.

При поступленні виконавчого листа №2-27/2005 до Червоноградського ВДВС, було відкрито виконавче провадження ВП №5701412 та в подальшому повторно накладено арешт на квартиру, однак постановою від 02.03.2023, накладений арешт на майно було скасовано.

22.03.2018 виконавче провадження №5701412 було закінчено, у зв`язку із повним виконанням виконавчого листа. Однак на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №5701412 від 22.03.2018, державним виконавцем Червоноградського ВДВС не було вирішено питання про скасування арешту нерухомого майна у вигляді належної йому на праві власності квартири, обтяження щодо якої були внесенні 03.02.2006 Яворівської ДНК.

На даний час у нього відсутні будь які відкриті виконавчі провадження у Яворівському ВДВС та у Червоноградському ВДВС, однак обтяження нерухомого майна зберігається.

З урахуванням наведеного, просить позов задовольнити.

Ухвалою суді від 27.04.2023 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак 27.06.2023 його представник адвокат Варениця В.С. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач - Яворівський відділ Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

27.06.2023 головний державний виконавець Яворівського ВДВС ЗМУ МЮ Карпа Р.П. подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, однак 07.06.2023 подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, щодо прийняття рішення покладається на розсуд суду.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 08.09.2023, є дата складення повного судового рішення 12.09.2023.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування квартири, довідкою №657 від 14.11.2016, виданою ОКП ЛОР «БТІ та ЕО», Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №326443615 від 21.03.2023.

13 січня 2006 року Яворівським районним судом Львівської області видано виконавчий лист №2-27/2005, на підставі рішення Яворівського районного суду Львівської області від 17.05.2005, відповідно до якого вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по 72 грн. 50 коп до досягнення повноліття.

Постановою державного виконавця Державної виконавчої служби у Яворівському районі від 21.02.2006, ВП №1770140, відкрито виконавче провадження по виконавчому листі №2-27, виданого 17.05.2005.

З листа №15956 від 20.04.2023, головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Карпи Р.П. встановлено, що згідно даних АСВП та Журналу обліку виконавчих документів, виконавчий лист №2-27, виданого Яворівським районним судом Львівської області на підставі рішення від 17.05.2005, скеровано за належністю за місцем роботи боржника ( ОСОБА_1 ) до ДВС м.Червоноград на підставі п.10 ч.1 ст.49 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин. Біль детальної інформації по даному виконавчому провадження надати не представляється можливим, оскільки на даний час виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням трьохрічного терміну зберігання. Станом на 20.04.2023 у Яворівському ВДВС відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 , немає.

З відповіді №5/16880 від 29.03.2023, Червоноградського відділу державної виконавчої служби у Червоноградському районі Львівської області встановлено, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №5701412 з примусового виконання вимог виконавчого листа №2-27 виданого 13.01.2006, про стягнення щомісячно з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття, кожному по 72,50 грн. 22.03.2018 державним виконавцем, дане виконавче провадження закінчено, а виконавче провадження передано в архів виконавчої служби, де за спливом трьохрічного терміну було знищено. Станом на 29.03.2023 у Червоноградському ВДВС відкритих виконавчих проваджень стосовно ОСОБА_1 , немає.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Законодавець у ч.1 ст.16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно із ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Зазначені у цій статті постанови можуть бути оскаржені сторонами в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною третьою та четвертою ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюють випадки зняття арешту з майна боржника за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби або за постановою державного виконавця.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону, в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом ст. 60 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У п.24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до положень ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» (з наступними змінами) особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Аналогічних висновків, дійшла колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.09.2019, справа №607/3894/17.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою обтяження майна позивача є постанова б/н від 03 лютого 2006 року, винесена державним виконавцем відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі в рамках виконавчого провадження ВП № 1770140 з примусового виконання рішення Яворівського районного суду Львівської області.

Звертаючись до суду із позовом, позивач ставив перед судом питання про звільнення нерухомого майна з-під арешту, оскільки накладення арешту на майно порушує його права, як власника, захист якого передбачено ст. 41 Конституції України, ст. 317,319,321,391 ЦК України.

Оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) майном, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, а тому заява ОСОБА_1 про звільнення майна з під арешту повинна розглядатись в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Враховуючи наведене, суд приходить до переконання, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на його рахунок.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 102, 110, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Яворівського відділу Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про касування арешту майна відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 12.09.2023.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

відповідач Яворівський відділ Державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції; , юридична адреса: вул. Львівська, 2, м.Яворів Львівської області;

третя особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5 .

Суддя І.М.Матвіїв