Справа № 177/599/23
Провадження № 2/177/320/23
Р І Ш Е Н Н Я

(заочне)

Іменем України

11 вересня 2023 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Суботіної С. А.

за участі: секретаря Ференц Я. З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду 27.03.2023 з позовом, уточнивши який 05.04.2023 просив суд припинити з 24.03.2023 стягнення аліментів за рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2013 у справі № 177/375/13-ц, що стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову вказав, що з 2010 року сторони проживали разом, вели спільне господарство. Від даних відносин у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася спільна донька ОСОБА_3 . Криворізьким районним судом Дніпропетровської області ухвалено рішення в справі № 177/375/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. На сьогодні донька проживає разом з позивачем, перебуває на його утриманні. Відповідно до довідки ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області від 08.03.2023, ОСОБА_2 перебуває на обліку як особа, з якою втрачено зв`язок. Оскільки донька проживає з позивачем, який утримує та забезпечує її, у той час коли з нього продовжують стягувати аліменти на користь матері дитини, яка з нею не проживає, кошти на утримання дитини не витрачає, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 06.04.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з призначенням підготовчого засідання.

Ухвалою суд від 22.06.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 09.08.2023 задоволено клопотання позивача про витребування доказів. На виконання вказаної ухвали 11.09.2023 від Криворізького відділу ДВС у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшли матеріали виконавчого провадження ВП № 37375311.

Ухвалою суду від 11.09.2023 позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , залишено без розгляду.

Правом на участь у судовому засіданні сторони не скористалися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач про причини неявки суду не повідомила, заяв, клопотань з процесуальних питань, у тому числі про відкладення розгляду справи з поважних причин, не надала, відзиву не подано.

Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, належне повідомлення відповідача, суд постановив, у силу ст. 280 ЦПК України, ухвалити в справі заочне рішення на підставі наявних доказів та за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, матеріали виконавчого провадження, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.11).

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 14.03.2013 у справі № 177/375/13-ц із ОСОБА_1 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , починаючи стягнення з 20.03.2013 до досягнення дитиною повноліття (а.с.57-58).

Постановою від 03.04.2013 державним виконавцем органу державної виконавчої служби Криворізького районного управління юстиції, відкрито виконавче провадження ВП № 37375311 з примусового виконання виконавчого листа № 117/375, виданого 14.03.2013 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів. Виконавче провадження перебуває у стадії виконання (а.с.59).

За відомостями виконкому Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та має склад сім`ї: ОСОБА_5 мати, та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - донька, яка проживає без реєстрації разом з батьком з 18.10.2022 року (а.с.12).

Згідно з ч. 2, 8, 9 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Як визначено ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до Сімейного кодексу України, аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів можливе, якщо одержувач аліментів не витрачає отримані ним гроші на дитину.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Як вбачається з довідки відділення поліції № 1 Криворізького районного управління поліції ГУНП у Дніпропетровській області від 08.03.2023, за зверненням ОСОБА_1 , при перевірці за обліками ІПНП «АРМОР» встановлено, що ОСОБА_2 мешкала за адресою: АДРЕСА_2 , на теперішній час перебуває на обліку СКП ВП № 1 Криворізького РУП ГУНП у Дніпропетровській області, як особа, з якою втрачено зв`язок (а.с.13).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження належними, допустимими та достатніми в їх сукупності доказами факт, що малолітня ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 та знаходиться на його повному утриманні, доказів зворотного відповідачем суду не надано, що в сукупності є свідченням суттєвої зміни сімейних обставин, за яких ухвалювались рішення про стягнення аліментів та визначає недоцільність продовження стягнення аліментів на користь відповідача ОСОБА_2 у подальшому, зважаючи що стягнення таких аліментів на користь останньої є порушенням як інтересів дитини, так і прав останньої на аліменти, що є її власністю. При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів використання сплачуваних ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини за цільовим призначенням та в інтересах доньки, чим не спростовано наведених позивачем доводів.

Вирішуючи вимогу позивача про припинення стягнення аліментів, починаючи з 24.03.2023, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2016 № 3, стягнення та виплата аліментів в новому розмірі, а так само припинення їх стягнення, здійснюється виключно з дня набрання законної сили рішенням суду.

Таким чином, звільнення позивача від сплати аліментів до набрання рішенням у даній справі законної сили, є таким, що не ґрунтується на вимогах закону, а тому в цій частині вимоги позовної заяви задоволенню не підлягають.

З огляду на ухвалення рішення на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1073,60 грн, у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 206, 247, 258-259, 263-265, 273, 274, 280-284, 287, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, задовольнити частково.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі його заробітку (доходу), щомісячно, за виконавчим листом №117/375, виданим 14.03.2013 Криворізьким районним судом Дніпропетровської області у справі № 177/375/13-ц, з дня набрання законної сили рішенням суду.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: