Справа № 456/3769/22
Провадження № 2/456/262/2023
РІШЕННЯ

іменем України

17 липня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Шрамка Р. Т. ,

з участю секретаря: Дверій Ю.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу №456/3769/22 в порядку спрощеного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів в порядку регресу, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача кошти у сумі 117948,86 грн., як частину коштів (235897,71 грн.,), сплачених ним у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1/2529800 від 10.12.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ним в інтересах подружжя.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 09 грудня 2019 року рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, ухвалене рішення, яким шлюб між ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , було розірвано. 01 березня 2021 року, Стрийським міськрайонним судом Львівської області у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, шляхом компенсації 1/2 частки зі спільного майна, було прийнято рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки «MAZDA 3», об`єм двигуна 1496 см.куб., 2015 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 в сумі 199 290 (сто дев`яносто дев`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень. Постановою Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2021 року залишено без змін.

26 листопада 2021 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01 березня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року в якій просив скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Однак, вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню. А відтак, автомобіль марки «MAZDA 3», об`єм двигуна 1496 см. куб., 2015 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 вважається спільним майном подружися.

Спірний автомобіль марки «MAZDA 3», номер кузова НОМЕР_2 , придбаний за кредитні кошти, які позичались в банку та перебував в заставі згідно кредитного договору № 1/2529800 від 10.12.2015 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_1 . Станом на 04.03.2020 року за спірний автомобіль був борг перед Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» в сумі 235 897, 71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень, 71 копійка.

Так, 04 березня 2020 року, у відповідності до вищезазначеного кредитного договору, позивач вніс на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк» особисті кошти в сумі 235897, 71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 71 копійка, що в свою чергу підтверджується Квитанцією № 30240846-1 від 04 березня 2020 року.

Таким чином сплативши своїми особистими коштами борг подружжя перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» в сумі 235 897, 71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім) гривень 71 копійка, за автомобіль марки «MAZDA 3», номер кузова НОМЕР_2 , що визнаний рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області у справі № 456/1479/20 спільним майном подружжя у позивача виникло право вимагати у відповідача, як солідарного боржника кошти в сумі 117 948 грн. 86 коп. (235 897,71 грн. / 2 = 117 948 грн. 86 коп.)

20.09.2022р. позивач відправив на ім`я відповідача вимогу - досудове попередження з вимогою, сплатити на рахунок позивача борг в сумі 117 948 , 86 коп. (сто сімнадцять тисяч дев`ятсот сорок вісім гривень 86 копійок). Однак, дану вимогу відповідач проігнорувала, борг не сплатила. Відповідно позивач змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Зважаючи на те, що колишнє подружжя мало як майно, так і грошові зобов`язання, позивач вважає, що борг є спільним, а тому просить стягнути з відповідачки частину боргу подружжя.

Представник позивачи в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив суд відмовити в позові, оскільки зазначенні кошти позивач вже отримав від відповідача.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази дійшов наступних висновків.

Позивач та відповідач з 14.02.2011 по 09.12.2019 перебували в зареєстрованому шлюбі, про що свідчить рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області про розірвання шлюбу від 09.12.2019.

Згідно рішення Стрийського міськрайонного суду від 01.12.2021 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, шляхом компенсації 1/2 частки зі спільного майна, було прийнято рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля марки «MAZDA 3», об`єм двигуна 1496 см.куб., 2015 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 в сумі 199 290 (сто дев`яносто дев`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень.

Згідно кредитного договору №1/2529800 від 10.12.2015, між ОСОБА_1 , та ПАТ «Креді Агріколь Банк» було укладено кредитний договір на купівлю транспортного засобу «Мазда 3» для особистих потреб у сумі 422470,00 грн. У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за договором щодо погашення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших платежів, в день укладення договору, було укладено договір застави, за яким в заставу передано транспортний засіб/майнові права на транспортний засіб марки Мазда моделі 3, державний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова,рами) НОМЕР_2 , рік випуску 2015.

Згідно квитанції №30240846-1 від 04.03.2020, вбачається, що ОСОБА_1 , вніс на рахунок ПАТ «Креді Агріколь Банк» кошти в сумі 235897,71 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот дев`яносто сім грн.. 71 коп) грн.., з призначенням платежу Дострокове погашення договору №1/2529800 від 10.12.2015р.

Згідно свідоцтва про шлюб від 17.07.2021, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Стрию Стрийського району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що ОСОБА_3 , уклала шлюб з ОСОБА_4 , та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_5 .

Починаючи з дати укладення кредитного договору №1/2529800 від 10.12.2015р. до дати розірвання шлюбу з відповідачем заборгованість сплачувалась за рахунок спільних коштів подружжя. Проте після розірвання шлюбу всі подальші виплати здійснювались лише стороною позивача.

Суд в частині доводів сторін щодо використання кредитних коштів в інтересах сім`ї дійшов наступних висновків.

Згідно фактичних обстави справи та наявних у матеріалах справи доказів, у період перебування в зареєстрованому шлюбі позивач отримав кредитні в кошти у банківській установі, які частково повертались за рахунок доходів подружжя. При цьому, послідовністю отримання кредитних коштів та їх спрямуванням на вищезазначені цілі підтверджується, що кредитний договір, який укладався позивачем, був укладений саме в інтересах сім`ї (з метою придбання нерухомого майна, яке в подальшому визнано спільною сумісною власністю подружжя), а отримані за них кредитні кошти використовувалися в інтересах сім`ї - на придбання нерухомого майна.

У результаті укладення кредитного договору від 10.12.2015 (кредитний договір №1/2529800) було погашено заборгованість, укладений в інтересах сім`ї.

В свою чергу, отримання та витрачання грошових коштів за кредитним договором від 10.12.2015 в інтересах сім`ї підтверджується: ціллю надання кредиту, передбаченою п. 1.2.1 кредитного договору, відповідно до якого кредит надано з метою купівлі транспортного засобу «Мазда 3».

При цьому суд враховує, що рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 01.03.2021 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, шляхом компенсації 1/2 частки зі спільного майна, було прийнято рішення про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , грошову компенсацію 1/2 частки вартості автомобіля марки «MAZDA 3», об`єм двигуна 1496 см.куб., 2015 року випуску, червоного кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 в сумі 199 290 (сто дев`яносто дев`ять тисяч двісті дев`яносто) гривень.

Таким чином, зазначеним вище, підтверджується, що для укладення кредитного договору №1/2529800 відповідач була обізнана з умовами кредитного договору, надавала згоду на його укладення, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором передавався об`єкт спільної власності подружжя, погашення заборгованості за кредитним договором здійснювалося до моменту розірвання шлюбу спільно (за спільні кошти подружжя), а також частково особисто позивачем, що на думку суду свідчить про укладення кредитного договору та використання отриманих за ним коштів в інтересах сім`ї позивача та відповідача.

На думку суду відповідач факту отримання та використання коштів в інтересах сім`ї не спростувала зважаючи на наступне.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, постанові Верховного Суду від 27.02.2019 по справі № 464/7011/16-ц.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

При цьому, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Згідно статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 543 ЦК України виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Згідно із ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Таким чином, оскільки кредитний договір від 10.12.2015 було укладено позивачем в інтересах сім`ї, майно (грошові кошти), одержано за вказаним кредитним договором, використано в інтересах сім`ї, розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов`язань за кредитом.

Отже, оскільки позивач виконав солідарний обов`язок подружжя, то останній має право на зворотну вимогу (регрес) до відповідачки у рівній частці виконаного обов`язку подружжя.

Зокрема, в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» надано роз`яснення, що при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

У постанові від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц Велика Палата Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Той факт, що сторони не врахували відповідних боргових зобов`язань при укладенні договору про поділ майна подружжя, не може доводити відсутність цих спільних боргових зобов`язань колишнього подружжя. Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18 зазначено, що за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном.

У постанові від 05.10.2021 у справі № 755/16464/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду зазначив, що посилання відповідача на ті обставини, що кредит погашався позивачем після припинення шлюбних відносин не мають правового значення, оскільки вирішальним у цьому випадку є факт отримання сторонами кредитних коштів на придбання спірного нерухомого майна саме у період їх перебування у шлюбі.

Крім того, на необхідності поділу боргів подружжя вказує у своїх висновках Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду в постанові від 08.07.2020 у справі №465/275/16-ц, зокрема зазначивши, що до складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Оскільки подружжям отримано у кредит для придбання спільного майна та проведення у ньому капітального ремонту, то і кредитні кошти є об`єктом спільної сумісної власності, тому борг з їх повернення є спільним боргом подружжя.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05.10.2021 у справі № 755/16464/20 зазначено, що борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, враховуються при поділі майна (пункти 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Унаслідок придбання подружжям квартири в кредит, боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Так, відповідно до статті 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Якщо один із солідарних боржників не сплатив частку, належну солідарному боржникові, який у повному обсязі виконав солідарний обов`язок, несплачене припадає на кожного з решти солідарних боржників у рівній частці.

Зазначена компенсація може бути стягнута лише у разі погашення за особисті кошти кредитної заборгованості, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду України, викладеним у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16 та постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 712/6574/16-ц.

Отже, практика Верховного Суду зводиться до того, що виконання кредитних зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково), є підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Таким чином, правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Абзацом 2 ч. 2 статті 543 ЦК України передбачено, що солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно з частиною 4 вказаної статті виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Отже, розірвання шлюбу не змінює та не припиняє існування тих боргових зобов`язань, які виникають з правочинів, які були вчинені в інтересах сім`ї, у випадку якщо питання про поділ цих зобов`язань не було вирішене при поділі спільного майна цього подружжя, а тому подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно.

Зважаючи на вимоги ч. 4 ст. 543 ЦК України, в момент повного виконання позивачем обов`язку перед банком за кредитним договором солідарний обов`язок сторін перед банком припинив існувати.

Разом з цим, саме з моменту такого погашення у позивача виникло право вимоги до відповідача, як солідарного боржника, у рівній частині, оскільки якщо один із колишнього подружжя в повному обсязі виконав зобов`язання, то він у порядку частини першої статті 544 ЦК України має право на зворотну вимогу (регрес) до іншого з подружжя у відповідній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч. 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, зважаючи на вищенаведені та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що кредитний договір 1/2529800 породжує цивільні права та обов`язки для обох із подружжя як солідарних боржників. Виконання цивільного обов`язку одним подружжя породжує у нього право на регресну вимогу до іншого подружжя в розмірі 1/2 частки від суми зобов`язання.

Відповідачем не спростовано презумпцію спільності боргів подружжя за кредитним договором, а посилання представника відповідача на укладання кредитного договору не в інтересах сім`ї не заслуговують на увагу, оскільки такі договори укладалися під час їх спільного проживання, а отримання коштів прямо передбачалися із кінцевою метою на придбання спільної нерухомості та погашення попередніх спільних кредитів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення частини боргу подружжя підлягають задоволенню.

Керуючись ст..7, 10, 12, 13, 18, 259, 263-268, 279 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошові кошти в сумі 117948 (сто сімнадцять тисяч дев?ятсот сорок вісім) грн.. 86 коп. та судові витрати в сумі 1179 (одна тисяча сто сімдесят дев?ять) грн.. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 27.07.2023.

Суддя Р. Т. Шрамко