Справа № 177/1347/19
Провадження № 2/177/4/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2023 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Фараджевої А. І.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини, шляхом визнання права власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И В:

06.08.2019 позивач звернулася до суду з позовом, уточнивши який просила суд визнати недійсним заповіт зареєстрований 02.09.2008 від імені ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заповідальне розпорядження на ім`я ОСОБА_3 . Крім цього, просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а також факт прийняття спадщини ОСОБА_2 після смерті батька, шляхом визнання права власності на земельну ділянку площею 5,790 га, що розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що постановою державного нотаріуса Шостої криворізької державної нотаріальної контори Деркач Я., їй ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що вона пропустила шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, а також через наявність заповіту на ім`я ОСОБА_3 .

Позивач зазначала, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 та за життя спадкодавця, починаючи з 2005 року та до дня відкриття спадщини, постійно проживала зі спадкодавцем, а тому є такою, що прийняла спадщину.

Звернувшись до нотаріальної контори, вона дізналася про існування заповіту від імені батька на користь невідомої особи ОСОБА_3 . Позивач вважала, що її батько не міг залишити заповіт на особу, яка не має жодного відношення до їх сім`ї, більш того батько не мав фізичної можливості прибути до сільської ради для складення заповіту, через стан здоров`я, адже самостійно не міг пересуватися. Вказані обставини вважала такими, що свідчать про не підписання ОСОБА_4 заповіту, відповідно його волевиявлення не було вільним.

Зазначала, що після смерті батька вона користувалася земельною ділянкою, належною за життя її батьку, що знаходиться на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області. Вважала спадщину за заповітом не прийнятою, право власності на вказану земельну ділянку спадкоємцем за законом не зареєстроване. Вказані обставини позивач вважала підставами для задоволення її позову (а.с. 58-60 т.1).

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, надав суду відзив на позов. Заперечуючи проти позову вказував, що заповіт ОСОБА_4 складений на його ОСОБА_3 ім`я у приміщенні Красінської сільської ради, за допомогою технічного засобу, підписаний спадкодавцем власноручно та посвідчений секретарем сільської ради. Секретар сільської ради, будучи суб`єктом уповноваженим на посвідчення заповітів, встановила особу заповідача, перевірила дієздатність, посвідчила підпис заповідача на заповіті, що зареєстрований у спадковому реєстрі за № 488, що вказує на вільне волевиявлення заповідача на складення заповіту. Відповідач вказував про відсутність будь-яких доказів, які б свідчили про те, що волевиявлення заповідача не було вільним, що він не міг прибути до сільської ради в силу стану здоров`я, або не розумів значення своїх дій. Вважав, що складення та посвідчення заповіту ОСОБА_4 відбулося з дотриманням вимог законодавства України щодо його оформлення, а тому вважав відсутніми підстави для визнання його недійсним.

Відповідач також вказував, що він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, тобто реалізував право на прийняття спадщини, від неї не відмовляється, а незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідач Новопільська сільська рада Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 240 т.1) правом на подання відзиву не скористалася. Будучи повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, участь представника у розгляді справи не забезпечила. Матеріали справи містять заяви Новопільської сільської ради про розгляд справи за відсутності їх представника.

Позивач та її представник правом на подання відповіді на відзив ОСОБА_3 не скористалися.

Ухвалою суду від 16.09.2020, під головуванням судді Суботіної С.А., підготовче провадження по справі закрито та справу за даним позовом призначено до судового розгляду по суті (а.с. 161-162 т.1).

У зв`язку з закінченням повноважень на здійснення правосуддя в межах п`ятирічного строку суддею Криворізького районного суду Суботіною С.А., справа повторно розподілена та передана до провадження судді Криворізького районного суду Дніпропетровської області Березюк М.В.

Ухвалою суду від 06.08.2021, справа прийнята до провадження судді Березюк М.В. з призначенням справи до судового розгляду по суті (а.с. 21 т.2).

Будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи в порядку визначеному законом, в тому числі з урахуванням ч.5 ст. 130 ЦПК України, позивач та її представник до суду 05.09.2023 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили. Представник позивача адвокат Ковалик М.Ф., вказуючи про обізнаність з датою та часом розгляду справи, надала суду чергове клопотання про призначення посмертної почеркознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 05.09.2023 залишено без задоволення.

В судовому засіданні 29.06.2022 позивач ОСОБА_2 надала суду пояснення про те, що є донькою ОСОБА_4 , який за життя переніс інсульт та був паралізованим на одну сторону, був недієздатним, відповідно не міг укладати оспорюваний заповіт. Вказувала, що батько не розмовляв, вона його ледь розуміла, не міг самостійно пересуватися. ОСОБА_3 є особою, в оренді якої за життя батька перебувала земельна ділянка, що вказана в заповіті. Обставини складення оспорюваного заповіту їй не відомі. ОСОБА_2 пояснювала, що в період з 2005 по день смерті, її батько ОСОБА_4 проживав з нею за адресою: АДРЕСА_1 , де вона за ним доглядала та звідки він був похований. Вказувала, що після смерті батька вважала себе єдиною спадкоємицею, а тому вважаючи, що земля нікуди не дінеться, не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини через різні життєві ситуації, конкретизувати які не могла. Відповідаючи на питання уточнила, що ОСОБА_4 за життя недієздатним не визнавався, до поліції з причини підроблення підпису ОСОБА_4 в заповіті вона не зверталася.

Представник відповідача адвокат Лозицький О.П., в ході судового засідання заперечення проти позову викладені у відзиві підтримав та наполягав на відмові в задоволенні позову позивача, при цьому вказував на зловживання позивачем своїми процесуальними правами, безпідставному затягуванні розгляду справи, з метою користування спірною земельною ділянкою, що завдає шкоди відповідачу, як спадкоємцю за заповітом. Також зазначав, що позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після того, як дізналася про втрату ОСОБА_3 оригіналу заповіту.

Оскільки позивач та її представник були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про наявність поважних причин неявки до суду не повідомили, враховуючи думку представника відповідача, принципи цивільного судочинства, зокрема змагальність, диспозитивність та розумність строків розгляду справи, суд керуючись п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України, вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторони позивача, яка в попередніх судових засіданнях позицію по справі висловила.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши письмові докази по справі, надавши оцінку доказам в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Положення ст. 1247 ЦК України, містять вимоги щодо форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 06.06.2019 виданого виконавчим комітетом Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с. 7, 46 т.1).

ОСОБА_2 позивач по справі, дошлюбне прізвище якої « ОСОБА_5 » доводиться дочкою ОСОБА_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження ОСОБА_6 , батьком якої вказано ОСОБА_4 , а також копією свідоцтва про одруження, згідно якого, одружившись з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 8 т.1).

За життя ОСОБА_4 успадкував після смерті ОСОБА_9 земельну ділянку площею 5,790 га, що розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 11.02.2004 (а.с. 10 т.1, 163 т.2).

Саме на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину, на ім`я ОСОБА_4 видано державний акт про право власності на земельну ділянку, площею 5,790 га, що розташована на території Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, що підтверджується копію вказаного акта, виданого Криворізьким районним відділом земельних ресурсів 06.06.2006 (а.с. 52 т.1).

З матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_4 слідує, що з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4 , у визначений законом строк, звернувся ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було заведено спадкову справу, на підставі дубліката заповіту від 02.09.2008 (а.с. 41, -42, 48 т.1).

Позивач ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом лише 12.06.2019, тобто через дев`ять років після відкриття спадщини (а.с. 33 т.1). Однак, постановою державного нотаріуса від 12.06.2019 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , у зв`язку з пропуском шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та у зв`язку з наявністю заповіту на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 39 т.1).

Як слідує з дубліката заповіту від 02.09.2008, за життя ОСОБА_4 , а саме 02.09.2008 секретар Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Бортнік Л.Г., посвідчила заповіт, складений нею зі слів ОСОБА_10 та власноручно ним підписаний у її присутності, згідно якого ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 належну йому земельну частку/пай, розміром 5,790 га, що розташована на території Красівської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право спадкодавця на яку посвідчене Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ДП № 072444 виданим 06.06.2006 (а.с. 43 т.1). Як слідує зі змісту дубліката заповіту, він має силу оригіналу, виданий ОСОБА_3 замість втраченого (а.с. 43 зворот т. 1). Реєстрація вказаного дубліката заповіту проведена в спадковому реєстрі (а.с. 44 т.1).

Той факт, що зміст дубліката заповіту відповідає оригіналу, підтверджується копією заповіту від 02.09.2008, що залишилася у відповідача ОСОБА_3 та була надана до суду разом з відзивом, а також копією заповіту від 02.09.2008 наданого суду Красівською сільською радою в оригіналі на виконання ухвалу суду, для забезпечення проведення експертизи (а.с. 124 т.1).

Як слідує з витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.02.2009, заповіт посвідчений Красівською сільською радою зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій під № 488 від 02.09.2008, внесений до Спадкового реєстру за № .02.2009 (а.с. 125 т.2).

В ході судового засідання свідок ОСОБА_11 пояснювала, що в період з 1988 по 2013 роки працювала секретарем Красівської ради Криворізького району Дніпропетровської області та в її обов`язки входило посвідчення заповітів. Свідок вказувала, що в кінці літа 2008 року, ОСОБА_2 звернулася до неї з питання посвідчення заповіту від імені її батька ОСОБА_4 на користь фермера ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вона ОСОБА_11 роз`яснила ОСОБА_2 які документи необхідно надати та вказала на необхідність особистої явки ОСОБА_4 . Після цього, ОСОБА_2 , зі своїм співмешканцем, привезли до сільської ради ОСОБА_4 з метою складення заповіту. ОСОБА_11 пояснила, що ОСОБА_4 на той час переніс інсульт, але розмовляв, його мова була дещо порушена, але зрозуміла, він мав моторику пальців. Вона запитала у ОСОБА_4 особисто про те, чи бажає він укласти заповіт на ім`я ОСОБА_3 , що він підтвердив та особисто підписав заповіт в її присутності. Свідок зазначала, що на її переконання позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, діє нечесно. Також свідок вказала, що після підписання заповіту, вона віддала його примірник ОСОБА_4 , з яким була ОСОБА_2 .

Вищевказана сукупність доказів, підтверджує той факт, що ОСОБА_4 дійсно складав заповіт на ім`я ОСОБА_3 , який особисто підписував.

Доводи позивача ОСОБА_2 про не підписання ОСОБА_4 заповіту від 02.09.2008, суд розцінює критично, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами. Позивачем у змагальному процесі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження доводів про те, що підпис в заповіті не належить ОСОБА_4 . За клопотанням позивача, судом неодноразово витребовувалися документи з вільними зразками підписів спадкодавця, з метою проведення посмертної судово-почеркознавчої експертизи, яка призначалася судом двічі (а.с. 247 т.1, 220-221, 28-29 т.3 т.2). Однак, жодна із вказаних експертиз не була проведена не лише через відсутність достатньої кількості вільних зразків підпису ОСОБА_4 , а й через не внесення позивачем плати за проведення експертизи. Так, відповідно листа НДІСЕ, що надійшов до суду 20.07.2023, надати висновок експерт не мав можливості, у зв`язку з не проведенням попередньої оплати експертизи, проведення якої було покладено на позивача та якій рахунок для оплати було надіслано ще 14.04.2023, а також у зв`язку незадоволення клопотання експерта про надання додаткових документів з вільними зразками підпису за період 2007-2009 років, отримати які не вдалося (а.с. 226 т.2, 28-29 т.3).

Доводи позивача про відсутність у спадкодавця ОСОБА_4 можливості з`явитися до сільської ради для укладення заповіту, а також особистого підписання заповіту, суд розцінює критично, оскільки позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували неспроможність спадкодавця в силу віку чи стану здоров`я рухатися, підписувати документи. Доводи позивача висловлені в судовому засіданні щодо недієздатності спадкодавця, суд до уваги не приймає, оскільки по-перше такі підставі для визнання заповіту недійсним не заявлялися в позові, по-друге жодних доказів цим обставинам не надано, сама позивач визнала, що за життя ОСОБА_4 недієздатним не визнавався.

Згідно інформації з Криворізької ЦРЛ Новопільської сільської ради № 1614 від 08.11.2021, ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2005 по 2010 рік до вказаного медичного закладу не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував (а.с. 47 т.2). Допитана в якості свідка ОСОБА_11 вказала, що ОСОБА_4 дійсно за життя переніс інсульт, але на момент складення заповіту міг говорити та зберігав моторику рук, самостійно підписав текст заповіту, а до сільської ради був доставлений дочкою позивачем по справі ОСОБА_2 .

Отже, суд приходить до висновку, що в змагальному процесі, виходячи зі змісту стандарту більшої переконливості, позивачем перед судом не доведено факт не підписання заповіту ОСОБА_4 , не відповідність змісту заповіту його волі. Заповіт складений з дотриманням його форми та порядку посвідчення, пройшов державну реєстрацію.

У зв`язку з викладеним, враховуючи не доведення перед судом того, що заповіт не був підписаний заповідачем ОСОБА_4 , не відповідав його волі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини шляхом визнання права власності на спадкове майно, то суд виходить з наступного.

Згідно з положеннями ст. 1268-1269 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

При цьому, відповідно до ст. 1270, 1272 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

На підтвердження факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивач надала суду копію акта з місця проживання, складеного нібито зі слів свідків, що посвідчені секретарем виконкому, згідно змісту якого вказані свідки підтверджують, що ОСОБА_4 фактично проживав з 2005 по день смерті 2010 року в с. Леніно (перейменоване на с. Садове згідно постанови ВР №1353 від 12.05.2016) по АДРЕСА_2 , разом з донькою ОСОБА_2 , яка його доглядала та займалася похованням. ОСОБА_4 постійно знаходився в будинку, на подвір`я майже не виходив, в силу хвороби, дуже часто його бачили при відвідуванні лікаря з донькою (а.с. 12 т.1). Інших доказів на підтвердження факту проживання спадкодавця з позивачем суду не надано.

Однак, вказаний акт не є допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин, адже він ґрунтується на поясненнях свідків, які безпосередньо судом не допитувалися, клопотання про їх допит позивачем не подавалися. Вказаний акт не містить обов`язкового реквізиту, а саме дати його складення та посвідчення. Відомості зазначені в даному акті, не узгоджуються з іншими матеріалами справи, зокрема з довідкою сільської ради від 07.06.2019, згідно якої ОСОБА_4 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав один за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 9 т.1). Відомості вказані в акті, не узгоджуються навіть з поясненнями самої ОСОБА_2 , яка пояснювала в судовому засіданні, що з 2005 по 2010 рік її батько проживав з нею в м. Кривий Ріг, а не в с. Степове.

Інформація викладена в акті в частині того, що спадкодавець не виходив з будинку, спростовується показами свідка ОСОБА_12 , безпосередньо допитаної в судовому засіданні, яка підтвердила факт прибуття ОСОБА_4 до сільської ради для складення заповіту в супроводі дочки, а дані щодо постійного відвідування ОСОБА_4 лікаря в супроводі дочки, спростовуються інформацією Криворізької ЦРЛ Новопільської сільської ради № 1614 від 08.11.2021, згідно якої ОСОБА_4 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 2005 по 2010 рік до вказаного медичного закладу не звертався, на стаціонарному лікуванні не перебував (а.с. 47 т.2).

Беручи до уваги викладене, суд приходить до висновку про не доведення перед судом належними та допустимим доказами факт проживання позивача зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що не визнавався відповідачем.

Більш того, відповідно до ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені саме факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав, і якщо законом не встановлено іншого способу їх захисту. Отже, в судовому порядку встановлюються тільки ті факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника.

Встановлення визначених в позові фактів, необхідно позивачу з метою реалізації права на спадщину після смерті ОСОБА_4 , як спадкоємця за законом, оскільки позивачу відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, в тому числі з підстав пропуску строку для прийняття спадщини. Відповідно, суд приходить до висновку, що вірним є звернення позивача до суду з вимогою про встановлення факт проживання зі спадкодавцем на момент смерті в позовному провадженні, адже в даному випадку наявний спадкоємець за заповітом. Однак, враховуючи, що згідно положень ст. 1223 ЦК України спадкування за законом можливе лише у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, а за встановлених судом обставин справи заповіт наявний, спадкоємець за заповітом звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у строк визначений законом, від спадщини не відмовлявся, підстав для визнання заповіту недійсним не встановлено, даних про наявність майна неохопленого заповітом суду не повідомлено, суд приходить до висновку що від встановлення факту проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини не залежить виникнення, зміна чи припинення її прав на спадкування, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог у цій частині. Встановлення вказаного факту в рамках даного провадження, з іншою метою ніж визнання права власності в порядку спадкування на спірну земельну ділянку, для преюдиційності у іншому спорі, є недопустимим (подібні висновки містить постанова ВС у справі 513/1005/20).

Що стосується вимог про встановлення факту прийняття спадщини, в тому числі шляхом визнання права власності на земельну ділянку, то такі вимоги є необґрунтованими, оскільки по-перше спадщина відкрилася після 01.01.2004, тому вимоги про встановлення факту прийняття спадщини є неналежним способом захисту (про що вказано вище з посиланням на п. 23 постанови Пленуму), а по-друге за обставин справи спадкування здійснюється за заповітом, що виключає можливість спадкування спірної земельної ділянки за законом.

Що стосується вимог позивача до Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, то в їх задоволенні суд вважає за необхідне відмовити, оскільки вони пред`явлені до неналежного відповідача. Так, у разі наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, належним відповідачем є саме такі спадкоємці, а не територіальна громада в особі відповідного органу. Оскільки по даній справі наявний інший спадкоємець ОСОБА_3 , до якого також пред`явлено вимоги, суд приходить до висновку, що Новопільська сільська рада є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови у позові до такого відповідача.

При зверненні до суду з позовом, позивачем сплачено судовий збір (а.с. 1, 22 т.1), однак враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 223, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання заповіту недійсним, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, факту прийняття спадщини, шляхом визнання права власності на земельну ділянку - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 07.09.2023.

Суддя М.В. Березюк