КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/772/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 вересня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області в складі судді Хасанової В.В., постановлену в м. Переяслав-Хмельницький 08 травня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В травні 2023 року АТ «Таскомбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № від 01 квітня 2021 року, що в частині тіла кредиту, річних процентів, щомісячних процентів станом на 08 лютого 2023 року становить 103554,17 грн., покласти на відповідача судові витрати.

Також в травні 2023 року АТ «Таскомбанк» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, просив постановити ухвалу про накладення арешту в межах позовних вимог на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0972, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08 за адресою Київська область, Бориспільський район, с/рада Сеньківська, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 7257335, загальна площа 58,90 кв.м.

Зазначив, що позовні вимоги обґрунтовані порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, укладеного нею з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», права вимоги за яким відступлено АТ «Таскомбанк». Позивач надіслав повідомлення-вимогу від 30 січня 2023 року до ОСОБА_1 про необхідність погашення заборгованості за кредитним договором, однак відповідач уникає виконання своїх обов`язків з повернення кредиту, заборгованість постійно збільшується. Достовірно відомо, що за відповідачем зареєстроване нерухоме майно, а саме земельна ділянка за адресою Київська область, Бориспільський район, с/рада Сеньківська, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, а також домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 58,90 кв.м.

Вважав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити та унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів його як позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у спосіб накладення арешту на нерухоме майно, оскільки при наявності значної заборгованості по кредитному договору існує велика вірогідність, до ОСОБА_1 може відчужити майно до ухвалення судом рішення в даній справі, що призведе до неможливості в майбутньому відновлення порушених прав позивача.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0972, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08 за адресою Київська область, Бориспільський район, с/рада Сеньківська, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 7257335, загальна площа 58,90 кв.м.

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, без врахування правових висновків Верховного Суду, неспівмірність забезпечення позову з предметом позову, просила скасувати ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2023 року та ухвалити рішення, яким відмовити АТ «Таскомбанк» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 3-4, 10-11 постанови від 02 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Наводила зміст ст. 150, 151 ЦПК України, вказувала, що при вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти суд може накласти арешт лише на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, тобто суд в цій стадії має перевірити, яке конкретно майно чи грошові кошти належать відповідачеві і де вони знаходяться. Відомості про те, на яке саме майно позивач просить накласти арешт, де це майно знаходиться, на яких рахунках, в якій сумі та в яких банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, є необхідними для забезпечення позову.

Наголошувала, що предметом заявленого позову в даній справі є стягнення боргу за договором позики, тобто спір між сторонами жодним чином не стосується прав на нерухоме майно відповідача.

Вказувала, що при розгляді заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення позову обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосовуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права власності (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмету позову, і аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18.

Вважала, що обраний позивачем та задоволений судом захід забезпечення позову не відповідає вимогам співмірності, розумності та збалансованості інтересів сторін, а доводи заяви не містять обґрунтування необхідності застосування такого крайнього заходу.

Вважала помилковими висновки суду першої інстанції щодо забезпечення позову, оскільки судом не враховано, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на домоволодіння та земельну ділянку відповідача є неспівмірним із предметом позову, яким є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Наводила правові висновки Верховного Суду в подібних правовідносинах в постановах від 19 червня 2019 року та від 25 вересня 2020 року в справі № 201/12570/18, від 03 липня 2019 року в справі № 127/220/19, від 07 серпня 2019 року в справі № 372/2583/18, від 08 квітня 2020 року в справі № 753/21406/18, від 23 липня 2020 року в справі № 607/14258/19-ц.

Від позивача АТ «Таскомбанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, направлену засобами поштового зв`язку 27 липня 2023 року з пропуском строку, встановленого судом для подання відзиву, до 24 липня 2023 року, та заявлено клопотання про поновлення цього строку, обґрунтоване тим, що на адресу позивача лист апеляційного суду надійшов лише 24 липня 2023 року і передано представнику позивача лише 25 липня 2023 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Оскільки наведені позивачем причини пропуску строку для подання відзиву на апеляційну скаргу є обґрунтованими, апеляційний суд продовжує АТ «Таскомбанк» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та приймає його.

У відзиві позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, і такі правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову боржник матиме безумовну можливість розрахуватися з позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів в необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

Стосовно співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами зазначав, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Посилався на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17, від 28 березня 2019 року в справі № 824/239/2018.

В судове засідання 06 вересня 2023 року учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток-повідомлень.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності нез?явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, АТ «Таскомбанк» мотивував його тим, що 01 квітня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , також позичальник особисто підписала паспорт кредиту, за умовами яких отримала від ТОВ «ФК «ЦФР» кредитні кошти в розмірі 65178,82 грн. 17 грудня 2021 року ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 171221, за умовами якого позивач став новим кредитором боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № з усіма додатками та змінами. Умови кредитного договору позичальником не виконані, кредитні кошти у встановлені договором строки не повернуті, станом на 08 лютого 2023 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить 103554,17 грн.

На підтвердження даних обставин до позову додано копію кредитного договору № від 01 квітня 2021 року з додатками, копію паспорту кредиту № 5331767 від 01 квітня 2021 року, умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», копію договору факторингу № 171221 від 17 грудня 2021 року з додатками, витяг з реєстру прав вимоги до договору факторингу №171221 від 17 грудня 2021 року, копії меморіального ордеру та довідок, витяги з реєстрів, розрахунок заборгованості за кредитним договором, виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 , копію наказу АТ «Таскомбанк» від 28 грудня 2019 року, копію паспорта продукту «Споживчий кредит в рамках відступлення прав вимоги від ТОВ «ФК «ЦФР» до АТ «Таскомбанк».

В заяві про забезпечення позову АТ «Таскомбанк» накласти арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме земельну ділянку, кадастровий номер :10:001:0972, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08 за адресою Київська область, Бориспільський район, с/рада Сеньківська, цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, для індивідуального садівництва, та домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 7257335, загальна площа 58,90 кв.м., посилаючись на те, що при наявності значної заборгованості по кредитному договору існує велика вірогідність, до ОСОБА_1 може відчужити майно до ухвалення судом рішення в даній справі, що призведе до неможливості в майбутньому відновлення порушених прав позивача.

До заяви про забезпечення позову додано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14 квітня 2023 року відносно відповідача ОСОБА_1 , яким підтверджується реєстрація за нею права власності на вказане нерухоме майно, на яке просив накласти арешт АТ «Таскомбанк» (а. с. 7).

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, належне відповідачеві, суд першої інстанції виходив із того, що з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що заявлений позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Зазначеним вимогам заява АТ «Таскомбанк» про забезпечення позову відповідає.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Із наявних в матеріалах заявником доказів вбачається, що АТ «Таскомбанк» звернулося із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, що вказує на наявність майнового спору між сторонами, і у випадку задоволення позову із відповідача на користь позивача може бути стягнуто грошові кошти в розмірі 103554,17 грн., примусове звернення стягнення на які здійснюватиметься у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження», отже позов дійсно може бути забезпечений шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, за рахунок реалізації якого судове рішення може бути виконане в разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 2, 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до ст. 177, 178 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Оскільки зареєстроване за відповідачем на праві власності нерухоме (земельна ділянка, домоволодіння) майно як об`єкти цивільних прав не вилучені та не обмежені в обороті, ризик їх відчуження за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

З огляду на викладене ґрунтуються на законі та відповідають матеріалам справи висновки суду першої інстанції про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення заявлених позовних вимог, оскільки майно відповідача, за рахунок якого може бути виконане рішення суду, може бути відчужене останнім у будь-який час.

Отже, обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на земельну ділянку та домоволодіння, право власності на які зареєстроване за відповідачем, є співмірним із предметом позову на день постановлення ухвали - стягнення із ОСОБА_1 103554,17 грн.

Апеляційний суд враховує, що будь-якого іншого майна, на яке може бути накладено арешт в порядку забезпечення позову, або будь-якого іншого засобу забезпечення позову, адекватного та співмірного заявленим позовним вимогам, відповідачем в апеляційній скарзі не запропоновано.

Доводи апеляційної скарги, що для забезпечення позову є необхідними відомості, на яких рахунках знаходяться грошові кошти відповідача, в якій сумі та в яких банківських установах вони перебувають, є безпідставними, не мають відношення до оспорюваної ухвали та відхиляються апеляційним судом, з огляду на те, що в даній справі арешт на грошові кошти не накладався.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що спір між сторонами жодним чином не стосується прав на нерухоме майно відповідача, оскільки таке обмеження не передбачене ст. 151 ЦПК України, та враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, в якій Велика Палата Верховного Суду погодилась з тим, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є співмірним та належним видом забезпечення позову.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правові висновки Верховного Суду в постанові від 15 січня 2019 року в справі № 915/870/18, що піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватись майна, що належить до предмета спору, є безпідставними, оскільки фактичні обставини у цій справі є відмінними від обставин у справі, яка переглядається.

Також нерелевантними є посилання відповідача на правові висновки Верховного Суду в постановах від 19 червня 2019 року та від 25 вересня 2020 року в справі № 201/12570/18, від 03 липня 2019 року в справі № 127/220/19, від 07 серпня 2019 року в справі № 372/2583/18, від 08 квітня 2020 року в справі № 753/21406/18, від 23 липня 2020 року в справі № 607/14258/19-ц, оскільки у даних справах суд касаційної інстанції зазначив, що обраний позивачем вид забезпечення позову - накладення арешту на квартиру неспівмірний із предметом позову «про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про право власності», а також з предметами позовів «про визнання припиненими правовідносини іпотеки та скасування рішень про реєстрацію права власності», «про визнання незаконними дій та скасування рішення про реєстрацію права власності», тобто предмети позовів в цих справах не мають подібності з вимогами АТ «Таскомбанк».

Доводи апеляційної скарги щодо помилкових висновків суду першої інстанції про співмірність вжитих заходів забезпечення позову в даній справі є необґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами та зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції, оскільки відповідачем не підтверджено, що вартість нерухомого майна, на яке накладено арешт, перевищує розмір заявленої до стягнення суми заборгованості.

Апеляційний суд враховує, що у випадку задоволення позову відповідач матиме можливість виконати судове рішення за рахунок наявних у неї грошових коштів без застосування процедури звернення стягнення на арештоване майно.

Апеляційний суд приймає до уваги, що саме по собі накладення арешту на спірне майно без наміру власника його відчужити жодним чином не впливає на правовий статус майна і не впливає на права і законні інтереси такого власника, в зв`язку з чим відхиляє як безпідставні доводи апеляційної скарги, що арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Апеляційний суд наголошує, що відповідач не позбавлена можливості в порядку, передбаченому ст. 156, 158 ЦПК України, звернутися до суду з клопотанням про заміну заходу забезпечення позову або про скасування заходу забезпечення позову, в разі наявності підстав для цього.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що в даній справі судом першої інстанції було обрано належний, відповідний до предмета спору, захід забезпечення позову, дотримано принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвали суду першої інстанції постановлені із додержанням вимог закону і не можуть бути скасовані з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 08 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.