Справа № 932/904/21
Провадження № 2/204/120/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
30 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Кошелюк Д.О.,
за участю позивача ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження нерухомим майном, -
У лютому 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, якою просив суд:
-визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 ;
-визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 ;
-зняти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 ;
-зняти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 ;
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Відповідачі на даний час зареєстровані за вищевказаною адресою, хоча фактично, з дня реєстрації та по даний час в зазначеному житловому будинку не проживають та не з`являються. Позивач звернувся до відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради із заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте позивачу було відмовлено. Позивач наголошує суду, що відповідачі такими своїми діями суттєво обмежують та створюють перешкоди у здійсненні позивачем свого права власності, користування та розпорядження, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду із відповідним позовом.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідачі не з`явились в судове засідання без поважних причин; належним чином були повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подали відзив; позивач не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у зв`язку з ненаданням відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява на адресу суду про розгляд справи за їх відсутності, просили прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.
Вислухавши позивача, свідка, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
В судовому засіданні встановлено та свідоцтвом про право на спадщину серії ВСР №507914 від 04 квітня 2006 року зареєстрованого в реєстрі за №5-553 підтверджується, що ОСОБА_1 отримав у спадок від ОСОБА_4 житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.10), на підставі якого є його власником, що вбачається із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11716087 від 04.09.2006 року (а.с.11).
Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпоряджання своїм майном.
Із домової книги для прописки громадян, які проживають у будинку АДРЕСА_1 судом вбачається, що ОСОБА_2 30.10.2012 року був зареєстрований за вищевказаною адресою, а ОСОБА_3 18.10.2016 року (а.с.12-16).
Зазначені обставини підтвердила свідок ОСОБА_5 допитана в судовому засіданні, та яка пояснила суду, що вона є похресницею матері позивача, крім того, цивільна дружина позивача є її однокласницею, а тому свідок добре знайома із цією родиною. Так, ОСОБА_5 підтвердила, що за адресою: АДРЕСА_1 проживають лише позивач із своєю дружиною на протязі багатьох років, інших осіб у будинку свідок ніколи не бачила, сторонні речі відсутні.
З урахуванням наведеного, у суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідком, даних про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються зібраними у справі доказами.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно із ст.64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Аналіз статей 71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Позивачем доведений факт відсутності відповідачів у спірному житловому приміщенні більш ніж шість місяців.
Відповідачі в судове засідання не з`явились, будь яких заяв та клопотань суду не подавали, не спростували обставини, щодо не проживання в будинку, яка належить позивачу.
Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Отже, позивач, відповідно до вимог ст.12 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст.76-78 ЦПК України, зазначені у позовній заяві обставини того, що у будинку АДРЕСА_1 відповідачі не проживають понад один рік, а лише зареєстровані в ній.
Отже, позовні вимоги про визнання відповідачів, такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_1 , є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.
Позовні вимоги про зняття відповідачів з реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, виходячи з такого.
На підставі положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», відповідно до якої зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд дійшов до висновку про передчасне заявлення позивачем таких вимог та про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.
Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідачів солідарно.
На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13,76-82,141,258,259,263-265,273,280-282 ЦПК України, ст.ст. 317,319,321,386,391,405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Відділ формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР з реєстрації місця проживання та перебування фізичних осіб про усунення перешкод у здійсненні права власності, користування та розпорядження нерухомим майном задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар