ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6997/23 Справа № 173/812/23 Суддя у 1-й інстанції - Бурхан С.М. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 173/812/23

Номер провадження 22-ц/803/6997/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року головуючого судді Бурхана С.М. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 05 лютого 2014 року між ними та відповідачем було укладено договір, на підставі якого відповідачу був наданий кредит, який останньою своєчасно повернутий не був, внаслідок чого за нею станом на 19 січня 2023 року утворилась заборгованість в сумі 53109,34 грн. У зв`язку з цим позивач вирішив звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.

Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 05 лютого 2014 року у розмірі 53 109,34 грн, станом на 19 січня 2023 року та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 грн.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення, неповне дослідження всіх обставин по справі, невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що Заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами , що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, інша сторона приєднується до них висловивши певним чином згоду на них. На підставі анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт. В подальшому були видані перевипущені кредитні картки з новим строком дії, остання зі строком до 03/22. Відповідач після отримання картки користувалася карткою з власної ініціативи, активізація і користування карткою свідчать про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача, довідками банку про зміну умов кредитування та про видані картки. У виписці по руху коштів, яка є первинним документом, вбачається, що відповідачу встановлено кредитний ліміт, а також факти, що відповідач користувалася кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах та інше. Користуючись протягом тривалого часу кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення боргу, відповідач у відповідності до ч. 2 ст. 642 ЦК України, фактично погоджувалась з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли як на момент укладення договору, так і після внесення до них змін. Укладений кредитний договір є правомірним відповідно до положень ст. 204 ЦК України, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом і він не визнавався судом недійсним. Зазначено, що судом першої інстанції безпідставно відмовленоу стягненні фактично отриманих кредитних коштів (тіла кредиту) в повному обсязі, оскільки з виписки вбачається, що позичальник фактично використав кредитних коштів більше, ніж здійснив погашення. Крім того, зазначено, що позичальник не звертався до банку за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про погодження з умовами банку, відповідач користувалася кредитними коштами, отримувала кошти через банк, а отже отримала кредитну картку, оскільки проведення зазначених операцій є неможливе без наявності картки, відповідач частково сплачувала заборгованість, розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, контррозрахунок не надано, експертиза не проводилась, питання щодо підписання відповідачем договору не відноситься до предмету заявленого позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення відповідає .

Судом першої інстанції встановлено, що 05 лютого 2014 року відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву б/н від 05 лютого 2014 року.

За змістом означеної заяви відповідач згодна з тим, що дана заява - анкета разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 19 січня 2023 року становить 53 109,34 грн, з яких: 44 775,70 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 8333,64 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» прострочених відсотків, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 05 лютого 2014 року, оскільки заява-анкета, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в банку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, оскільки не зрозуміло, чи стосуються вони укладеного 05 лютого 2014 року сторонами договору про надання банківських послуг.

Щодо заборгованості за тілом кредиту, яку позивач просив стягнути з відповідача у розмірі 44 775,70 грн, суд дійшов висновку, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що збільшення заборгованості відповідача за тілом кредиту здійснювалося не лише за рахунок фактично використаних ним коштів (стовпчик 3), а і за рахунок збільшення (договірного списання коштів) кредиту з метою погашення нарахованої заборгованості за процентами (стовпчик 4). Також, у виписці за договором аналогічно зазначено про списання відсотків, за рахунок чого автоматично збільшувалось тіло кредиту. Натомість, надані позивачем матеріали не містять доказів погодження позичальником умов про договірне списання заборгованості за нарахованими відсотками за рахунок збільшення кредиту. Тим самим, на думку суду, позивач фактично збільшив розмір заборгованості відповідача за тілом кредиту на суму 69540,08 грн. Враховуючи, що проценти нараховувалися позивачем за непогодженими позичальником ставками протягом дії договору, при цьому - нараховувалися на тіло кредиту, розмір якого щомісяця безпідставно збільшувався за рахунок договірного списання заборгованості за такими процентами, і це повсякчас спотворювало правильність розрахунків на кожну дату розрахунку, тому суд першої інстанції вважав, що неможна брати до уваги складений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за тілом кредиту.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, встановлено, що в матеріалах справи міститься Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 05 лютого 2014 року, яка підписана Комурко Ю.О. (а.с. 30).

Своїм підписом в заяві ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася з договором про надання банківських послуг до його укладення та згодна з його умовами. Примірник договору про надання банківських послуг згодна отримати шляхом роздруківки з сайту http://privatbank.ua. Зобов`язується виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також ознайомлюватись з їх зміною на сайті.

Також, позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 05 лютого 2014 року укладеного між ПриваБанком та ОСОБА_1 , станом на 31 травня 2015 року, 30 вересня 2018 року, 19 січня 2023 року (а.с. 08-27), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 28), довідку про видачу кредитних карток ОСОБА_1 (а.с. 29), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с. 31), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 32-60), копію паспорта ОСОБА_1 (а.с. 61-62), виписку за договором № б/н за період 05 лютого 2014 року по 23 січня 2023 року (68-104).

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» вказувало на те, що позичальник не виконує свої зобов`язання за договором, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

Судом першої інстанції встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір у формі приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитну лінію.

Апеляційний суд погоджується з даними висновками, оскільки законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряється апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги і відповідач рішення суду першої інстанції щодо обставин укладення договору не оскаржував.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, АТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що відповідно до ст. 634 ЦК України суть договору приєднання, який і було укладено сторонами, полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Разом із тим, судом першої інстанції правильно встановлено, що на підтвердження позовних вимог банком додано до позовної заяви анкету-заяву від 05 лютого 2014 року, яка містить підпис ОСОБА_1 , та в якій процентна ставка не зазначена, а також не погоджені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (штрафу, пені) за порушення зобов`язання; наявні в матеріалах справи Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» стосовно кредитних карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» позичальником не підписані, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Судом першої інстанції правильно зазначено, що роздруківка з сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України в постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді зазначеної справи.

Апеляційний суд також враховує, що в самих Умовах та Правилах надання банківських послуг, примірник яких надано до матеріалів справи, відсутні умови договору про розмір процентної ставки, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Оскільки в редакції Умов та Правил надання банківських послуг, наявних в матеріалах справи, зазначені положення відсутні, вказані Умови, а також Тарифи не містять підпису відповідача, підстави нарахування відсотків позивачем не підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, зробленими за результатами дослідження розрахунку заборгованості за кредитом, які в цій частині не спростовані доводами апеляційної скарги, що збільшення заборгованості відповідача за тілом кредиту здійснювалося не лише за рахунок фактично використаних ним коштів (стовпчик 3 розрахунку заборгованості), а і за рахунок збільшення (списання коштів) кредиту з метою погашення нарахованої заборгованості за процентами (стовпчик 4), в зв`язку з чим суд не може взяти за основу розмір заборгованості за тілом кредиту, визначений позивачем (відсутнє погодження щодо розміру процентів). Розраховуючи заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції взяв до уваги показники, наведені позивачем у розрахунку (а. с. 08-27): витрати клієнтом кредитних коштів (стовпчик 3), відсотки, погашені за рахунок кредиту (стовпчик 4), сума коштів, внесена клієнтом на погашення заборгованості (стовпчик 30). Судом першої інстанції правильно враховано, що сума особистих витрат відповідачем кредитних коштів та списаних в порядку погашення процентів зменшена на суму коштів, внесених відповідачем в порядку погашення заборгованості.

Також, слід зазначити, що вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом кредиту банком не заявлено, оскільки така заборгованість відсутня.

У наданому банком розрахунку заборгованості зазначено, що заборгованість за тілом кредиту 44 775,70, в т.ч. поточним тілом кредиту 0,00, простроченим тілом кредиту 44 775,70; заборгованість за нарахованими відсотками 0,00, заборгованість за простроченими відсотками 8333,64, тобто, за поточним тілом кредиту та за нарахованими відсотками заборгованість у відповідача станом на 19 січня 2023 року відсутня.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом першої інстанції надано належної оцінки виписці з рахунку у взаємозв`язку з розрахунком заборгованості позичальника ОСОБА_1 наданих позивачем, проаналізовано рух коштів на картковому рахунку та правильно встановлено, що тіло кредиту було повернуто банку відповідачем.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено, що сторонами не обумовлено у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, судом зроблено правильний висновок, з яким погоджується апеляційний суд, що позивач не довів правомірність погашених за рахунок кредиту відсотків, а відтак, вбачається, що відповідачем погашено заборгованість по кредитним зобов`язанням.

Зазначені розрахунки доводами апеляційної скарги не спростовані.

З огляду на вищевикладене апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 своїм підписом підтвердила надання їй повної інформації щодо надання банківських послуг, після отримання кредитної картки здійснила дії щодо проведення її активації, і з розрахунку заборгованості прослідковується користування відповідачем грошима, отримання коштів через банкомати, поповнення готівкою через відділення ПриватБанку, видача готівки у відділенні, оскільки означені доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції про недоведеність позивачем обставин узгодження сторонами кредитного договору відсотків.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо того, що оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, оскільки встановлено з розрахунку заборгованості, що за рахунок кредиту погашались відсотки.

Доводи апеляційної скарги, що розрахунок заборгованості відповідачем не спростовано, контррозрахунок не надано, експертиза не проводилась є неспроможними, оскільки саме на позивача в силу положень ст. 12, 13 ЦПК України покладається доведення обставин, на які він посилається на підтвердження своїх вимог, відтак неподання відповідачем заперечень саме по собі не свідчить про визнання ним обставин, на які посилається позивач, або наявність підстав для визнання судом цих обставин встановленими.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи та неповне дослідження доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної оцінки судом, і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: