Номер провадження: 22-ц/813/1354/23
Справа № 519/574/19
Головуючий у першій інстанції Барановська З. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, на рішення Южного міського суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Барановської З.І. 21 квітня 2021 року у м. Южне Одеської області, -

встановила:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 листопада 2016 року між нею і ОСОБА_3 був укладений попередній договір міни нерухомого майна, згідно п. 1 якого сторони зобов`язались у строк не пізніше 30 червня 2018 року укласти договір міни нерухомого майна (основний договір) у нотаріальної формі на умовах, визначених цим договором, а саме: ОСОБА_3 зобов`язується обміняти належне йому нежитлове приміщення №24Н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на належні ОСОБА_1 земельну ділянку і садовий будинок з господарчими будинками та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Згідно п. 3 вказаного договору, у разі відмови від укладення основного договору, у визначений у п. 1 договору термін та на вищезазначених умовах, винна сторона повинна сплатити штраф у розмірі 300000 грн. Однак, на неодноразові пропозиції ОСОБА_1 укласти договір міни, його не було укладено, у зв`язку із чим позивач просила стягнути з відповідача ОСОБА_3 штраф у розмірі 300000 грн. та судові витрати.

Рішенням Южного міського суду Одеської області від 21 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 здійснив відчуження нежитлового приміщення №24Н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення договору купівлі-продажу від 22 травня 2019 року, що прямо вказує на ухилення відповідача від обов`язку укласти договір міни, передбачений п. 1 попереднього договору міни від 30 листопада 2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 (правонаступник ОСОБА_3 ) зазначає, що договір міни не був укладений саме з вини ОСОБА_1 , оскільки існували перешкоди з отриманням кадастрового номеру на належну апелянту земельну ділянку, яка є предметом договору, про що останній було відомо. Після закінчення строку дії договору, тобто після 30 червня 2018 року, ОСОБА_3 передав позивачці документи, які ним були підготовлені, та через рік після цього відчужив належне йому нежитлове приміщення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Хлєбнікова М.П., дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представник ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 30 листопада 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був укладений попередній договір міни нерухомого майна, згідно п.1 якого сторони зобов`язались у строк не пізніше 30 червня 2018 укласти договір міни нерухомого майна (основний договір) у нотаріальної формі на умовах, визначених цим договором, а саме: ОСОБА_3 зобов`язується обміняти належне йому нежитлове приміщення №24Н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на належні ОСОБА_1 земельну ділянку і садовий будинок з господарчими будинками та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.4-4зв).

Згідно п. 2 договору сторони домовились, що міна нерухомого майна буде проводитись без грошової компенсації.

Крім цього, цим же пунктом договору сторони погодили, що підготовкою та отриманням документів, необхідних для укладення договору міни нерухомого майна, а саме: реєстрацією права власності на земельну ділянку та садовий будинок, які належать ОСОБА_1 , буде займатись ОСОБА_3 , на ім`я якого видано відповідну довіреність від імені ОСОБА_1 .

Згідно п. 3 договору у разі відмови від укладення основного договору, у визначений у п.1 договору термін та на вищезазначених умовах винна сторона повинна сплатити штраф у розмірі 300000 грн.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.63).

З копії спадкової справи, заведеної після смерті відповідача вбачається, що свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 отримала його донька ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1 ст. ст. 628, 629 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За правилами ч.ч. 1-3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів приймає до уваги, що, як вже вказувалось вище, сторони попереднього договору домовились, що підготовкою та отриманням документів, необхідних для укладення договору міни нерухомого майна, а саме: реєстрацією права власності на земельну ділянку та садовий будинок, які належать ОСОБА_1 , буде займатись ОСОБА_3 (п. 2 договору).

Таким чином єдиною обставиною, яка заважала сторонам укласти основний договір міни, була відсутність належним чином оформленого та зареєстрованого права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку і садовий будинок з господарчими будинками та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, апелянтом не надано жодного належного доказу того, що протягом дії попереднього договору - з 30 листопада 2016 року по 30 листопада 2018 року ОСОБА_1 було отримано правовстановлюючі документи та зареєстровано право власності на вищевказані земельну ділянку і садовий будинок, однак, саме ОСОБА_3 відмовився від укладення від основного договору міни.

Аналогічно не надано ОСОБА_1 доказів того, що вона оформила право власності на дані об`єкти нерухомості після спливу дії попереднього договору, тобто після 30 листопада 2018 року, та що позивач зверталась до ОСОБА_3 із пропозицією щодо продовження терміну, протягом якого мав бути укладений основний договір.

Таким чином, не здійснивши жодної дії, направленої на належне оформлення права власності на належне їй майно, що унеможливило укладення основного договору міни, після спливу терміну попереднього договору, ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом 27 травня 2019 року, тобто через п`ять днів після того, як ОСОБА_3 22 травня 2019 року відчужив належне йому нежитлове приміщення №24Н, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не надавши при цьому судам першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження безпідставного ухилення ОСОБА_3 та його відмови від підписання основного договору.

Вказані обставини у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що факт відчуження ОСОБА_3 спірного нежитлового приміщення прямо вказує на ухилення відповідача від обов`язку укласти договір міни, передбачений п. 1 попереднього договору міни від 30 листопада 2016 року.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених ст. 77-80 ЦПК України.

Нормами статті 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Южного міського суду Одеської області від 21 квітня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Южного міського суду Одеської області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 07 вересня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе