Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1889/23 Головуючий у 1-й інст. Білоусенко І.В.
Категорія 60 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/1889/23 за позовом ОСОБА_1 до Овруцької державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 09 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Білоусенко І.В. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом у якому просив: 1) встановити факт належності спадкодавцеві ОСОБА_3 примикаючих до житлового будинку А, що розташований по АДРЕСА_1 господарських будівель і споруд на схематичному плані в технічному паспорті, який виготовлений станом на 20.01.2015, а саме: прибудови висотою 2,60 м, довжиною 6,43 м, шириною 4,0 м та позначеної під літерою А на схематичному плані в технічному паспорті на індивідуальний вищевказаний житловий будинок; ганку з площею основи 6,1 кв.м та позначений під літерою А2; сараю висотою 2,0 м, довжиною 6,65 м, шириною 3,70 м та позначеної під літерою В; сараю висотою 1,80 м, площею основи 2,8 кв.м. та позначений під літерою Д; туалету висотою 2,0 м, площею основи 1,0 кв.м, об`ємом 2 куб. м. та позначений під літерою Т; сараю висотою 2,30 м, довжиною 2,57 м, шириною 2,50 м та позначений під літерою М; частини огорожі (№1.2), що складається з дерев`яного забору, який прикріплений в основі на бетонні стовпчики не зв`язані фундаментом з землею та має залізну калитку (калитка розміщена навпроти прибудови під літерою А і проїздом) та утворює правий нижній кут, який однією стороною проходить біля туалету під літерою Т, сараю під літерою М, сараю під літерою Д та закінчується дотиком до сусідського сараю, а іншою стороною проходить біля сараю під літерою В через вхід до двору (залізну калитку) та закінчується дотиком до сусідської дерев`яної огорожі на першій найменш віддаленій (наближеної до перпендикулярної) відстані цегляної прибудови з позначкою А1-1;

2) визнати право ОСОБА_1 на спадщину за законом в рівній частці з його рідним братом ОСОБА_2 , тобто по 14 частці кожному, на 27/100 житлового будинку номер АДРЕСА_1 з усіма примикаючими до цього житлового будинку господарськими будівлями і спорудами, які належали спадкодавцеві ОСОБА_3 ;

3) зобов`язати Овруцьку державну нотаріальну контору надати ОСОБА_1 витяг із Спадкового реєстру про право ОСОБА_1 на спадщину за законом в 14 частці на 27/100 житлового будинку АДРЕСА_1 з описом інформації у розділі "опис нерухомого майна" про примикаючи до цього житлового будинку господарські будівлі і споруди, які належали спадкодавцеві ОСОБА_3 ;

4) визнати право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно в рівній частці з його рідним братом ОСОБА_2 , тобто по 1/2 частці кожному, на 27/100 вищевказаного житлового будинку з усіма приналежними належними до цього житлового будинку господарськими будівлями і спорудами.

5) зобов`язати Овруцьку державну нотаріальну контору надати ОСОБА_1 витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності в 1/2 частці за ОСОБА_1 на 27/100 житлового будинку АДРЕСА_1 з описом інформації у розділі "опис нерухомого майна" про приналежні примикаючи до цього житлового будинку господарські будівлі і споруди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він 29.05.2023 разом із своїм братом ОСОБА_2 звернулися до Овруцької державної нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка після смерті свого чоловіка оформила свідоцтво про право на спадщину за законом НАК 767793 від 01.04.2015, яке зареєстроване в реєстрі за номером 2-861. Згідно договору купівлі-продажу посвідченого Шевчуком В.Ю. державним нотаріусом Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області 30 травня 1978 року зареєстрованого в реєстрі №1003 та наявному серед документів спадкової справи №127/2015 зареєстрованої в реєстрі № 2-861 зазначено, що ОСОБА_4 придбав за договором купівлі продажу в 1978 році 27/100 житлового будинку з відповідними до них надвірними будівлями, який розташований на земельній ділянці розміром 909 кв.м. Таким чином, з викладеного вбачається, що окрім належності 27 сотих житлового будинку з відповідними до них надвірними будівлями спочатку спадкодавцеві ОСОБА_4 , а після його смерті спадкодавцеві ОСОБА_3 , належали 27 сотих житлового будинку з відповідними до них надвірними будівлями в порядку спадкування. Вказував, що господарські споруди не закріплені під його ім`ям (як спадкоємця ОСОБА_3 ) в спадковому реєстрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку із смертю спадкодавця ОСОБА_3 , факт належності останній господарських будівель і споруд примикаючих до житлового будинку А, він намагався встановити в суді під час розгляду справи в порядку окремого провадження. Проте, Оруцький районний суд Житомирської області ухвалою від 13.02.2023 по справі № 286/400/23 відмовив у відкритті провадження. 29 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд залишив ухвалу суду першої інстанції без змін. А тому, він змушений звертатися до суду з даним позовом на загальних підставах.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 09 серпня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Суд дійшов до безпідставного висновку, що за позивачем визнано право власності на вказане домоволодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину, а тому додаткового визнання права власності на вказане майно не потребує. Суд не здійснив всебічне, повне, об`єктивне та безпосереднє дослідження наявних у справі доказів. Вказує, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, не обґрунтував, з однієї сторони, як на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за №2-2735, спадкова справа №430/2019, встановлено факт належності виключно спадкодавцеві ОСОБА_3 примикаючих до житлового будинку А виключно таких господарських будівель і споруд вказаних у позовній заяві, та з іншої сторони, як на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за №2-2735, спадкова справа №430/2019, визнано право ОСОБА_1 на спадщину за законом в рівній частці з його рідним братом ОСОБА_2 , тобто по 1/2 частці кожному, на 27/100 житлового будинку АДРЕСА_1 з усіма належними до цього житлового будинку господарськими будівлями і спорудами, які належали спадкодавцеві ОСОБА_3 , якщо суд відмовив мені встановити факт належності виключно спадкодавцеві ОСОБА_3 належними до житлового будинку А виключно саме зазначеної вище частини господарських будівель і споруд.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2019, зареєстрованого в реєстрі за №2-2735, спадкова справа №430/2019, спадкоємцями майна після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , в 1/2 частці є її сини: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Спадщина складається із 27/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Стіни будинку в цілому дерев`яні, розмір загальної площі 186,7 кв.м., розмір житлової площі 98,3 кв.м. До житлового будинку (А) примикають: прибудова (А1), прибудова (а), прибудова (а3), ганок (а2), прибудова (а4), ганок (а5), прибудова (а6), погріб (п/а), сарай (Б), сарай (В), сарай (З), сарай (Д), сарай (Е), туалет (Т), сарай (б), навіс (Н), сарай (М), огорожа (№1-2).

Перевіряючи законність оскаржуваного рішення, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (частина перша статті 264 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №304/284/18 (провадження №14-517цс19) зазначено, що «належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц (провадження №14-61цс18) зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц (пункт 63)).

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц (провадження №14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц (провадження №14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц (провадження №14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження №14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі №554/10058/17 (провадження №14-20цс19).

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі №761/23904/19 також вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню до правовідносин, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , останній просить встановити факт належності ОСОБА_3 господарських будівель, які знаходяться по АДРЕСА_1 та визнати за ним право власності на частини господарських будівель.

З копії технічного паспорта виготовленого КП «Коростенське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради від 20.01.2015 року вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з трьох квартир. До житлового будинку (А) примикають: прибудова (А1), прибудова (а), прибудова (а3), ганок (а2), прибудова (а4), ганок (а5), прибудова (а6), погріб (п/а), сарай (Б), сарай (В), сарай (З), сарай (Д), сарай (Е), туалет (Т), сарай (б), навіс (Н), сарай (М), огорожа (№1-2).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 на праві власності належало лише 27/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 . Власниками 73/100 частин вказаного житлового будинку є інші особи.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За правилами ч.ч 1,2,3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються прав та обов`язків також і власників 73/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та спадкоємця ОСОБА_2 , який був залучений до участі у справі тільки третьою особою.

Разом з тим, у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача, тому він не може бути відповідачем у спорах, що виникають із цивільних відносин, пов`язаних з нотаріальною дією.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів того, що Овруцькою державною нотаріальною конторою будь-яким чином порушуються, не визнаються або оспорюються права, свободи чи інтереси позивача, а тому нотаріальна контора є неналежним відповідачем у даній справі.

Клопотання про залучення співвідповідачів або заміну неналежного відповідача на належного, позивач не подавав.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , проте помилився щодо мотивів такого рішення.

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції слід змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 09 серпня 2023 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 вересня 2023 року.

Головуючий

Судді