Номер провадження: 22-ц/813/1242/23
Справа № 495/4012/19
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої самовільним зайняттям земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Представник позивача Головного управління Держгеокадастру в Одеській області звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки.

Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що в ході перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель виявлено, що вздовж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0140), площею 0,1390 га, встановлено металеву огорожу та розташована нежитлова будівля, збудовано сухий насип (дамбу), який охоплює також землі водного фонду загальною площею 0,3762 га. Даний факт підтверджується актом обстеження земельної ділянки №134-ДК/121/АО/Ю/01/-18 від 02 квітня 2018 року.

Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 02 квітня 2018 року №134-ДК/243/АП/09/01/-18, відповідно до якого в результаті перевірки виявлено самовільне зайняття земельних ділянок земель водного фонду та земель житлової та громадської забудови гр. ОСОБА_1 , та фактичне використання земельних ділянок за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Листом Білгород-Дністровської міської ради (вих. №18-15-0.45-602/90-18 від 06 квітня 2018 року), листом Білгород-Дністровської районної Державної адміністрації (вх. 14-4207/0/1 від 08 травня 2018 року) Держгеокадастр проінформовано, що відомостей щодо землевласників або землекористувачів запитуваної земельної ділянки не вказано, технічна документація щодо вказаних земельних не розроблялась.

Таким чином, ОСОБА_1 на момент перевірки, самовільно зайняв та використовував земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0140, площею 0,1390 га, за категорією - землі громадської та житлової забудови, та земельну ділянку водного фонду, площею 0,3762 га, що розташовані на території м. Білгород-Дністровський Одеської області без жодних правових підстав. Рішення щодо передачі вказаних земельних ділянок у власність чи користування фізичним чи юридичним особам (в тому числі відповідачу) органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування не приймались, що підтверджує факт самовільного зайняття відповідачем ОСОБА_1 земельних ділянок.

За результатами перевірки державним інспектором відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення №134-ДК/0056П/07/01/-18 від 07 травня 2018 року та №134-ДК/0057П/07/01/-1 від 07 травня 2018 року за ст. 53-1 КУпАП. За результатами розгляду вказаних протоколів винесено постанови про накладення адміністративного стягнення №134-ДК/0045По/08/01/-18 від 17 травня 2018 року та №134- ДК/0046По/08/01/-18 від 15 травня 2018 року, відповідно до яких ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтею 53-1 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафів в розмірі 510, 00 грн. Відповідачем вказані постанови оскаржені не були, адміністративні стягнення сплачені у повному обсязі.

Відповідно до виявленого правопорушення, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог з законодавства України про охорону земель в Одеській області здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0140, площею 0,1390 га, що становить 19969, 83 грн., земельної ділянки водного фонду, площею 0,3762 га, що становить 1040, 86 гривень. Загальний розмір шкоди становить - 21010, 69 грн. Розрахунок заподіяної шкоди проведено відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару грунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою КМУ від 25 липня 2007 №963. Таким чином, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 21010,69 грн. на користь Білгород-Дністровської ради та витрати зв сплати судового збору на користь позивача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2021 року позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Білгород-Дністровської міської ради шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 21010,69 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру в Одеській області сплачений судовий збір у розмірі 1921,00 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги результати обміру спірної земельної ділянки, а саме згідно обміру складеного геодезистом складає 1378,98 кв.м, що суперечить площі, вказаній у матеріалах перевірки, а саме 0,3672, га. Скаржник вважає, що в матеріалах справи відсутні докази використання ним земельної ділянки, крім складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 02 квітня 2018 року №134-ДК/243/АП09/01/-18, постанови про накладення адміністративного стягнення №134-ДК/0045По/08/01/-18 від 15 травня 2018 року, та й вказані документи не встановлюють наявність фактичного користування спірною земельною ділянкою без документів. Крім того, суд першої інстанції не з`ясував хто саме є користувачем спірної земельної ділянки.

Короткий зміст та доводи відзиву Головного управління Держгеокадастру в Одеській області на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 07 вересня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в ході перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель виявлено, що вздовж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0140), площею 0,1390 га, встановлено металеву огорожу та розташована нежитлова будівля, збудовано сухий насип (дамбу), який охоплює також землі водного фонду загальною площею 0,3762 га. Даний факт підтверджується актом обстеження земельної ділянки №134-ДК/121/АО/Ю/01/-18 від 02 квітня 2018 року.

Державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог з законодавства України про охорону земель в Одеській області складено акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки від 02 квітня 2018 року №134-ДК/243/АП/09/01/-18, відповідно до якого в результаті перевірки виявлено самовільне зайняття земельних ділянок земель водного фонду та земель житлової та громадської забудови гр. ОСОБА_1 , та фактичне використання земельних ділянок за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду). Листом Білгород-Дністровської міської ради (вих. №18-15-0.45-602/90-18 від 06 квітня 2018 року), листом Білгород-Дністровської районної Державної адміністрації (вх. 14-4207/0/1 від 08 травня 2018 року) Держгеокадастр проінформовано, що відомостей щодо землевласників або землекористувачів запитуваної земельної ділянки не вказано, технічна документація щодо вказаних земельних не розроблялась.

Таким чином, ОСОБА_1 на момент перевірки, самовільно зайняв та використовував земельну ділянку за кадастровим номером :01:001:0140, площею 0,1390 га, за категорією - землі громадської та житлової забудови, та земельну ділянку водного фонду, площею 0,3762 га, що розташовані на території м. Білгород-Дністровський Одеської області без жодних правових підстав. Рішення щодо передачі вказаних земельних ділянок у власність чи користування фізичним чи юридичним особам (в тому числі відповідачу) органами виконавчої влади чи місцевого самоврядування не приймались, що підтверджує факт самовільного зайняття відповідачем ОСОБА_1 земельних ділянок.

За результатами перевірки державним інспектором відносно ОСОБА_1 складені протоколи про адміністративні правопорушення №134-ДК/0056П/07/01/-18 від 07 травня 2018 року та №134-ДК/0057П/07/01/-1 від 07 травня 2018 року за ст. 53-1 КУпАП. За результатами розгляду вказаних протоколів винесено постанови про накладення адміністративного стягнення №134-ДК/0045По/08/01/-18 від 17 травня 2018 року та №134-ДК/0046По/08/01/-18 від 15 травня 2018 року, відповідно до яких ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, відповідальність за які передбачена статтею 53-1 КУпАП та накладено адміністративні стягнення у вигляді штрафів в розмірі 510, 00 грн. Відповідачем ОСОБА_1 вказані постанови оскаржені не були, адміністративні стягнення сплачені у повному обсязі.

Відповідно до виявленого правопорушення, державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог з законодавства України про охорону земель в Одеській області здійснено розрахунок розміру шкоди, заподіяної внаслідок самоовільного зайняття земельної ділянки за кадастровим номером :01:001:0140, площею 0,1390 га, що становить 19969, 83 грн, земельної ділянки водного фонду, площею 0,3762 га, що становить 1040,86 гривень. Загальний розмір шкоди становить - 21010,69 грн. Розрахунок заподіяної шкоди проведено відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої Постановою КМУ від 25 липня 2007 № 963.

01 листопада 2018 року на адресу відповідача ОСОБА_1 представником позивача було направлено досудову вимогу щодо необхідності сплати шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки у розмірі 21010,69 грн, проте відповідачем зазначену суму до теперішнього часу не сплачено.

Кожна особа, як убачається зі змісту ст.4 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, у тому числі щодо відшкодування кредиторові або іншій особі збитків (шкоди), є зобов`язання, які виникають з угод або в наслідок заподіяння шкоди.

Згідно ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх видів процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приписами ст. 16 ЦК України встановлено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків (шкоди).

Стаття 13 Конституції України, серед іншого визначає, що земля, яка знаходяться в межах території України, є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно ст. 80 ЗК України, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

В силу приписів статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої та другої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

За змістом ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 цього Кодексу визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Згідно п. 12, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства шкода відшкодовується відповідно до статей 211, 212 ЗК, статей 22, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК особами, що її заподіяли.

Вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до статті 156 ЗК, статті 1166 ЦК України така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Відповідно до ст. 211 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

За приписами ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з п. 7 Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу (далі - Методика), затвердженою Постановою КМ України від 25 липня 2007 року №963, розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться інспекціями Мінприроди або Держземінспекцією та її територіальними органами.

Згідно з п.3.1. Методичних рекомендацій щодо застосування Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покрову без спеціального дозволу, затверджених наказом Державного агентства земельних ресурсів України, Державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель від 12.09.2007 №110 (зі змінами від 27.06.2008 року №84), підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам, юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок є матеріали справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення правопорушення, а саме: акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства; протокол про адміністративне правопорушення; припис (з вимогою усунення порушення земельного законодавства); акт обстеження земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, сума збитків, нанесених суб`єкту прав на землю, тобто Білгород-Дністровській міській раді підтверджується розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ОСОБА_1 , складеним на підставі матеріалів справи про адміністративне правопорушення, які підтверджують факт вчинення правопорушення.

Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги та погодився з наданим позивачем розрахунком суми шкоди, завданої самовільним зайняттям земельної ділянки та критично відносився до доводів представника відповідача ОСОБА_1 що, площа земельної ділянки, яка зазначена у позові та площа земельної ділянки, яку фактично займає відповідач не співпадає, адже відповідачем не оспорюється сам факт самовільного зайняття земельної ділянки, та саме за зайняття земельної ділянки площею, яка зазначена в позові, на відповідача ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, який було ним сплачено та постанова про накладення адміністративного стягнення відповідачем не оскаржувалась, станом на теперішній час дана постанова є чинною та не скасованою.

На підставі усього вищевикладеного, на основі повно та всебічно досліджених доказів, у сенсі розуміння вимог чинного законодавства, із застосуванням його до фактичних обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що дійсно у зв`язку з використанням земельної ділянки відповідачем без оформлення належних правовстановлюючих документів, які надають йому право власності або користування вказаною земельною ділянкою, загальною площею 0,1390 га та 0,3762 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , Білгород-Дністровській міській раді як власнику завдано збитків, згідно розрахунку, проведеним відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву /родючості шару ґрунту/ без спеціального дозволу у розмірі 21010,69 грн, які у сенсі розуміння вимог чинного законодавства підлягають повному відшкодуванню, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої самовільний зайняттям земельної ділянки заявлені обґрунтовано, є доведеними, та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1921,00 грн, сплачений позивачем згідно платіжного доручення №209 від 15 квітня 2019 року.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги, що судом першої інстанції не взято до уваги результати обміру спірної земельної ділянки, а саме згідно обміру складеного геодезистом складає 1378,98 кв.м, що суперечить площі, вказаній у матеріалах перевірки, а саме 0,3672, га, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до матеріалів справи, позивач здійснював перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо використання земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Так, в ході перевірки державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель виявлено, що вздовж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0140), площею 0,1390 га, встановлено металеву огорожу та розташована нежитлова будівля, збудовано сухий насип (дамбу), який охоплює також землі водного фонду загальною площею 0,3762 га. Даний факт підтверджується актом обстеження земельної ділянки №134-ДК/121/АО/Ю/01/-18 від 02 квітня 2018 року.

Відповідно до наданого скаржником обміру земельної ділянки (а.с.95), вбачається, що здійснювався обмір земельної ділянки за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, в межах населеного пункта (по вул. Грецької, навпроти водної станції, межує з ТОВ «Белста», та становить 1378,98 кв. м., що становить 0,137898 га.

Так, по-перше, з наданого обміру земельної ділянки неможливо встановити чи здійснювався саме обмір земельної ділянки перевірка якої проводилась, оскільки перевірка проводилась за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :01:001:0140), а обмір проводився земельної ділянки за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, м. Білгород-Дністровський, в межах населеного пункта (по вул. Грецької, навпроти водної станції, межує з ТОВ «Белста».

По-друге, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до матеріалів перевірки площа земельної ділянки становить 0,1390 га, а не саме 0,3672 га, як зазначає скаржник, оскільки 0,3672 га становить площа земель водного фонду, а не земельної ділянки.

Щодо доводів апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні докази використання скаржником земельної ділянки, крім складеного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель в Одеській області акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом земельної ділянки від 02 квітня 2018 року №134-ДК/243/АП09/01/-18, постанови про накладення адміністративного стягнення №134-ДК/0045По/08/01/-18 від 15 травня 2018 року, а вказані документи не встановлюють наявність фактичного користування спірною земельною ділянкою без документів, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи знаходяться пояснення скаржника, з його особистим підписом, в яких останній вказує, що він без наявності правовстановлюючих документів використовував земельну ділянку площею 0,1390 га та усвідомлював, що використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів чим порушив норми Земельного кодексу України (а.с.52)

Більше того, скаржник оплатив адміністративне стягнення у вигляді штрафів накладене на нього на підставі постанов про накладення адміністративного стягнення №134-ДК/0045По/08/01/-18 від 17 травня 2018 року та №134-ДК/0046По/08/01/-18 від 15 травня 2018 року.

Щодо доводів апеляційної скарги, а саме що суд першої інстанції не з`ясував хто саме є користувачем спірної земельної ділянки, не відповідає дійсності, оскільки в матеріалах справи знаходиться лист Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 24 квітня 2018 року №1038/01-09/1/1703, що відомостей щодо землевласників або землекористувачів за відповідною назвою та зазначеною площею запитуваної земельної ділянки не значиться (а.с.55).

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 07 вересня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький