15.08.2023 Справа № 756/9059/20
Ун.№756/9059/20
Пр.№2-з/756/139/23
Пр.№2-з/756/139/23
У Х В А Л А

11 серпня 2023 року Оболонський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Майбоженко А.М.

секретаря Любін А.Ю.

за участю

заявника ОСОБА_1

представника заявника Якименка М.М.

представника позивача Євсєєва В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяви представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Якименка Миколи Миколайовича про забезпечення доказів у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у справі за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю

та за зустрічним позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Вишгородська міська рада про визначення місця проживання дитини з батьком,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Оболонського районного суду м.Києва знаходиться справа за заявою ОСОБА_1 про забезпечення зустрічного позову у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , третя особа Служба у справах дітей Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: Вишгородська міська рада про визначення місця проживання дитини з батьком.

10.08.2023 представник заявника звернувся до суду з заявами про забезпечення доказів у справі, в яких посилається на необхідність цієї процесуальної дії і огляду наданих письмових доказів, а саме:

- висновку за результатами психодіагностичного обстеження дитини ОСОБА_5 , складеного 24 жовтня 2020 року ОСОБА_6 ;

- висновку за результатами психодіагностичного обстеження дитини ОСОБА_5 , складеного 20 травня 2021 року ОСОБА_7 ;

- висновку психологічного дослідження ОСОБА_8 від 08.10.2021;

- заяви про сприяння поверненню дитини відповідно до Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 13.02.2023 року;

- відповідь на пояснення ОСОБА_4 щодо повернення дитини в Україну від 05.06.2023

безпосередньо судом у судовому засіданні та відповідно згідно імперативних норм ст. 89, 95 ЦПК України за наслідками дослідження надати оцінку вказаним письмовим доказам у сукупності з іншими засобами доказування, з метою відображення такої оцінки та мотивів щодо їх відхилення або врахування у мотивувальній частині судового рішення за результатами розгляду справи.

Крім того, просить забезпечити докази, а саме 4 відеозаписи спілкування позивача за зустрічним позовом ОСОБА_10 з сином, шляхом їх демонстрації в судовому засіданні з відображення у протоколі судового засідання особливостей оголошуваних матеріалів із зазначенням часу демонстрації, надання можливості учасникам справи надати пояснення з приводу цих доказів, надати оцінку вказаним записам у співвідношені до інших засобів доказування при вирішенні справи про забезпечення позову, з метою відображення такої оцінки та мотивів щодо їх відхилення або врахування у мотивувальній частині судового рішення за результатами розгляду справи.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Якименко М.М. і його довіритель ОСОБА_1 , вимоги щодо забезпечення доказів підтримали.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 - адвокат Євсєєв В.В. проти забезпечення доказів у такий спосіб заперечував.

Заслухавши учасників справи, проаналізувавши зміст заявлених вимог, суд вважає, у вжитті заходів забезпечення доказів слід відмовити з наступних підстав.

Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви (ч. 3 ст. 116 ЦПК України).

За приписами ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Положення вказаної статті визначають підстави для забезпечення доказів.

Згідно вимог п.п. 4, 5 ч.1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, та обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.

Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.

Інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.

Тобто, забезпечення доказів - це не тільки спосіб здобути докази, які стосуються предмета доказування і мають значення або потрібні для вирішення справи, але насамперед спосіб одночасно запобігти їх імовірній втраті у майбутньому. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 9901/845/18, та у постанові від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/385/19.

Разом з тим, заявником не наведено обставин та не зазначено що може призвести до втрати доказів або призведе до неможливості чи ускладненню в подальшому зібрати чи подати їх суду. Більше того, ці докази подані заявником до поданих заяв.

Як вбачається зі справи судом розглядається заява про забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини шляхом надання можливості батьку спілкуватись з нею задля збереження зв`язку батька з сином на час перебування останнього за межами території України.

20.11.1989 року Організацією Об`єднаних Націй була прийнята Конвенція про права дитини, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року.

Згідно ст.3 цієї Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 передбачено, що Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства (ст.12).

Розкриваючи зміст принципу найкращих інтересів дитини і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі елементи, що фігурують у переліку, повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи: погляди дитини; індивідуальність дитини; збереження сімейного оточення і підтримання відносин; піклування, захист і безпеку дитини; вразливе положення; право дитини на здоров`я; право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

Отже, на думку суду, для забезпечення найкращих інтересів дитини у справі, суд має дослідити всі докази, які надаються сторонами на обгрунтування своїх вимог і заперечень, у зв`язку з чим, суд вважає правильним при розгляді заяви про забезпечення позову дослідити докази, які додані до заяв про їх забезпечення для врахування при вирішенні поданої заяви.

Керуючись ст.116, 117 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяв представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Якименка Миколи Миколайовича про забезпечення доказів - відмовити.

З метою забезпечення найкращих інтересів дитини ОСОБА_5 при розгляді заяви про забезпечення позову дослідити докази, які додані до заяв про їх забезпечення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту до Київського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 15.08.2023

Суддя А.М. Майбоженко