ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/110/23 Номер провадження 22-ц/814/3506/23Головуючий у 1-й інстанції Коваленко О.А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року, ухваленого у складі головуючого судді Коваленко О.А. повний текст судового рішення складено 23 березня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син ОСОБА_4 , який проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Після його смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшли 28/100 часток зазначеного житлового будинку. Спадкоємцями вказаного майна є ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_5 проживала разом з ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

22.01.2009 року ОСОБА_5 звернулася до приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Ставицької Л.Г. із заявою про відмову від прийняття спадщини ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

26.02.2021 року ОСОБА_5 було подано до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області позовну заяву про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини.

Підставою для визнання заяви недійсною було зазначено те, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а заяву про відмову від прийняття спадщини подано 22.01.2009 року, тобто вже після спливу встановленого законом 6-місячного строку для подання такої заяви.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.05.2021 року було встановлено, що ОСОБА_5 22.01.2009 року звернулася до приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Ставицької Л.Г. із заявою про відмову від прийняття спадщини після спливу шести місяців з часу відкриття спадщини, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 1273 ЦК України.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд поновити строк позовної давності для звернення до суду та визнання недійсним заяви ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини, подану 22.01.2009 року до приватного нотаріуса Лубенського міського нотаріального округу Ставицької Л.Г.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини відмовлено.

Суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на сплив строків позовної давності, оскільки заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини була подана 22.01.2009 року, а до суду ОСОБА_1 звернулась 11.01.2023 р., тобто майже через чотирнадцять років, а також те, що представник відповідачки ОСОБА_3 заявила про застосування позовної давності.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Вважає оскаржуване рішення необгрунтованим та безпідставним, таким, що ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з недоведеними обставинами, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано обгрунтувань причин неврахування доводів щодо поновлення строків позовної давності.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши головуючого, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 08.12.2007 р. Серії НОМЕР_1 (а.с.14).

22.01.2009 р. ОСОБА_6 подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті батька, яка була посвідчена приватним нотаріусом Лубенського міського нотаріального округу Ставицькою Л.Г. за реєстровим № 114 (а.с.13).

Згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду від 04.09.2019 р., ухваленим у цивільній справі № 539/3771/18, провадження № 2/539/1030/2019, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , 3-і особи: Перша Лубенська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Лубенського міського нотаріального округу Ставицька Л.Г., ОСОБА_2 , про визнання свідоцтва про спадщину недійсним, позовні вимоги задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я ОСОБА_1 державним нотаріусом Першої Лубенської державної нотаріальної контори 20.02.2009 р. ВМС № 194732 за реєстровим № 1-567 на 28/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1 . Дане рішення набрало законної сили 20.11.2019 р. (а.с.46-50).

Згідно з рішенням Лубенського міськрайонного суду від 17.05.2021 р., ухваленим у цивільній справі № 539/817/21, провадження № 2/539/544/2021, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсною заяви про відмову від прийняття спадщини, в задоволенні позовних вимог відмовлено. Рішення набрало законної сили 15.09.2021 р.(а.с.51-53).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 місцевий суд виходив з того, що заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини була подана 22.01.2009 року, а до суду ОСОБА_1 звернулась 11.01.2023 р., тобто майже через чотирнадцять років.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частини перша, третя статті 13 ЦПК України).

Відповідно достатті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина четверта статті 267ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (§ 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Stubbings and Others v. the United Kingdom»; § 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (№o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц).

Судом першої інстанції було встановлено, що заява ОСОБА_5 про відмову від прийняття спадщини була подана 22.01.2009 року, а до суду ОСОБА_1 звернулась лише 11.01.2023 р.

В свою чергу, позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів того, що передбачений законом строк позовної давності нею був пропущений з поважних причин.

Суд першої інстанції прийняв до уваги доводи відповідача про те, що під час розгляду цивільної справи № 539/817/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсною заяви про прийняття спадщини в задоволенні якого було відмовлено зазначено, що ОСОБА_1 позов визнала, в судове засідання не з`явилась просила розглянути справу за її відсутність. Крім того ОСОБА_1 мала можливість оскарження судового рішення. Наведені обставини спростовують доводи позивача про те, що вона дізналася лише нещодавно про існування рішення.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено стороною у справі.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 вересня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль