Провадження № 6/947/296/23
УХВАЛА

30.08.2023

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Луняченка В.О.,

за участі представника заявника Фішер В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі подання Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

До Київського районного суду м. Одеси 16.08.2023 року звернулась заступник начальника Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) Фішер В.В. із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №20/11821/15ц про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_2 .

Подання обґрунтовано тим що з 18.07.2017 року свої зобов`язання щодо сплати заборгованості по виконавчому документу боржник не виконує.

Боржник у судовому засідання заперечував проти задоволення подання та пояснив, що єдиним доходом у нього є дохід, який він отримує за місцем офіційного працевлаштування, але за виконавчими листами на користь того ж самого стягувача, але по іншому виконавчому провадженні, здійснюється відрахування тому він вважав, що його зобов`язання перед стягувачем виконуються. Крім того робота боржника пов`язана із необхідністю тимчасових виїздів за кордон, а тому відповідна заборона приведе до неможливості виконання зобов`язань взагалі, так як буде відсутній будь який дохід.

Як встановлено у суді, на виконанні Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №520/11821/16ц виданого Київським районним судом м. Одеси 10.04.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових сум у розмірі 3 490,77 грн. ( провадження №53767566) та 488970,00 грн. ( виконавче провадження № 5376703), по яким 13.04.2017 року винесені постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно інформації отриманих виконавцем пенсію та інші соціальні виплати боржник не отримує, транспортні засоби за ним не зареєстровані, а на житловий будинок, який знаходиться у власності боржника ухвалою суду 19.02.2016 року накладено арешт.

Єдиним доходом боржника згідно відповіді Податкової служби є ТОВ «Анкор-Інжиніринг» на частку боржника у статутному капталі якого накладено арешт, а також спрямовані постанови виконавчої служби про арешт коштів боржника та звернення стягнення на дохід.

Згідно наданих боржником квитанцій та копії постанови від 28.12.2019 року про звернення стягнення на заробітну плату, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шишковим Є.О. , у виконавчому провадженні №6071667 по виконанню виконавчого листа №520/3328/18 виданого 04.11.2019 року про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_2 з заробітної плати боржника у ТОВ «Анкор-Інжиніринг» протягом 2019-2023 року здійснюється відрахування 20% на виконання зобов`язань по виконавчому провадженню

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 441 ЦПК України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Згідно з ч.ч. 2, 4 ст. 6 Закону «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, у випадках, передбачених п.п. 1-9 ч.1 цієї статті, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон або у вказаних випадках паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено.

Таким чином, за наявності підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, до громадянина в залежності від наявності чи відсутності паспорта для виїзду за кордон застосовується: відмова у видачі паспорта; відмова у виїзді за кордон; тимчасове затримання чи вилучення паспорта для виїзду за кордон.

Статтею 6 цього Закону передбачено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, а громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон. Зазначеною статтею не передбачено здійснення таких дій як встановлення тимчасового обмеження судом права виїзду громадянина за межі України.

Зокрема, пункт 5 зазначеної статті передбачає таку підставу для відмови громадянину у виїзді з України, як ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів для примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; а у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Отже, Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Утім визначення поняття «ухилення» Закон України «Про виконавче провадження» прямо не розкриває. Відповідно до Нового словника української мови у 4-х томах 1998 року видавництва, вбачається, що в сучасній українській мові слово ухилення тлумачиться наступним чином: відступати, відхилятися, вивертатися; намагатися не робити чого-небудь, не брати участі у чомусь, уникати; навмисно не давати відповіді на запитання, говорити щось інше

Проте особа, що має невиконанні зобов`язання не може вважатися винною в ухиленні, поки не доведено протилежного.

У розумінні ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, як на підставу його вимог, підлягають доведенню, зокрема факту ухилення боржника від виконання зобов`язань.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду з відповідними поданнями є посилання виконавця саме на наявність статусу боржника у виконавчому провадженні та непогашенням боргу у добровільному порядку (самостійне невиконання боржником зобов`язання протягом строку, вказаного державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження).

При цьому під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, суд розуміє будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наявність майна, грошових коштів) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під сумнів питання примусового виконання виконавчого напису шляхом тимчасового обмеження права виїзду боржника за межі України.

Аналізуючи зазначене, враховуючи вимоги Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, суд дійшов висновку, що державним виконавцем не надано всі необхідні докази, які б свідчили про ухилення боржника від виконання зобов`язання, а також не вбачається наявності обґрунтованого припущення, що вирішення питання про заборону боржникові виїзду за кордон сприятиме виконанню зобов`язання, у зв`язку з чим, подання є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України,ст. 353,354., 441 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні подання Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Київського районного суду м. Одеси у справі №520/11821/15ц про стягнення заборгованості на користь ОСОБА_2 .

Повний текст ухвали буде виготовлено протягом п`яти днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини..

Ухвала набирає законної сили з дня виготовлення повного тексту, але може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст ухвали складений 05.09.2023 року.

Суддя Луняченко В. О.