Житомирський апеляційний суд
Справа №296/5413/21 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 39 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Галацевич О.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) в м. Житомирі цивільну справу №296/5413/21 за первісним позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про розірвання кредитного договору

за апеляційною скаргоюАкціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2022 року, ухваленого під головуванням судді Шалоти К.В. в м. Житомирі

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із названим позовом та просило стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 29.03.2011 у розмірі 96 184,90 грн станом на 11.05.2021 та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг та підписав анкету-заяву б/н від 29 березня 2011 року, яка разом з Умовами а Правилами надання банківських послуг, Тарифами складає договір про надання банківських послуг, на підставі якого банк відкрив картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку.

Позивач вказав, що відповідач порушив умови договору, у зв`язку з чим станом на 11.05.2021р. наявна у нього заборгованість становить 96 184,90 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 81 063,45 грн., заборгованості за простроченими відсотками 15 121,45 грн.

У липні 2021 року представник відповідача - Адвокат Крижов М.О. подав до суду зустрічний позов до АТ «КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору від 06.07.2020 та від 01.08.2014.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22 листопада 2022 року у задоволенні первісного та зустрічного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22.11.2022 в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що між сторонами існують договірні кредитні правовідносини, в межах яких банк відкрив позичальнику картковий рахунок, видав кредитну картку та ПІН-код до неї, а ОСОБА_1 зобов`язався зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН-код та інші засоби, які дають змогу користуватися рахунком. На користувача покладений обов`язок контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач. Позивач наголошує, що відповідальність за операції, що були вчинені до блокування картки, у відповідності до умов договору та п.6 розділу VІ Положення №705 «Про порядок комісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» несе відповідач.

Відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу не надходило.

Оскільки рішення не оскаржується в частині зустрічного позову, то в цій частині, відповідно до положень ст. 367 ЦПК України, рішення суду не переглядається.

Згідно із п. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст.369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, на підтвердження чого банком надано анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг від 29.03.2011р., згідно якої вказана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складають між банком та відповідачем договір про надання банківських послуг (а.с. 11).Цією заявою відповідача підтверджується, що він був повністю проінформованим про умови кредитування, які були йому надані в письмовій формі. При укладанні договору сторони керувалися положеннями ч. 1 ст. 634 ЦК України щодо договору приєднання. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору надав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за ініціативою банку.

14.06.2018р. відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з ПАТ КБ «Приватбанк» на АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується копією статуту позивача (а.с. 47- зворот).

Позивач виконав свої зобов`язання у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до розрахунків заборгованості за договором від 29.03.2011, укладеним між ОСОБА_1 та ПриватБанком слідує, що станом на 01.07.2020 заборгованість відсутня, в період з 06.07.2020 по 01.04.2021 заборгованість склала 81 063 грн 45 коп. за тілом кредиту та 15 121 грн 45 коп. за простроченими відсотками (а.с. 5-8).

Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 11.05.2021р. наявна у ОСОБА_1 заборгованість становить 96 184,90 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 81 063,45 грн., заборгованість за простроченими відсотками 15 121,45 грн.

Згідно з виписки по витратам по картці/рахунку НОМЕР_1 за період 06-07.07.2020 баланс на початку періоду становив 9,00 грн, на кінець періоду - 44710,33 грн(а.с. 76-77).

До Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2020р. було внесено інформацію про вчинення кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_1 , про те, що 06.07.2020р. невстановлена особа таємно заволоділа його майном, чим завдала матеріального збитку на суму, що встановлюється. Розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0000078 від 09.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.75).

З метою встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення було проведено допит ОСОБА_1 , в ході якого він зазначив, що 06.07.2020 в період часу з 15 год. до 23 год. в районі Корбутівського гідропарку вчинено крадіжку його майна, зокрема, мобільного телефону «Nokia» моделі RM-1172 , з картами операторів ТОВ «лайфселл» НОМЕР_2 та Прат «Київстар» НОМЕР_3 , двох платіжних карт, власником яких є банк- емітент АТ КБ «Приватбанк».

06.07.2020 на гарячу лінію АТ КБ "ПриватБанк" було здійснено дзвінок із повідомленням про вчинення шахрайських дій по заволодінню невідомими особами банківськими картками на ім`я ОСОБА_1 , що стверджується аудіозаписами оператора гарячої лінії банку (а.с. 150, 151).

На виконання письмових вказівок прокурора, до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира подано клопотання про отримання тимчасових доступів до речей і документів (до інформації про надання телекомунікаційних послуг за абонентськими номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , що перебували у користуванні ОСОБА_1 , до інформації, яка міститься у АТ КБ «Приватбанк» щодо руху коштів по рахунку НОМЕР_6 , до відеозаписів із камер зовнішнього відеоспостереження, що по вул.Київській, вул. Малій Бердичівській, ПВК «Гідропарк»(а.с.130).

У відповідь на клопотання слідчого судді, АТ КБ «Приватбанк» надав витяг з службової перевірки від 14.07.2020. Згідно виписки по рахунку № НОМЕР_7 07.07.2020 були здійснені такі операції:

-невстановленою особою в банкоматі №CAZH7165(м. Житомир вул. Мала Бердичівська, 2/7) здійснено 3 зняття грошових коштів на загальну суму 20000,00 грн.

- здійснена купівля техніки в магазині АДРЕСА_1 ( фото-, відеоматеріали відсутні);

- оформлений договір: перший платіж за покупку на суму 40796 грн в магазині Комфі по сервісу «Оплата частинами», АДРЕСА_1 ( фото-, відеоматеріали відсутні);

-23 операції по зняттю готівкових коштів в банкоматі іншого банку, АДРЕСА_1 ( фото-, відеоматеріали відсутні).

31.07.2020 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" щодо обставин викрадення 06.07.2020 невстановленими особами кредитної та зарплатної картки і мобільного телефону, заволодіння його заощадженнями з проханням не здійснювати нарахування відсотків, пені, штрафних санкцій, що стверджується копію заяви та квитанції АТ "Укрпошта" (а.с. 82,83).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не вчиняв дій, спрямованих на списання чи перерахунок коштів з його карткових рахунків, невідкладно повідомив банк про здійснення платіжних операцій, які ним не виконувалися, а позивач не надав докази на підтвердження вчинення позивачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за банківськими картками, та не вчинив дій щодо зупинення здійснення операцій.

Крім того, ОСОБА_1 до 06.07.2020 - дати вчинення третіми особами незаконних дій щодо перерахування коштів з його банківських карток, будь-якої заборгованості перед АТ КБ "Приватбанк" не мав, приймаючи до уваги, що списання грошових коштів з банківських карток відповідача є несанкціонованим, оскільки відбулося за відсутності будь-якої вини відповідача, а внаслідок злочинних дій третіх осіб, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову банку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 96 184 грн 90 коп., що утворилась після 06.07.2020.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає у тому числі можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина першастатті 612 ЦК України).

Відповідно до пункту 3 частини першоїстатті 611 ЦК Україниу разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (частина першастатті 614 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом, банк посилався на те, що відповідач порушив свої зобов`язання з повернення кредиту, що призвело до виникнення станом на 11.05.2021 заборгованості у розмірі 96 184,90 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 81 063,45 грн., заборгованість за простроченими відсотками 15 121,45 грн.

ОСОБА_1 не оспорював наявності між ним і позивачем правовідносин щодо надання йому фінансових послуг, отримання ним у банку карток, зокрема, кредитної, але заперечував проти користування кредитною карткою та існування невиконаних (прострочених) зобов`язань перед банком, посилаючись на те, що витратні операції з його кредитного карткового рахунку на загальну суму 81 063,45 грн. здійснені невстановленими особами шахрайським шляхом.

Колегія вважає, що з урахуванням обставин цієї справи як їх встановив суд, при вирішенні спору суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про невстановлення достовірними та належними доказами того факту, що саме відповідачем здійснено 06-07.07.2020 р. трьох транзакцій на суму 20000 грн., здійснено покупку техніки (перший платіж за покупку на суму 40796 грн.), 23 операції по зняттю грошових коштів в банкоматі іншого банку(а.с.150). Суд також вказував на відсутність безспірних доказів того, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

На думку колегії, вказане підтверджує виписка про рух коштів по картрахунку відповідача, відповідно до якої станом на 01.07.2020 заборгованість відсутня, що свідчить про те,що особа не користувалася кредитною картою та не використовувала кредитні кошти банку, крім незаконного списання коштів 06-07.07.2020.

Відповідно до пункту 32.1.Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (п. 14.16).

06.07.2020, в день викрадення банківських карток відповідача, ОСОБА_1 телефонував на гарячу лінію банківської установи «3700» та повідомляв Банк щодо вчинення шахрайських дій по заволодінню невідомими особами його банківськими картами.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Відповідно до пункту 9 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженогопостановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Зазначені правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629св18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323св18), від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 (провадження № 61-9877св19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544св19).

У постанові від 21 квітня 2021 року (справа № 751/6050/18) Верховний Суд вказав, що прийшовши до висновку про неможливість перерахування коштів з картки без повідомлення третім особам коду, який надходить на особистий мобільний телефон, який фіксується у програмі банку як фінансовий телефон клієнта, апеляційний суд не врахував, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогуініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ОСОБА_1 стверджував, що вчинені 06-07.07.2020 транзакції з його кредитної картки здійснила невстановлена особа шляхом вільного доступу до його картки, а отже таємно викрала кошти, які були встановлені на картку як кредитний ліміт. Відомості про вказану подію приєднані до матеріалів кримінального провадження № 0000078 від 09.07.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України. ОСОБА_1 визнано потерпілим у вказаному кримінальному правопорушенні, на момент розгляду справи в суді першої інстанції досудове розслідування ще тривало.

Отже, аналіз зібраних у справі доказів безспірно не доводить, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати проведення спірних платіжних операцій. При цьому, як вказав Верховний Суд в постанові від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц, саме на банк покладений обов`язок з доведення обставин, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогуі ніціювати платіжні операції.

Позивач є потерпілим у кримінальному провадженні щодо незаконного викрадення грошей, що були кредитним лімітом, наданим банком, а тому через неможливість банку довести свої заперечення, що такого злочину не відбулось, колегія покладається у своїх висновках саме на існування досудового розслідування за вказаним фактом, що на даний час виключає цивільно-правову відповідальність відповідача, як правильно визнано судом першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно застосувавши вищевказані норми права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Помилковими є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не дослідив належним чином зібрані у справі докази, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були надані до суду у визначеному процесуальним законом порядку та були досліджені під час розгляду справи і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судом надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникли в застосуванні норм матеріального та процесуального законодавства до спірних правовідносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції, про що зазначено у мотивувальній частині цієї постанови.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 22 листопада 2022 року в частині первісного позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: