ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

за участю відповідача ОСОБА_2 ,

за участю представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами) та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

20.05.2022 року позивач ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами) посилаючись на те, що 19.09.1998 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 19.09.1998 року. Починаючи з кінця 2021 року між сторонами виникали сварки під час останньої, були змінені вхідні замки на вхідних дверях будинку, калитки та воріт до двору, відповідач не надає вільного доступу до домоволодіння, де позивач та спільна дитина сторін зареєстровані за місцем проживання з 22.09.2021 року, а саме: АДРЕСА_1 . Такі обставини перешкоджають позивачу безперешкодно потрапити до особистих транспортних засобів, які належать на праві власності для здійснення користування та розпорядження, як особі, яка має статус інваліда І групи. Просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нею транспортними засобами марки: «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути позивачу вказаний транспортний засіб. Усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження транспортним засобом марки «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути позивачу вказаний транспортний засіб та не чинити перешкод у її користуванні. Витрати з розглядом справи покласти на відповідача. Звільнити від сплати судового збору, як інваліда І групи згідно ЗУ «Про судовий збір».

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.06.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

25.07.2022 року від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву де зазначено, що відповідач не визнає позов та вважає його необґрунтованим, надуманим, недоведеним і таким що не підлягає задоволенню. Так, останнім часом взаємовідносини між сторонами погіршилися, виникали постійні сварки з ініціативи позивача та непорозуміння. А після від`їзду спільної доньки за кордон, позивачка забрала свої речі, кошти і покинула відповідача. В подальшому подала заяву про розірвання шлюбу. Щодо спірного майна зазначив, що спірне майно придбано виключно за його кошти. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

26.07.2022 від позивача надійшла Відповідь на відзив де зазначено, що ОСОБА_1 , не погоджується з відзивом так, як викладені заперечення на позов не ґрунтуються на обставинах справи та Законі, є безпідставними і не спростовують позовні вимоги.

25.07.2022 року від відповідача ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява про поділ майна подружжя, де зазначено, що під час перебування у шлюбі було придбано майно, а саме транспортні засоби: «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 , «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 . Дані транспортні засоби були придбані за його кошти. Ініціатором розлучення була позивач ОСОБА_1 . Він неодноразово звертався до колишньої дружини з проханням добровільно вирішити питання щодо поділу майна, було запропоновано декілька варіантів але вона не бажає мирним шляхом вирішити даний спір. Тому вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.08.2022 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано позовні вимоги в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

20.09.2022 року від ОСОБА_1 , надійшла заява про зміну предмету позову в якій зазначено, що під час шлюбу між позивачем та відповідачем було придбано майно, на даний час відповідач все майно утримується відповідачем на території домоволодіння АДРЕСА_1 . Просить змінити позовні вимоги на вимоги про поділ сумісного майна подружжя в натурі та визнання права приватної власності і припинення права сумісної власності.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2022 року в прийнятті заяви про зміну предмету позову відмовлено.

24.10.2022 року від ОСОБА_2 , надійшла заява про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом де було зазначено про проведення розподілу рухомого майна набутого в період шлюбу між сторонами, виділивши ОСОБА_2 автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 та «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , припинити ним право власності на на автомобіль «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 , виплатити ОСОБА_1 компенсацію, як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною часткам у спільному рухомому майні в розмірі 46990,67 грн.

24.10.2022 надійшло клопотання від ОСОБА_1 , про призначення судово-товарознавчої експертизи для визначення вартості автомобілів.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.11.2022 року призначено у справі судово-товарознавчу експертизу. Провадження у справі зупинено.

18.11.2022 року ОСОБА_1 подано до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Фастівського суду Київської області від 24.10.2022 року про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду від 08.12.2022 року апеляційну скаргу повернуто апелянту ОСОБА_1

04.07.2023 року надійшов Висновок експерта від 28.06.2023 № 3888/23-54 за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи. Висновок експерта ніким із сторін не оскаржувався.

10.07.2023 року Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області поновлено провадження у справі та призначено до судового засідання.

19.07.2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про обов`язкову участь у справі відповідача за первісним позовом - ОСОБА_2 .

08.08.2023 року в ході розгляду справи сторони просили суд надати час для вирішення питання про укладення мирової угоди щодо предмету позову.

21.08.2023 року від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме ОСОБА_2 просив провести поділ рухомого майна набутого в період шлюбу з ОСОБА_1 виділивши йому у приватну власність та визнати за ним право власності на автомобіль: «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 . Залишити автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 та «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , у власності ОСОБА_1 . Припинити право власності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів. Стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію в розмірі 92448,90 грн як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні.

21.08.2023 від ОСОБА_1 , надійшли заперечення до заяви про уточнення позовних вимог, де вона просить відмовити у прийнятті заяви про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, а також, надано заяву про долучення проекту мирової угоди для мирного врегулювання даного спору.

Проект Мирової угоди наданої ОСОБА_1 не було погоджено ОСОБА_2 .

В судовому засіданні позивач/відповідач позовні вимоги підтримала і визнала позовні вимоги за зустрічним позовом та не заперечувала про поділ рухомого майна транспортних засобів у запропонований ОСОБА_2 спосіб, а саме: визнати право власності на автомобіль «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 за ОСОБА_4 . Автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 та «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , залишити у власності ОСОБА_1 . Не заперечувала проти стягнення з неї на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 92448,90 грн, як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні.

В судовому засіданні відповідач/позивач та його представник проти вимог первисного позову ОСОБА_1 заперечували та вважали його необґрунтованим та безпідставним та просили у його задоволенні відмовити. Що стосується вимог зустрічного позову просили задовольнити з підстав зазначених в позові.

Заслухавши вступне слово учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті грунтуються на нормах Конституції, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила захистити її права щодо права користування та розпорядження транспортними засобами шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути їй транспортний засіб «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 та Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , та не чинити їй перешкод у їх користуванні.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За змістом положень ч. 2 ст. 355 ЦК майно може належати особам на праві спільної часткової або спільної сумісної власності. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК).

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК).

Оцінюючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку про недоведеність ОСОБА_1 у ході розгляду справи обставин вчинення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у здійсненні нею права спільної часткової власності на спірні автомобіль.

При розгляді справи судом встановлено, що 19.09.1998 року між сторонами було укладено шлюб. Який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області,актовий запис № 274 (Свідоцтво про одруження серія НОМЕР_1 від 19.09.1998 року). Від даного шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_5 , яка на час розгляду справи досягла повноліття.

В період шлюбу сторонами було придбано транспортні засоби - автомобіль «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_4 (Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 ) Автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 зареєстрований за ОСОБА_2 (свідоцтво про транспортний засіб НОМЕР_6 ) та «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , зареєстрований за ОСОБА_1 (Свідоцтво про транспортний засіб НОМЕР_7

Сторони не заперечували проти вказаних фактів.

Відповідно до ст.12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, враховуючи, що транспортні засоби, які є предметом спору, були придбані сторонами у період їхнього шлюбу, а тому, є їх спільною сумісною власністю, а частки сторін є рівними.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007року № 11 сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або з реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

При цьому слід також враховувати, що в силу положень статей 21,24,41 Конституції України, статей 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

В ході розгляду справи за клопотанням ОСОБА_1 , було призначено судову транспортно-товарознавчу експертизу за Висновком якої ринкова вартість автомобіля «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 складає 956258,70 грн; ринкова вартість автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 складає 777098,20 грн; ринкова вартість автомобіля «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , складає 367058,30 грн. Висновок експерта ніким із сторін не оскаржував ся.

ОСОБА_2 після проведеної експертизи подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив провести поділ рухомого майна набутого в період шлюбу з ОСОБА_1 виділивши йому у приватну власність та визнати за ним право власності на автомобіль: «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 . Залишити автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 та «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , у власності ОСОБА_1 , а також стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію в розмірі 92448,90 грн як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні. Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , проти даних вимог не заперечувала і в своїх заявах щодо мирової угоди також зазначала вказаний порядок розподілу, а тому суд вважає позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.

Що стосується вимог ОСОБА_2 в частині припинення права власності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів суд зазначає слідуюче.

У статті 34 Законe України «Про дорожній рух» визначено, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків встановлена Порядком.

Згідно з пунктом 3 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Відповідно до пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини).

Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Згідно із пунктом 8 Порядку державна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів. Перед відчуженням, передачею зазначені транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, зокрема, укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Згідно з пунктом 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника, а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України «Про дорожній рух»).

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках; укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб; договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою і скріплені печаткою; свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати; рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів особами, уповноваженими управляти таким майном; рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність; копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу конкретного одержувача; митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; договір фінансового лізингу; акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби; інші засвідчені та оформлені в установленому порядку документи, що підтверджують набуття, перехід та припинення права власності на транспортний засіб відповідно до закону.

З системного аналізу наведених правових норм чинного законодавства слідує, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків та проводиться з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Уповноважені особи сервісних центрів МВС скасовують державну реєстрацію (перереєстрацію) у разі виявлення транспортних засобів, зареєстрованих (перереєстрованих), знятих з обліку в уповноважених органах МВС, у тому числі тимчасово, за фіктивними чи підробленими документами, і передають усі відповідні документи до відповідного органу досудового розслідування для подальшого проведення перевірки.

Таким чином, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу.

ОСОБА_2 не було надано суду належних доказів щодо існування спору про реєстрацію (перереєстрацію) транспортних засобів.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Отже, за цими правилами суд надає оцінку доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, та не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд зазначає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених обставин є обов`язковим, оскільки такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановлює наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, - повинні бути виключно належними та допустимими.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 43,57 ЦПК України).

Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані їх сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою ст. 141 ЦПК України, передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

ОСОБА_6 при розгляді справи заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 витрати за проведену судову транспортно-товарознавчу експертизу, однак як зазначено, судом прийнято рішення про відмову в позові, суд не вбачає за можливість задоволення даної вимоги.

Керуючись ст. 4,11,12,13,76-81,89,141,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 15,16,368 372 ЦК України, ст.60,69-71,163 СК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер: НОМЕР_8 , прож.: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_9 , прож.: АДРЕСА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами) залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати автомобіль «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 , автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнати право власності на автомобіль «Chevrolet Bolt EV» р.н. НОМЕР_2 , за ОСОБА_2 .

Визнати право власності на автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль «Mercedes-Bens SPRINTER», р.н. НОМЕР_3 за ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер: НОМЕР_8 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_9 , прож.: АДРЕСА_1 грошову компенсацію в сумі 92448,90 гривень, як різницю між вартістю ідеальною та реально виділеною частками у спільному рухомому майні.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.09.2023 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В.Соловей