Справа №443/925/23
Провадження №2/443/370/23
РІШЕННЯ

іменем України

04 вересня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Которино в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту родинних відносин, факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт родинних відносин, а саме те, що він є рідним сином ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Которино Жидачівського району Львівської області; встановити факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 11379 від 31.05.1997 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 ; визнати за ним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11379 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №705.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0.70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11379 від 31.05.1997 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №396 від 12.04.2023 року, ОСОБА_2 дійсно проживала в с. Которино, Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . До дня смерті та на день смерті ОСОБА_2 , разом з нею постійно проживав та був зареєстрований син ОСОБА_1 , який доглядав хвору матір, займався похороном та прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалося. Зазначає, що на момент смерті ОСОБА_2 , інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, окрім нього, не було. Він постійно проживав із матір`ю на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив своїх спадкових прав.

15.05.2023 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері, однак нотаріус відмовив йому, у зв`язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що знаходяться на території Монастирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належали померлій і є спадковим майном.

Крім того, ним самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть матері прізвище записано ОСОБА_3 , а у свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано ОСОБА_4 . За таких обставин позивач не має можливості метричними даними довести родинний зв`язок між ним та матір`ю. Також, із довідки від 24.04.2023 року Головного управління Держгеокадастру вбачається, що власником права на земельну частку, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 11379 від 31.05.1997 року, вказано ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 , тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника сертифікату на право на земельну частку (пай), тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника сертифікату на право на земельну частку (пай).

За таких обставин позивач вимушений звертатися до суду із заявою про встановлення фактів родинних відносин між спадкоємцем та спадкодавцем, факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 23.05.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 22.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник відповідача Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даного позову, а також просить розглянути справу без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне слово позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його матір`ю є ОСОБА_2 (а.с.10).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Монастирецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 01.10.2007 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0.70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11379 від 31.05.1997 року (а.с.14).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №396 від 12.04.2023 року, ОСОБА_2 дійсно проживала в с. Которино, Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконавчому комітеті Монастирецької сільської ради заповіту від ОСОБА_2 не посвідчувалося. На момент смерті ОСОБА_2 , разом з нею постійно проживав та був зареєстрований син ОСОБА_1 , який доглядав хвору матір, займався похороном та прийняв спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті (а.с.12).

Оскільки заповіту ОСОБА_2 не залишала, то спадкування відбулося за законом.

Відповідно до довідки Журавненської селищної ради Львівської області №736 від 04.07.2023 року, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Которини Жидачівського району Львівської області, та ОСОБА_2 , на яку видано Сертифікат на право на середню частку (пай) серії ЛВ №11379 від 31.05.1997 року, одна і таж особа (а.с.30).

Судом також встановлено, що крім позивача, інших спадкоємців першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 не було.

Допитаний як свідок ОСОБА_1 , в судовому засіданні дала покази про те, що ОСОБА_2 являлася його матір`ю. Він був одним сином у матері. Після смерті матері він виявив розбіжності в документах у написанні прізвища матері ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . Його матір була ОСОБА_3 , вона працювала в колгоспі та отримала право на земельний пай.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні дала покази про те, що являється дружиною позивача. ОСОБА_2 була її свекрухою. Останню в селі кликали Савицька - Савіцка. ОСОБА_2 працювала в колгоспі та мала земельний пай. Вона мала тільки одного сина ОСОБА_1 .

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що ОСОБА_1 , спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично прийняв, оскільки постійно проживав із нею на час її смерті, однак юридично не оформив своїх спадкових прав, що також підтверджується інформаційною довідкою із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №72027605 від 04.04.2023 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №65/02-31 від 15.05.2023 року (а.с.16), ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке він має намір успадкувати.

Крім того, позивачем самостійно виявлено, що у свідоцтві про смерть матері прізвище записано ОСОБА_3 , а у свідоцтві про народження позивача прізвище матері вказано ОСОБА_4 . За таких обставин позивач не має можливості метричними даними довести родинний зв`язок між ним та матір`ю. Також, із довідки від 24.04.2023 року Головного управління Держгеокадастру вбачається, що власником права на земельну частку, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 11379 від 31.05.1997 року, вказано ОСОБА_2 , а не ОСОБА_2 , тобто є певні розбіжності у написанні прізвища власника сертифікату на право на земельну частку (пай).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-8), останній зареєстрований за адресою: с.Которино, Жидачівський район, Львівська область, з 13.09.1989 року.

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до п.1. ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

Встановлення факту родинних відносин необхідний позивачу для реалізації її спадкових прав.

Суд бере до уваги і той факт, що заявник позбавлений можливості здійснення права на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту родинних відносин.

Крім того, згідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до листа Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту.

Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Которино Жидачівського району Львівської області, а також факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 11379 від 31.05.1997 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 , а тому позов у цих частинах є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст.1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із вимогами ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Позивач стверджує, що Сертифікат на право на земельну частку пай виданої на ім я ОСОБА_2 втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_2 отримала право на середню земельну частку (пай), маючи Сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради Серія ЛВ №11379, зареєстрованого 31.05.1997 року, реєстраційний номер 705, площа земельної ділянки 0,70 умовних кадастрових гектарів. Підстава для видачі сертифіката розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 30.05.1997 р.№332, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 24.04.2023 року (а.с.14).

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із тим, що відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Монастирецької сільської ради.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним сином ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Которино Жидачівського району Львівської області.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 11379 від 31.05.1997 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) на території Монастирецької сільської ради, площею 0,70 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №11379 від 31.05.1997 року, виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №332 від 30.05.1997 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) за №705.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 вересня 2023 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка