Ухвала

05 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 686/1895/22

провадження № 61-12310ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області (далі - УДМС в Хмельницькій області) про відшкодування моральної шкоди у розмірі 241 мільярди грн, через невиконання рішення суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 за 17 січня 2022 року з 19:00 год до 20:00 год та стягнення судових витрат. Вважав, що рішення суду залишається невиконаним з вини посадових та службових осіб відповідача, є триваючим в часі правопорушенням та продовжуваним деліктом. Виконання рішення є невід`ємною частиною права особи на судовий захист та безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди в порядку статті 23 ЦК України і статей 56, 129 Конституції України.

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 27 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року, відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності позовних вимог щодо наявності підстав для відшкодування моральної шкоди.

ОСОБА_1 11 серпня 2023 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у вказаній вище справі.

Як на підставу касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 686/8422/20, від 03 лютого 2022 року у справі № 686/13784/21, від 08 червня 2022 року у справі № 686/4032/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, виходячи з таких підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважав, що його право порушене діями органу державної влади, чим було заподіяно йому моральну шкоду.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Отже, стаття 1174 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 вказала, що необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Наявність цих умов у межах розгляду цивільної справи має довести позивач.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 вересня 2021 року в справі № 296/3139/20 вказано, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача у рахунок відшкодування моральної шкоди 20 000 000 грн. Сам по собі факт, що визнано протиправною бездіяльність Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області щодо не розгляду клопотання ОСОБИ-1 від 02 березня 2018 року, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц вказано, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 29 квітня 2021 року у справі № 405/500/18 зазначено, що лише факт тривалого невиконання рішення суду та дії/бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між невиконанням/несвоєчасним виконанням рішення суду та завданою шкодою.

Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18; від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19, зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

При цьому саме лише задоволення скарги щодо неправомірності дій органу Державної виконавчої служби не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями посадових осіб Державної виконавчої служби та завданою шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Суди попередніх інстанцій встановили, що постановою від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11 Хмельницький окружний адміністративний суд зобов`язав Хмельницький міський відділ Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області невідкладно вклеїти фотографію у паспорт громадянина України ОСОБА_1 , який видати йому на руки.

Вказана постанова дійсно залишається невиконаною і об`єктивно не може бути виконана у зв`язку з втратою паспорта ОСОБА_1 , в який зобов`язано вклеїти фотографію.

Проте, суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові констатував, що порушене право ОСОБА_1 було відновлене шляхом оформлення та видачі 22 листопада 2012 року останньому нового паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , який отриманий позивачем особисто.

Суд першої інстанції вказав на те, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2022 року у справі № 686/1018/22 за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі УДМС у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди позов був частково задоволений, внаслідок чого на користь ОСОБА_1 була стягнута моральна шкода у розмірі 10 510,00 грн.

Суд апеляційної інстанції наголосив на тому, що згідно з рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 березня 2022 року у справі № 686/1018/22, яке набрало законної сили, встановлена чинність постанови державного виконавця, якою закінчено виконавче провадження № НОМЕР_2 від 28 грудня 2018 року з примусового виконання виконавчого листа № 2270/14181/11, виданого 11 червня 2012 року на підставі постанови Хмельницького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2011 року у справі № 2270/14181/11.

Чинним цивільним законодавством не передбачена можливість багаторазового відшкодування моральної шкоди за порушення органом державної влади прав особи. В силу вимог частини п`ятої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовуєтсья одноразово.

Тлумачення частини п`ятої статті 23 ЦК України свідчить, що за загальним правилом компенсація моральної шкоди відбувається одноразово. Виключення щодо одноразової компенсації моральної шкоди може бути передбачено таким універсальним регулятором як договір або ж нормою закону. Зокрема, частиною першою статті 1168 ЦК України допускається компенсація моральної шкоди періодичними платежами, якщо її завдано каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Схожі висновки сформульовані Верховним Судом у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17, у постанові від 10 серпня 2022 року у справі № 210/5096/19.

За таких обставин суди попередніх інстанцій, правильно застосувавши норму статті 23 ЦПК України, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для повторного стягнення моральної шкоди за вчинене правопорушення і такий висновок відповідає правовим висновкам Верховного Суду.

Посилання касаційної скарги на різну судову практику Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у цій категорії справ є безпідставними, оскільки беззаперечно, що для доведення позову про відшкодування шкоди позивач має довести наявність складових цивільно-правової відповідальності і у конкретній справі процес доказування, а отже, і правозастосування буде різним.

Не спростовують висновки судів попередніх інстанцій і доводи заявника стосовно різних результатів розгляду справ стосовно стягнення на його користь моральної шкоди, які на його переконання є аналогічними даній справі, оскільки мають аналогічний суб`єктний склад та позовні вимоги.

З цього приводу Верховний Суд вказує, що для справ про стягнення моральної шкоди характерний загальний порядок лише щодо застосування норм матеріального права, які регламентують право особи на стягнення моральної шкоди, натомість наявність підстав для стягнення моральної шкоди індивідуальна для кожної справи, оскільки ґрунтується безпосередньо на оцінці судами попередніх інстанцій доказів та обставин справи, які стосуються предмету доказування. В зв`язку з цим помилковими є доводи касаційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що розбіжності в результатах вирішення спорів чи процесуальних питань у справах за аналогічного суб`єктного складу та предмету спору є показником порушення принципу усталеності єдиної правозастосовчої практики, оскільки такі доводи зводяться до суб`єктивного, хибного тлумачення заявником процесуального закону стосовно повноважень суду касаційної інстанції, направлених, зокрема, на формування єдиної правозастосовчої практики, водночас, не спростовують законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», аналізуючи обставини заяви, крім іншого вказав на важливий аспект діяльності вищих судових органів договірної сторони, зокрема, вказав на те, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Отже, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом апеляційної інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 квітня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 20 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко