Справа № 740/2639/23
Провадження № 2/740/705/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Гагаріної Т.О.

за участі

секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ніжина цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Лосинівської селищної ради про позбавлення батьківських прав,

установив:

позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просив позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов мотивував тим, що 14.11.2017 між ним та відповідачкою ОСОБА_3 було укладено шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився спільний син. Зазначив, що спільне життя з відповідачкою не склалось, тому рішенням суду від 21.02.2021 шлюб було розірвано, а їх спільний малолітній син з 2,5 років перебуває з ним. За весь час відповідач бачила дитину декілька разів, не цікавиться його життям, не піклується про дитину, про його духовний та фізичний розвиток, не цікавиться його успіхами та станом його здоров`я. Відповідач не виконує покладених на неї законом обов`язків щодо виховання сина. Син знаходиться на повному його утриманні, всі питання щодо виховання сина вирішуються ним самостійно без участі та підтримки з боку відповідача.

Ухвалою від 23.05.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.08.2023 справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач поданий позов підтримав, просив його задовольнити із зазначених у ньому підстав.

Представник третьої особи служби у справах дітей Лосинівської селищної ради Темчурова Л.А. в судовому засіданні підтримала позов ОСОБА_1 та просила його задовольнити, підтримала позицію, викладену в поясненнях від 03.07.2023, в яких зазначила, що при складанні акту обстеження умов проживання, було виявлено, що ОСОБА_3 вже більше року не спілкувалась з дитиною.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, у відзиві, поданому до суду, просила відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що після розірвання шлюбу з позивачем, за їх спільною згодою було вирішено, що їх неповнолітній син буде проживати з батьком, вона зі своєї сторони могла забирати і забирала сина до себе по мірі своїх можливостей, приблизно раз у місяць на тиждень у с.Галиця. Крім того, вона купувала сину одяг, іграшки, їжу та давала гроші готівкою його бабусі ОСОБА_5 . Після 24.02.2022, а саме повномасштабного вторгнення росії на територію України, у зв`язку з тим, що вона втратила роботу, вона не мала фінансової можливості підтримувати сина. Вона зі своїм нинішнім цивільним чоловіком потрапили в окупацію в с.Галиця і не мали змоги забирати сина. Після деокупації Чернігівської області вона з цивільним чоловіком виїхали до м. Києва, але вона не змогла знайти роботу і перебувала на утриманні чоловіка у зв`язку з вагітністю. На даний час вона знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною і не має можливості фінансово підтримувати та бачити сина. Зазначила, що це тимчасово, допоки вона не зможе відновитися на роботі та вільно залишати дитину на чоловіка.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що вважає доводи відповідача про те, що наразі вона не має можливості бачитись та надавати допомогу сину ОСОБА_6 такими, що не заслуговують на увагу, оскільки перебування відповідача у декретній відпустці по догляду за четвертою дитиною не дає їй права ігнорувати сина ОСОБА_6 . Відповідач не надавала ніякої грошової допомоги сину. З літа 2022 року відповідач жодного разу не поцікавилась сином, не привітала його з п`ятиріччям.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №45 від 28.03.2023 затверджено висновок органу опіки та піклування Лосинівської селищної ради про неучасть матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-7).

З Акту обстеження умов проживання №14 від 17.03.2023 вбачається, що дитині ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , створені всі належні умови для проживання, догляду та виховання (а.с.9).

З довідки Лосинівського закладу дошкільної освіти «Сонечко» №6 від 01.03.2023 вбачається, що мати ОСОБА_3 дійсно не займається вихованням сина ОСОБА_4 , не виконує своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина в ЗДО, жодного разу не приводила та не забирала з дитячого садка (а.с.10).

Згідно з ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами 1-4 ст.150 Сімейого Кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною 1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст.166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та може застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження №61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження №61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Вирішуючи спір, суд враховує надані стороною позивача докази на підтвердження обставин позовної заяви, зокрема, рішення виконавчого комітету Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області №45 від 28.03.2023, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Лосинівської селищної ради про неучасть матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Акт обстеження умов проживання №14 від 17.03.2023, довідка Лосинівського ЗДО «Сонечко» №6 від 01.03.2023, однак вважає їх недостатнім підтвердженням існуванням підстав, передбачених ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав. Позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як крайній захід, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 89, 141, 223, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа служба у справах дітей Лосинівської селищної ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області обов`язок контролю стосовно виконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Сторони:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий;

третя особа: служба у справах дітей Лосинівської селищної, місце знаходження: вул. Шевченка,2. смт. Лосинівка, 16663, Ніжинський район, Чернігівська область.

Повне судове рішення складено 07.09.2023.

Суддя Т.О.Гагаріна