КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи 373/992/23
Головуючий у суді першої інстанції: Лебідь В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Мазурик О.Ф., Желепи О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року,

встановив:

у травні 2023 року заявник звернулась до суду із заявою, у якій просила видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року у видачі судового наказу було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник заявника подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України визначено, що апеляційна скарга на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Вирішуючи питання про відмову у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не було надано доказів на підтвердження заявлених вимог. Суд першої інстанції виходив з того, що грошова вимога про стягнення аліментів має бути підтверджена доказами ненадання боржником грошових коштів на утримання дитини у добровільному порядку. Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з таких підстав.

У своїй апеляційній скарзі представник заявника посилається на те, що судом першої інстанції було зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу, оскільки заявником надано достатньо доказів на підтвердження заявленої вимоги.

Відповідно до частини першої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ також може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені у ст. 163 ЦПК України.

Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 3 ст. 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, заявник при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 ст. 160 ЦПК України визначено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

В даному випадку заявником при зверненні до суду із заявою про стягнення аліментів було надано докази на підтвердження того, що малолітня дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом зі своєю матір`ю - заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про право заявника на звернення до суду за видачею судового наказу про стягнення аліментів.

Висновок суду першої інстанції про необхідність доведення заявником утримання нею дитини та надання доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 матеріальне утримання дитині не надається в добровільному порядку, є безпідставним, оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку наказного провадження з вимогою, передбаченою ст. 161 ЦПК України.

Підстави для відмови у видачі судового наказу визначені у статті 165 ЦПК України.

Так, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

В даному випадку заявником при зверненні до суду першої інстанції було надано докази на підтвердження того, що стягувач та боржник перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області від 27 грудня 2018 року, від шлюбу мають дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із своєю матір`ю - заявником ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, підстави вважати, що заявником не надано доказів на підтвердження виникнення у неї права грошової вимоги до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відсутні. Крім того, сама по собі участь боржника у вихованні та утриманні дитини у добровільному порядку не позбавляє того з батьків, хто проживає разом з дитиною, права на звернення з відповідними вимогами до суду, а тому висновок про необхідність надання доказів на підтвердження таких обставин є неспроможним.

Статтею 379 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали

В даному випадку оскаржувана ухвала суду була постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 липня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді