КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ ______________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2812/23
07.09.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Петренка В.С.
за участю секретаря Лук`яненко В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
25.05.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в якій просять суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , від спільного шлюбу, у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_1 , що підтверджується її свідоцтвом про народження.
Позивачка зазначає, що 17.05.2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано.
05.05.2017 року нотаріусом Юридичного департаменту Одеської міської ради було видано витяг, відповідно до якого на підставі свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_1 є власником 333/3000 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачка вказує на те, що 05.05.2017 року нотаріусом Юридичного департаменту Одеської міської ради було видано витяг, відповідно до якого на підставі свідоцтва про право власності на житло, ОСОБА_3 є власником 333/3000 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Як стверджує позивачка, 20.01.2023 року нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса було видано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого на підставі свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_3 є власником 333/3000 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Позивачка зазначає, що з 2001 року і по теперішній час відповідач - ОСОБА_2 , не з?являється за вказаною адресою, не підтримує зв?язок з позивачами - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , предметів особистого вжитку та майна відповідача в квартирі також немає. До того ж всі витрати по комунальним платежам здійснюють позивачі, відповідач комунальні платежі не сплачує.
Факт не проживання ОСОБА_2 у квартирі протягом 22 років став підставою звернення до суду позивача за захистом своїх прав.
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 30.05.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Позивачка в судове засідання 07.09.2023 року не з`явилась, проте 07.09.2023 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Відповідач ОСОБА_2 про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, яка не змінювалась, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи Головного управління державної міграційної служби України в Одеській області, у судові засідання не з`явився, про поважність причин відсутності не повідомив, відзив на позовну заяву не надав.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання 07.09.2023 року не з`явилась, проте 29.05.2023 року надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити.
Треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , повідомлені належним чином, в судове засідання 07.09.2023 року не з`явились, пояснення на позов не надали.
Відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України за згодою позивачів Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що 02.10.1997 року, від спільного шлюбу, у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народилась донька - ОСОБА_1 , що підтверджується її свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 . (а.с. 13)
17.05.2007 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 . (а.с. 12)
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 05 липня 200 року ОСОБА_3 та членам її сім`ї ОСОБА_11 та ОСОБА_1 в рівних частках належить на праві спільної часткової власності 333/1000 частини квартири (приміщення квартири спільного заселення) за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.01.2023 року, ОСОБА_3 є власником 333/3000 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 ., на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 . (а.с. 7-8)
Згідно з Актом про не проживання від 23.05.2023 року посвідченого начальнииком дільниці № 3 КП ЖКС «Вузівський» з 2001 року і по теперішній час відповідач - ОСОБА_2 в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , не прживає. (а.с. 6)
Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 та колишнім чоловіком ОСОБА_3 , тобто членом сім`ї власників вищевказаної квартири.
Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Також права власника житлового приміщення визначені ст. 150 Житлового Кодексу Української РСР.
Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 156 Житлового Кодексу Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Після спливу цього строку відповідно до ст. 72 ЖК України, особа, може бути визнана в судовому порядку такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки.
Згідно ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Згідно ст. 6 зазначеного закону України громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.
При викладених обставинах, з урахуванням заочного розгляду справи, відсутності обґрунтованих заперечень відповідача позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Керуючись ст.ст. 259, 263-265, 268, 274-279, 280-282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням а саме: квартирою АДРЕСА_1 ..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Суддя Петренко В. С.