Справа № 495/908/16-ц
№ провадження 4-с/495/18/2023
Ухвала

12 вересня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючої судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровському скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржниця ОСОБА_1 звернулася 03.07.2023 року зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити певні дії з вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не проведення нарахування щомісячно аліментів з 03.07.2018 року по 31.12.2020 роки включно відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року у ВП №50684155;

-зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити нарахування аліментів за період з 03.07.2018 року по 31.12.2020 роки включно у розмірі визначеному Законом України 2475-VIII від 03.07.2018 року у ВП №50684155.

Свою скаргу вона мотивувала тим, що 14.03.2016 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, справа № 495/908/16-ц, стягнуто з ОСОБА_2 , РОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) аліменти на утримання синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 550,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

На виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 50684155 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 550,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

14 червня 2023 року представником стягувача, адвокатом Єфименко Н. В. на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено адвокатський запит із проханням надати розрахунок заборгованості щодо сплати аліментів, розрахований на підставі Закону України № 2475-III від 03.07.2018 року та роз`яснень Верховного Суду України у постанові від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17.

Однак, відповідь на адвокатський запит було надіслано із розрахунком заборгованості лише за період з 2019 року по червень (включно) 2023 року без врахування змін у чинному законодавстві із грубим порушенням вимог чинного законодавства.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романовська О.Л. зобов`язана була, дотримуючись вимог чинного законодавства, здійснити нарахування щомісячних аліментів, починаючи з 03.07.2018 року у розмірі не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак нею це зроблено не було.

На підставі вищевикладеного скаржниця ОСОБА_1 посилаючись на норми закону просила її скаргу задовольнити в повному обсязі.

Скаржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, однак адвокат Єфименко Н.В., яка дії в її інтересах, надала до суду заяву, в якій підтримала скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити та просила провести розгляд справи без її участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.

Частинами 1 та 2 статті 450 ЦПК України, передбачено, що скарга розглядається у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, рішення, діячи бездіяльність яких оскаржується. Їх неявка, у разі належного повідомлення про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Предметом оцінки судом скарг на дії державних виконавців є законність дій державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження».

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 55,124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.

Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України (стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Судом встановлено, що 14.03.2016 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, справа № 495/908/16-ц, стягнуто з ОСОБА_2 , РОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) аліменти на утримання синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 550,00 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з 22.02.2016 року та до досягнення дітьми повноліття.

На виконанні у Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 50684155 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліментів.

14 червня 2023 року представником стягувача, адвокатом Єфименко Н. В. на адресу Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) направлено адвокатський запит із проханням надати розрахунок заборгованості щодо сплати аліментів, розрахований на підставі Закону України № 2475-III від 03.07.2018 року та роз`яснень Верховного Суду України у постанові від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17.

Однак, відповідь на адвокатський запит було надіслано із розрахунком заборгованості лише за період з 2019 року по червень (включно) 2023 року без врахування змін у чинному законодавстві із грубим порушенням вимог чинного законодавства.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Згідно частини другої статті 182 СК України (у редакції, чинній до моменту прийняття Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: "Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку".

Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Верховний Суд звертає увагу, що Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII частину першу статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Тобто законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Державний виконавець Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) Романовська О.Л. зобов`язана була, дотримуючись вимог чинного законодавства, здійснити нарахування щомісячних аліментів, починаючи з 03.07.2018 року, у розмірі не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, однак це не зробила.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно розрахунку заборгованості скаржника ОСОБА_1 за період з 2016-2018 роки не надано жодних даних;

- згідно розрахунку заборгованості за 2019 рік щомісячно нараховано 1100 грн. на двох дітей, а відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" № 2475-III від 03.07.2018 року стягненню підлягають кошти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», що становить для сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - з січня 2019 року 1013,5 грн., з 1 липня 1059 грн., з 1 грудня - 1109 грн.; для сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з січня 2019 року - 813,00 грн., з 1 липня - 849,50 грн., з 1 грудня - 889,50 грн.;

- згідно розрахунку заборгованості за 2020 рік щомісячно нараховано 1100 грн. на двох дітей, а відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" № 2475-III від 03.07.2018 року стягненню підлягають кошти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», що становить для двох дітей щомісячно (у зв`язку із досягненням молодшим сином шестирічного віку) з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня 2395 гривень;

- згідно розрахунку заборгованості за 2021 рік щомісячно нараховано 1100 грн. на двох дітей, а відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" № 2475-III від 03.07.2018 року стягненню підлягають кошти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначеного ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік», що становить для двох дітей щомісячно (у зв`язку із досягненням молодшим сином шестирічного віку) з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня 2395 гривень.

3 2021 року державний виконавець почав нараховувати щомісячно аліменти відповідно до вимог чинного законодавства.

Розмір аліментів не змінений, оскільки відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03.07.2018 року та роз`яснень Верховного Суду України у постанові від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 виконавець, незалежно від визначеної рішенням суду суми аліментів, повинен стягувати не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже збільшення аліментів до вже визначеного Законом мінімуму не потребує звернення стягувача до суду.

Відповідно, державним виконавцем не здійснено нарахування щомісячно аліментів з 03.07.2018 року по 31.12.2020 року включно у відповідності до вимог діючого законодавства.

Суд вважає, що доводи представника стягувача адвоката Єфименко Н.В. щодо неправомірних дій державного виконавця по проведеню нарахування щомісячно аліментів з 03.07.2018 року по 31.12.2020 роки включно відповідно до Закону України № 2475-III від 03.07.2018 у ВП №50684155 заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судом, нарахування аліментів з 03.07.2018 року по 31.12.2020 року включно відповідно до вимог чинного законодавства, виконавцем не відповідають фактичним обставинам, оскільки за певні періоди державним виконавцем не донараховано суму по аліментам.

Відповідно до положень ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до Закону та призвели до порушення прав скаржника та засад виконавчого провадження, згідно якого виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що органом ДВС було порушені права ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що вказана скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі вищевикладеного, керуючисьст ст.353,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не проведення нарахування щомісячно аліментів з 03.07.2018 року по 31.12.2020 роки включно відповідно до Закону України №2475-VIII від 03.07.2018 року у ВП №50684155.

Зобов`язати Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) здійснити нарахування аліментів за період з 03.07.2018 року по 31.12.2020 роки включно у розмірі визначеному Законом України 2475-VIII від 03.07.2018 року у ВП №50684155.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 13.09.2023 року

Суддя: