Справа № 523/9305/23
Провадження №4-с/523/59/23
У Х В А Л А

"24" серпня 2023 р. м. Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Мурманової І.М.

за участю секретаря судового засідання Іванченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі скаргу ОСОБА_1 , на дії Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича, -

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 надійшла скарга на дії Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича подана адвокатом Лебедєвим Олександром Вікторовичем.

В обґрунтування скарги представник зазначив, що 24.05.2023 року ОСОБА_1 за допомогою додатку «Дія» був ознайомлений з постановою Головного держаного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Тріфонова О.Ю. від 23.05.2023 про відкриття виконавчого провадження № 71862088 за постановою Суворовського районного суду від 20.06.2022 року по справі №523/4403/22 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у розмірі 17000 грн.

Представник зазначає, що вказана постанова суду набрала законної сили 01.07.2022 року. Однак, державним виконавцем провадження за постановою відкрито лише через 11 місяців. Відповідно до чинного законодавства та вказаної постанови суду по справі №523/4403/22 строк її пред`явлення до виконання становить 3 місяця.

На підставі викладеного представник заявника просить: визнати незаконною та скасувати постанову Головного держаного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Тріфонова О.Ю. від 23.05.2023 про відкриття виконавчого провадження № 71862088 за постановою Суворовського районного суду від 20.06.2022 року по справі №523/4403/22.

На адресу суду 07.07.2023 року (вх. № 5623) надійшли копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 71862088 від 07.097.2023 року «як повне фактичне виконання» (а.с.24-26).

Крім іншого, 06.07.2023 року (вх. № 18906) надійшов відзив на скаргу, згідно якого головний державний виконавець Тріфонов О.Ю. зазначив, що скарга задоволенню не підлягає, обставини викладені у скарзі не ґрунтуються на нормах Закону, оскільки державний виконавець діяв у межах та у спосіб передбачених законодавством, а саме згідно Закону України «Про виконавче провадження», доповненого Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Також, державним виконавцем зазначено, що відповідно до ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватись від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

З урахуванням викладеного просив залишити скаргу без задоволення (а.с.27-30). До відзиву на скаргу державним виконавцем надано копії документів щодо направлення копії постанови суду для виконання, копію постанови суду, постанови про відкриття виконавчого провадження, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнення виконавчого збору, постанови про арешт коштів боржника, докази здійснення запитів, постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, платіжну інструкцію від 05.07.2023 року на суму: 18 969, 00 гривень (а.с.31-61).

Також, 21.08.2023 року (вх. № 6514) надійшли письмові пояснення щодо відзиву на скаргу, згідно яких представник заявника зазначив, що доводи викладені у відзиві на скаргу на увагу не заслуговують, оскільки, державний виконавець посилається на норми Закону, які не мають відношення до скаржника, скаржник не відноситься до категорії осіб, на яких розповсюджується норма вказаного Закону. Просив скаргу задовольнити (а.с.64-66).

Чергове судове засідання у справі призначено на 24 серпня 2023 року. Сторони до суду не з`явились.

На адресу суду 24.08.2023 року (вх. № 23852) надійшла заява представника заявника/скаржника щодо можливості розгляду справи за його відсутності, згідно якої представник вказав, що заявлені вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.67).

Головний державний виконавець Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.69) до суду не з`явився, про причини не явки суду не повідомив. Судом враховано, що державним виконавцем надано відзив на скаргу, тобто останній висловив думку щодо скарги.

Таким чином, судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, представник скаржника звернувся з заявою про слухання справи за його відсутності, що не перешкоджає розгляду скарги.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Дослідивши матеріали скарги, докази надані на підтвердження та спростування скарги, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 447-453 ЦПК України - сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду. Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У разі встановлення обґрунтованості скарги - суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Отже предметом розгляду скарги є встановлення правомірності винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови Суворовського районного суду м. Одеси про розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що до правовідносин, які склалися з приводу адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху тощо необхідно застосовувати саме норми КУпАП, оскільки його положення при вирішенні даного спору є спеціальними нормами, бо саме ці норми регулюють суспільні відносини щодо притягнення до адміністративної відповідальності, в тому числі і щодо строку звернення до виконання постанов про накладення адміністративних стягнень.

Статтею 299 КУпАП передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.

Постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, посадовими особами та громадянами.

Виконання постанови про накладення адміністративного стягнення є завершальною стадією провадження у справах про адміністративні правопорушення, зміст якої полягає в практичній реалізації обмежень особистого, морального і матеріального характеру, передбачених призначеним правопорушнику стягненням.

На відміну від рішень інших видів (форм) судочинства, які, за загальним правилом, підлягають виконанню після закінчення строку апеляційного та касаційного оскарження, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено КУпАП та іншими законами України (ст. 299 КУпАП).

Постанова про накладення адміністративного стягнення має бути звернута до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.

Зміст звернення постанови до виконання становить певну діяльність органу (посадової особи), який виніс конкретну постанову і складається з наступного: 1) своєчасне вручення (надсилання) правопорушникові копії постанови про накладення адміністративного стягнення; 2) роз`яснення правопорушникові порядку та умов виконання постанови;3) своєчасне надсилання постанови органу виконавцю; 4) здійснення контролю за виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення та вирішення інших питань відстрочка виконання, припинення виконання, давність виконання постанови тощо.

Постанова про накладення адміністративного стягнення виконується уповноваженими на те органами у порядку, встановленому КУпАП та іншими законами України. До органів, що здійснюють безпосереднє виконання постанов, належить, серед інших, Державна виконавча служба (державні виконавці здійснюють: примусове виконання постанов про стягнення штрафу; виконання постанов про оплатне вилучення предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення; виконання постанов про конфіскацію предмета, який став знаряддям вчинення або безпосереднім об`єктом адміністративного правопорушення, та грошей, одержаних внаслідок вчинення адміністративного правопорушення; виконання постанов про відшкодування майнової шкоди у порядку виконавчого провадження).

Законодавець передбачає обставини (ст. 302 КУпАП), з настанням яких, орган (посадова особа), який виніс постанову про накладення адміністративного стягнення, припиняє її виконання, а разом з тим й провадження з виконання постанови. До цих обставин належать: 1) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 2) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність за даний проступок; 3) смерть особи, щодо якої винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 303 КУпАП не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. Цей строк є преклюзивним (присічним).

Тобто, за змістом наведеної норми Кодексу можна дійти висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернена до виконання лише протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі пропуску цього строку постанова про накладення адмінстягнення не підлягає виконанню.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що для пред`явлення виконавчого документа, а саме постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення необхідно застосовувати положення статті 303 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Наведені норми КУпАП кореспондуються з приписами Закону України «Про виконавче провадження» №1404-19 від 02.06.2016 (далі-Закон №1404-VIII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), яким регламентуються умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 1 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Пунктом 6 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження, постанова у справі про адміністративне правопорушення була винесена 20.06.2022 року. Постанова набрала законної сили 01.07.2022 року. Справу про адміністративне правопорушення було розглянуто у відсутність особи відносно якої складено протокол, що відповідно передбачено ст. 268 КУпАП.

Разом з цим, дані обставини свідчать про те, що боржник/заявник не був обізнаний щодо наявності постанови про притягнення до відповідальності, та відповідно не міг в добровільному порядку виконати постанову суду.

Судом, також встановлено, що Суворовським районним судом м. Одеси постановуу справі № 523/4403/22 до Першого ВДС про звернення стягнення в примусовому порядку було направлено 20.07.2022 року (а.с.51). Згідно штампу на супровідному листі, документ ДВС було отримано 22.05.2023 року. Судом встановлено, що постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання була винесена 23.05.2023 року (а.с.53).

Дані обставини свідчать, що станом на момент надходження та відкриття виконавчого провадження, строк пред`явлення до виконання даної постанови сплив, тобто постанова про відкриття провадження з примусового виконання винесена з порушенням трьохмісячного строку з дня винесення постанови.

Постанова Суворовського районного суду м. Одеси у справі № 523/4403/22 мала бути пред`явлена до виконання у строк до 20 вересня 2022 року включно.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Оскільки у встановлений законом строк постанова до виконання не звернута, то на підставі частини першої статті 303 КУпАП вона не підлягає виконанню.

Відповідно до вимог частини 5 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно приписів пункту 2 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, з аналізу вказаних правових норм вбачається, що державний виконавець, отримавши 22.05.2023 року до виконання виконавчий документ постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 20.06.2022 року, який пред`явлений до виконання із пропуском встановленого Законом строку, був зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу.

З врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга є обґрунтованою та відповідно підлягає до задоволення.

Судом не приймаються до уваги твердження викладені у відзиві на скаргу щодо того, що державний виконавець діяв в межах та у спосіб передбачений Законом, з огляду на наступне.

Представник у своєму відзиві на скаргу посилається на указ Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до пункту 10-2 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження", доповненого Законом України від 15 березня 2022 року №2129-ІХ, який набрав чинності з 26 березня 2022 року, тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Разом з цим, згідно пункту 10-2. Зазначеного Указу зазначено: До набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи:

громадяни Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства, відмінного від законодавства України, серед кінцевих бенефіціарних власників, членів або учасників (акціонерів) яких є Російська Федерація, громадянин Російської Федерації або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації.

З огляду на зазначене, суд погоджується з письмовими пояснення представника скаржника щодо того, що заявник/боржник у справі не відноситься до категорії осіб визначених у даному Законі, а відтак підстави на застосування даного Закону до спірних правовідносин відсутні.

Згідно ст. 303 КУпАП передбачена давність виконання постанов про накладення адміністративних стягнен ь. Не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

При цьому суд не має права скасовувати рішення, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість скарги та наявності підстав для визнання постанови державного виконавця неправомірною.

На підставі викладеного та керуючись 12, 19, 76-81, 247, 258-260, 263-265, 447-451 ЦПК України, ст. 299, 302, 303 КУпАП, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , на дії Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича задовольнити частково.

Визнати постанову Головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції Тріфонова Олександра Юрійовича від 23.05.2023 р. ВП № 71862088 з примусового виконання постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 20.06.2022 року у справі № 523/4403/22 неправомірною.

Зобов`язати уповноважену особу Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції усунути порушення у відповідності до ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у ВП № 71862088.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала суду складена 28.08.2023р.

Суддя: