Справа № 175/1994/23
№ провадження 2/196/334/2023
УХВАЛА

"04" вересня 2023 р. смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бабічевої Л.П.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,

представника позивача адвоката Пономаренко О.Л.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду у смт.Царичанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Царичанського районного суду Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення.

До суду надійшла спільна заява сторін про визнання мирової угоди від 05.07.2023 р., укладеної між сторонами у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення.

У підготовчому судовому засіданні представник позивача адвокат Пономаренко О.Л. підтримав заяву позивача ОСОБА_1 про затвердження мирової угоди по справі та просив її затвердити.

Відповідачка ОСОБА_2 у підготовче судове засідання не з`явилася. Надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі. Просить затвердити мирову угоду, яка укладена нею з позивачем. Наслідки укладення мирової угоди їй відомі та зрозумілі.

Заслухавши представника позивача адвоката Пономаренко О.Л., перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.7 ст.49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Мета, зміст, порядок укладення сторонами мирової угоди та її затвердження судом визначені у статті 207 ЦПК України.

Так, відповідно до положень частин першої статті 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Частиною п`ятою статті 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Виходячи зі змісту статті 207 ЦПК України, обов`язковою умовою затвердження судом мирової угоди є її відповідність вимогам закону і відсутність порушення прав чи законних інтересів третіх осіб. Йдеться про дотримання як вимог, передбачених процесуальних законодавством, так і вимог, які випливають з цивільного законодавства.

Цивільним процесуальним законом покладено на суд обов`язок під час визнання мирової угоди перевірити, чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Таким чином, вирішуючи питання про затвердження мирової угоди, суд має врахувати, що умови мирової угоди не можуть суперечити закону, а також брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із таким затвердженням.

Метою мирової угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін і предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами. Укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається сторонами, затверджується судом відповідно до вимог цивільного процесуального права, з урахуванням норм матеріального цивільного права.

Як вбачається з поданих матеріалів справи, предметом позову є вимога позивача до відповідачки про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення - приміщення магазину загальною площею 199,5 м2 в АДРЕСА_1 , яке складається з магазину (літ.А1 в технічному паспорті), огорожі №1, 3, 4), мостіння, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та визнання за ОСОБА_1 права власності на дане нежиле приміщення.

З умов мирової угоди вбачається, що сторони домовились про те, що відповідач визнає факт повної оплати позивачем визначеної сторонами вартості нежилого приміщення - магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого в АДРЕСА_1 , в розмірі 80 000,00 грн. Відповідач визнає факт повного отримання коштів від позивача за продаж нежилого приміщення - магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого в АДРЕСА_1 , в розмірі 80 000,00 грн. Відповідач визнає за позивачем право власності на нежиле приміщення - магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташоване в АДРЕСА_1 .

Зі змісту мирової угоди вбачається, що її предметом є перехід права власності на нежиле приміщення - магазину у власність позивача. Тобто, сторони фактично просять узаконити купівлю-продаж нежилого приміщення - магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого в АДРЕСА_1 , та його перехід у власність позивача, при цьому на даній стадії процесу з матеріалів справи не вбачається, що між сторонами виник спір щодо вищевказаного нежилого приміщення (магазину) та порушення, невизнання чи оспорення відповідачкою прав позивача, необхідність захисту порушеного права у спосіб, передбачений законом, що можливо встановити лише в ході розгляду справи.

Отже, дана мирова угода укладена не в рамках реалізації права врегулювання спору між сторонами, а відносно інших правовідносин.

Сторонами не враховано, що мирова угода не є правочином, який вчинюється за загальними правилами цивільного законодавства. Мирова угода є різновидом зобов`язання, яке виникає на підставі договору, укладеного за взаємною згодою сторін у письмовій формі та затвердженого судовим рішенням (ухвалою).

Відтак, умови мирової угоди, запропоновані сторонами, суперечать закону, так як фактично, за умовою мирової угоди, суд має визнати за позивачем право власності на нерухоме майно, що в свою чергу не відповідає вимогам Цивільного кодексу України.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана у відповідності з її умовами, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

Укладення мирової угоди неможливе і в тих випадках, коли ті чи інші відносини одночасно врегульовані законом і не можуть змінюватись волевиявленням сторін.

Суд вважає, що сторони шляхом укладення мирової угоди намагаються здійснити відчуження нерухомого майна, однак, такий порядок укладення угод щодо відчуження та набуття у власність майна суперечить чинному законодавству.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, висловлених в ухвалі від 01.08.2018 року у справі №760/15287/15-ц та у постанові від 30.05.2018 року у справі №759/4103/16-ц, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди, якщо її умови стосуються прав та обов`язків сторін, які не входять до предмету позову, а також, якщо умови мирової угоди суперечать закону.

Отже, зважаючи на положення ч. 5 ст. 207 ЦПК України, враховуючи, що подана на затвердження мирова угода суперечить закону, суд дійшов до висновку, що у визнанні мирової угоди між сторонами необхідно відмовити і продовжити судовий розгляд справи.

При цьому, суд вважає, що відмова у затвердженні мирової угоди не призводить до порушення конституційної засади судочинства рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та не має наслідком порушення права особи на судовий захист, який реалізується в такому випадку у процесі доказування позовних вимог. У такому разі право на звернення до суду забезпечується можливістю апеляційного та касаційного оскарження рішення по суті спору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 197, 207, 259, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У затвердженні мирової угоди, укладеної 05 липня 2023 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 , - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її оголошення.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 08 вересня 2023 року.

Суддя Л.П. Бабічева