Дата документу 11.09.2023 Справа № 331/6958/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/6958/21
Провадження №22-ц/807/1582/23
Головуючий в 1-й інстанції Антоненко М.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 версеня 2023 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжя у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Заводський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суму боргу у розмірі 90 358 грн.36 коп., яка складається з 73 756 грн. 29 коп. безпідставно набутих грошових коштів та інфляційних нарахувань, що становить 11 800 грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 4 801 грн. 08 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі № 2/331/75/13 задоволено позов ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та стягнуто з них солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 73 756,29 грн., а також судовий збір у розмірі 368,78 грн. з кожного. 12.10.2015 на виконання вищевказаного рішення суду Заводським ВДВС відкрито виконавче провадження № 48956561 за яким з заробітної плати позивачки з листопада 2015 по вересень 2019 стягнуто на користь відповідача 74 125,07 грн., тобто суму боргу та судовий збір. 26.12.2019 старшим державним виконавцем Заводського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Баклаженко В.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду. 06.12.2021 позивачка дізналась, що 15.12.2014 Жовтневим ВДВС ЗМУЮ відкрито виконавче провадження № 45811861 з примусового виконання того ж рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 по справі № 2/331/75/13, тобто воно було відкрито раніше. За цим виконавчим провадженням із пенсії ОСОБА_2 стягнули на користь відповідача за листопад 2015 по серпень 2020 так само 74 125,07 грн. Таким чином, відповідач двічі стягнув з позивача та третьої особи одну й ту саму суму, тобто в два рази більше ніж за рішенням суду. Посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України, позивачка просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» суму боргу у розмірі 90 358 грн.36 коп., яка складається з 73 756 грн. 29 коп. безпідставно набутих грошових коштів та інфляційних нарахувань, що становить 11 800 грн. 99 коп., 3% річних у розмірі 4 801 грн. 08 коп.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 89 994,63 грн. (вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 63 коп.), з яких 73 756,29 грн. (сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят шість грн. 29 коп.) безпідставно набутих грошових коштів, 4 801,08 грн. (чотири тисячі вісімсот одна грн. 08 коп.) 3% річних та 11 437,11 грн. (одинадцять тисяч чотириста тридцять сім грн. 11 коп.) інфляційних нарахувань.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім грн.).

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що між сторонами у справі існують договірні відносини кредиту, за яким наявне невиконане зобов`язання та невиконане рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому кошти, які позивач просить стягнути як безпідставно набуті, були правомірно направлені банком в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором та, як наслідок, набуті відповідачем за наявності правової підстави. Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_1 обрала неналежний спосіб захисту і є неналежним позивачем у даному випадку.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Щасливий Олексій Романович, зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а спірні грошові кошти є безпідставно набутими відповідачем. На підставі вказаного просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до відповіді на відзив на апеляційну скаргу Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»зазначає, що за відсутності факту визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні підстави для висновку про подвійне стягнення з боржників сум, визначених за рішенням суду.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2023 року це 268400,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік» з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2684,00 грн. (2684,00 грн. Х 100 = 268 400 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі № 2/331/75/13 позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління АТО «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором у сумі 73 756,29 грн., що складається з заборгованості за відсотками у розмірі 62 346,84 грн, пені 11 409,45 грн. та судового збору у розмірі 368,78 грн. з кожного відповідача.

15.12.2014 старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Коломійцем Сергієм Сергійовичем відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/331/75/13 про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу в розмірі 74125,07 грн.

12.10.2015 головним державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Гайдаш Ольгою Сергіївною відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 2/331/75/13 про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу в розмірі 74125,07 грн.

26.12.2019 державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Баклаженко Вікторією Володимирівною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/331/75/13 про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу в розмірі 74125,07 грн. у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

16.11.2020 головним державним виконавцем Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліченко Оленою Миколаївною винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом № 2/331/75/13 про стягнення з боржника ОСОБА_2 боргу в розмірі 74125,07 грн. у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення.

Таким чином, з ОСОБА_1 як боржника та ОСОБА_2 як поручителя було стягнуто на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» по 74125,07 грн. тобто вдвічі більше, ніж визначено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі № 2/331/75/13. Таким чином, рішення суду фактично виконано у подвійному розмірі, хочу борг в розмірі 73 756 грн. 29 коп. було стягнуто солідарно, а не з боржника та поручителя окремо.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі №2/331/75/13 фактично стягнуто і з боржника, і з поручителя заборгованість по 73 756,29 грн. з кожного тобто в подвійному розмірі, і кошти, сплачені позивачем відповідачу в розмірі 73 756,29 є безпідставно набутим майном, так як зобов`язання зі сплати боргу за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі №2/331/75/13 вже виконано боржником ОСОБА_2 .

Вирішуючи вимоги позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для їх стягнення, однак вказав, що інфляційні нарахування від неповерненої суми за період з жовтня 2019 року по 01 грудня 2021 року (період, зазначений у позовній заяві) становлять 11 437,11 грн, а не 11 800,99 грн. як вказано в позовній заяві.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із положеннями ст. 541 Цивільного кодексу України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор,який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників,має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі. Солідарний боржник немає права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором. Ліквідація солідарного боржника - юридичної особи, смерть солідарного боржника - фізичної особи не припиняють обов`язку решти солідарних боржників перед кредитором та не змінюють його обсягу та умов виконання.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані іншими спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Передбачений статтею 1212 ЦК України вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав. Отже, предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

В п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України зазначено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

Оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі №2/331/75/13 фактично стягнуто і з боржника, і з поручителя заборгованість по 73 756,29 грн. з кожного тобто в подвійному розмірі, то кошти, сплачені позивачем відповідачу в розмірі 73 756,29 є безпідставно набутим майном, так як зобов`язання зі сплати боргу за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі №2/331/75/13 вже виконано боржником ОСОБА_2 .

Твердження апелянта про те, що спірні кошти набуті відповідачем правомірно та направлені банком в рахунок погашення заборгованості з огляду на наявність між сторонами у справі договірних відносин кредиту є безпідставними, оскільки предметом позову є повернення коштів, стягнутих безпідставно внаслідок подвійного виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 у справі №2/331/75/13 як боржником, так і поручителем, що у свою чергу суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення у даному випадку заборгованість за кредитним договором за період з 23.11.2010 року по 17.09.2012 року.

Враховуючи, що виконавче провадження за виконавчим листом № 2/331/75/13 про стягнення з ОСОБА_2 боргу в розмірі 74 125,07 грн. (73 756,29 грн. борг та 368,78 грн. судовий збір) відкрито раніше, ніж виконавче провадження за виконавчим листом № 2/331/75/13 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 74125,07 грн. (73 756,29 грн. борг та 368, 78 грн. судовий збір) і фактично стягувач (банк) отримав кошти у подвійному розмірі, правильними є висновки суду про те, що сума боргу, стягнута з ОСОБА_1 , в розмірі 73 756,29 є безпідставно отриманою АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», чим безпосередньо порушено права позивача.

Неспроможними є твердження апеляційної скарги про те, що за відсутності факту визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відсутні підстави для висновку про подвійне стягнення з боржників сум, визначених за рішенням суду.

Колегія суддів зазначає, що визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, і фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, є самостійними підставами для закінчення виконавчого провадження і їх одночасне застосування є неможливе. Закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання рішення згідно з виконавчим документом унеможливлює закінчення виконавчого провадження з підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавче провадження не може бути розпочате знову.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20.

З урахуванням вказаного, враховуючи той факт, що виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , а також ОСОБА_2 щодо стягнення грошових коштів за рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 10.04.2013 року у справі № 2/331/75/13 закінчено у зв`язку із повним його виконанням, належним способом захисту в даному випадку є звернення до суду з вимогою саме щодо стягнення безпідставно набутих коштів.

Зазначене спростовує твердження апелента щодо обрання позивачем неналежного способу захисту та про неналежність позивача.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, суд вірно вбачав законні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох відсотків річних, нарахованих на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі ст. 1212 ЦК України.

Також колегія суддів погоджується із здійсненим судом розрахунком інфляційних нарахувань від неповерненої суми за період з жовтня 2019 року по 01 грудня 2021 року (період, зазначений у позовній заяві), які становлять саме 11 437,11 грн.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2023 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 11 вересня 2023 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

Судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков