ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

08 вересня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/182/22

Головуючий у першій інстанції Кузюра В. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1171/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобровицього районного суду Чернігівської області від 05 червня 2023 року (проголошено о 17:15, повний текст складено 15 червня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на об`єкт нерухомості, -

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину будівлі, магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,6 кв.м., номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 5844169;

- визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину будівлі, магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,6 кв.м., номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 5844169;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь судовий збір.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. На даний час сімейні відносини фактично припинені, сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства, у провадженні Бобровицького районного суду Чернігівської області знаходиться позов про розірвання шлюбу.

У період шлюбу, за спільні кошти, сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 30.05.2014 придбано будівлю, магазин, за ціною - 71 689 грн, загальною площею 90,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який зареєстрований на відповідача. У п. 8 договору зазначено, що він посвідчений за наявності згоди дружини покупця.

Оскільки сторони придбали спірний магазин у період перебування в шлюбі, то він належить їм на праві спільної сумісної власності.

Зважаючи на те, що відповідач не бажає в добровільному порядку поділити вищевказане майно, чинить перешкоди у його спільному користуванні, позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.

У червні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив визнати за ним право особистої приватної власності на будівлю магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,6 кв.м., що складається із будівлі магазину (під літ. «А»), надвірної будівлі ганку (під літ. «а»), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 06, та стягнути з ОСОБА_1 на його користь всі судові витрати.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що на період 2014 року сторони не мали в спільному розпорядженні необхідної для купівлі будівлі магазину, його ремонту, закупівлі обладнання суми коштів. Тому кошти в сумі 320 000 грн були отримані відповідачем від свого брата - ОСОБА_3 за розпискою.

Наголошує, що ОСОБА_1 у договорі купівлі-продажу не виступала на стороні покупця, кошти, які сплачувались продавцю, не були спільними коштами подружжя, спірне майно набуте в результаті зобов`язальних правовідносин за рахунок коштів позики, а не створено спільними зусиллями чи спільною працею подружжя, тому позивач не має права на частку в такому майні.

Ухвалою Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 червня 2022 року вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на об`єкт нерухомості об`єднано в одне провадження з вимогами за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя (а. с. 118).

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,6 кв.м., номер запису про право власності в Державному реєстрі речових правна на нерухоме майно про реєстрацію права власності 5844169.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину будівлі магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 90,6 кв.м., номер запису про право власності в Державному реєстрі речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності 5844169.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності на об`єкт нерухомості, що був придбаний під час шлюбу відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за первісною позовною заявою, та задовольнити позовні вимоги за зустрічною позовною заявою; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Заявник зазначає, що залишились недоведеними обставини того, що спірне нерухоме майно використовувалось в інтересах сім`ї, підприємницька діяльність здійснювалась подружжям спільно в інтересах сім`ї.

Указує, що судом не надано правової оцінки, не встановлено та не досліджено, чи за рахунок належних подружжю коштів придбане спірне майно, суд обмежився лише фактом набуття майна за час шлюбу. Адже кошти для купівлі спільної нерухомості, ремонту приміщення, закупівлі обладнання, тощо, він отримав від свого брата ОСОБА_3 .

Уважає, що після отримання коштів позики у нього, як учасника зобов`язальних правовідносин, виникло право власності на це майно (кошти), відповідно купуючи за дані кошти нерухомість таке майно в силу п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю чоловіка, оскільки набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належних та допустимих доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя та придбання спірного майна виключно за його особисті кошти не надав.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що сторони з 25 червня 2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 13), рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 29 червня 2022 року шлюб розірвано.

За відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:

- ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 25.05.2004, назва КВЕД: діяльність автомобільного вантажного транспорту, державну реєстрацію припинено 07.07.2011;

- ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 03.04.2012, назва КВЕД: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

За змістом розписки від 27 травня 2014 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 суму коштів в розмірі 320 000 грн в якості грошової позики для розширення ведення підприємницької діяльності та купівлі будівлі магазину в АДРЕСА_1 , які зобов`язався повернути за першою вимогою, але не раніше 01.01.2020 (а.с. 124).

30 травня 2014 року за договором купівлі-продажу будівлі, магазину, посвідченим приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області Андрюхіною Л.М., зареєстрованим у реєстрі за № 278, на ім`я ОСОБА_2 придбано будівлю, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 43-45).

Право власності на будівлю, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за даним договором зареєстровано 30 травня 2014 року за ОСОБА_2 , про що свідчить копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 45).

Згідно з умовами даного договору продаж нерухомого майна вчинено за 71 689 грн, які повністю сплачено покупцем продавцеві до підписання цього договору (п. 2).

У пункті 8 договору купівлі-продажу зазначено, що він посвідчується за наявності згоди дружини покупця ОСОБА_1 , справжність підпису на заяві про згоду засвідчено ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Бобровицького районного нотаріального округу Чернігівської області 30 травня 2014 року, за реєстровим № 277.

12 жовтня 2015 року за ОСОБА_2 зареєстровано право оренди на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :01:001:2433, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 23).

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання в порядку встановленому ЦПК України.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 та ст. 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з подружжя не мав за поважною причиною самостійного заробітку (доходу). Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду від 21.11.2018 справа № 372/504/17, від 19.11.2019 справа № 757/6978/17-ц, від 28.03.2018 справа № 759/14349/15-ц, від 07.02.2018 справа № 654/5243/14-ц, від 06.02.2018 справа № 235/9895/15-ц, від 05.04.2018 справа № 404/1515/16-ц, від 11.04.2019 справа № 339/116/16-ц.

Установивши, що спірна будівля, магазин, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , набута сторонами у період перебування у зареєстрованому шлюбу за спільні кошти, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частці вищезазначеної будівлі за кожним.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що сукупність наданих позивачем на розгляд суду доказів свідчить про те, що джерелом набуття спірного майна були спільні сумісні кошти та спільна праця подружжя. Відповідач належних та допустимих доказів для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя та придбання спірного майна виключно за його особисті кошти не надав.

В обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 покладено довід про те, що гроші на купівлю спірного об`єкту нерухомості він отримав в позику від свого брата ОСОБА_3 . Однак, крім розписки інших належних та допустимих доказів того, що вони були передані особисто йому, а не в інтересах сім`ї не надав. При цьому апеляційний суд звертає увагу, що у розписці мається посилання на те, що кошти в якості позики отримані відповідачем з метою купівлі спірного магазину та розширення ведення підприємницької діяльності, яка відповідачем припинена 07.07.2011. У той час як ОСОБА_1 на час укладення договору позики зареєстрована як фізична особа підприємець, КВЕД: роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Посилання заявника на те, що після отримання коштів позики у нього, як учасника зобов`язальних правовідносин, виникло право власності на це майно (кошти), відповідно купуючи за дані кошти нерухомість таке майно в силу п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю чоловіка, оскільки набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали йому особисто, є хибними з огляду на наступне.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У частині четвертій статті 65 СК України встановлено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Наведений правовий висновок викладений Верховний Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16.

Відтак отримані ОСОБА_2 під час перебування у шлюбі за розпискою від 27.05.2014, яка не оспорена, у позику грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя, а не особистою приватною власністю ОСОБА_2 , як помилково вважав останній.

У договорі купівлі-продажу спірної будівлі, магазину будь-які застереження про те, що вона набута за особисті кошти ОСОБА_2 та в особисту приватну власність, відсутні. Натомість зазначено, що договір посвідчується згодою дружини покупця.

Також відповідачем не надано суду будь-яких інших угод чи шлюбного договору щодо того, що спірна будівля, магазин є його особистою приватною власністю та залишається за ним у випадку розлучення та поділу спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, твердження ОСОБА_2 про придбання ним будівлі, магазину за особисті кошти ґрунтуються виключно на припущеннях, що не може вважатися спростуванням презумпції спільності майна подружжя.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено районним судом з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 червня 2023 року без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 05 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

О.І.Онищенко