КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 760/23546/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/4927/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участі секретаря судового засідання - Котляр К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Оксюти Т.Г., по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фін Пей» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші») про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

- визнати дії ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт», ТОВ «Займер», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей» по відношенню до ОСОБА_1 протиправними, такими, що порушують права споживача, вчиненими з порушенням волевиявлення та застосуванням агресивних форм підприємницької практики;

- визнати договір № 552175 від 12 жовтня 2019 року, укладений між ТОВ «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 , на суму 3 000 грн. недійсним;

- визнати договір № 1701717 від 12 жовтня 2019 року, укладений між ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» та ОСОБА_1 , на суму 4 000 грн. недійсним;

- визнати договір № 12-10-19-0118-02 від 12 жовтня 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» та ОСОБА_1 , на суму 2 000 грн. недійсним;

- визнати договір № 374575 від 12 жовтня 2019 року, укладений між ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» (ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей») та ОСОБА_1 , на суму 4 000 грн. недійсним;

- визнати договір № 85707 від 12 жовтня 2019 року, укладений між ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 , на суму 2 720 грн. недійсним;

- зобов`язати ТОВ «Займер», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Фінансова компанія «Форза» видалити (знищити) всі персональні дані ОСОБА_1 , у тому числі зі своїх інформаційно-телекомунікаційних систем, серверів, паперових та електронних баз;

- судові витрати покласти на відповідачів (т. 1 а.с. 1-11).

Свої вимоги мотивував тим, що раніше позивач був споживачем послуг декількох фінансових організацій, у тому числі ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт», ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші». З іншими відповідачами жодних відносин позивач не мав.

Вказував, що 12 жовтня 2019 року невідомою особою (особами) від імені позивача було здійснено несанкціонований вхід до вже існуючих облікових записів в ІТС фінансових компаній, а також пройдено процедуру реєстрації на декількох онлайн-сервісах кредитування. Внаслідок шахрайських дій невстановлених осіб 12 жовтня 2019 року на ім`я позивача були оформлені наступні кредити: договір № з ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на суму 2 298 грн., договір № 00-471045 з ТОВ «Качай гроші» на суму 8 050 грн., договір № 552175 з ТОВ «Гоуфінгоу» на суму 3 000 грн., договір № 1701717 з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на суму 4 000 грн., договір № 12-10-19-0118-02 з ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» на суму 2 000 грн., договір № 374575 з ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» (04 липня 2020 року назву змінено на ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей») на суму 4 000 грн., договір № 85707 з ТОВ «Займер» на суму 2720 грн.

Крім того, згідно відомостей Українського бюро кредитних історій 12 жовтня 2019 року у період часу з 10:56:56 год. до 11:32:00 год. невідомою особою з використанням даних позивача було створено і зареєстровано облікові записи (особисті кабінети) у різних мікрофінансових організаціях та оформлено 9 заявок на отримання онлайн кредитів.

Стверджував, що позивач не подавав заявок на отримання кредитів, не мав волевиявлення на оформлення кредитних договорів, грошові кошти на належні позивачу рахунки не надходили.

Зазначав, що у зв`язку з вказаними обставинами, позивач звернувся до правоохоронних органів та Дніпровським ВП ГУНП в Дніпропетровській області було розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0001753 від 13 листопада 2019 року за ч. 1 ст. 190 КК України за фактом того, що 12 жовтня 2019 року невстановлена особа шахрайським шляхом через мережу Інтернет оформила на ім`я позивача кредити в МФО на загальну суму 26 018 грн.

Представник вказував, що позивач у телефонному режимі та шляхом направлення листів проінформував відповідачів про зазначені факти шахрайства.При цьому, працівники кількох фінансових компаній надали позивачу інформацію про те, що грошові кошти за оформленими на його ім`я кредитами перераховувалися на платіжну картку, відкриту в ПАТ АБ «Укргазбанк».

З метою підтвердження, що позивач не є клієнтом цього банку і відповідно не міг отримати кредитні гроші, позивачем був поданий запит до ПАТ АБ «Укргазбанк» та листом від 10 січня 2020 року надано відповідь про те, що позивач не є клієнтом ПАТ АБ «Укргазбанк», відкриті на його ім`я рахунки відсутні.

Стверджував, що на момент укладення зазначених договорів із відповідачами були відсутні волевиявлення позивача та внутрішня воля на їх укладення, про існування спірних договорів позивач дізнався вже після їх оформлення невідомою особою, яка заволоділа персональними даними позивача та вказала не належний позивачу рахунок, відкритий у банку, клієнтом якого позивач ніколи не був, на який були зараховані грошові кошти за кредитними договорами.

Також, звертав увагу, що піддається різним незаконним діям зі сторони відповідачів, які порушують його права як споживача, зокрема, вимагають сплати заборгованості за договорами, яких позивач не укладав, що на його думку, підпадає під агресивні форми підприємницької практики, а саме п. 3,4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача.Вважає такі дії відповідачів нечесною підприємницькою практикою, яка заборонена нормами ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» (т. 1 а.с. 1-11).

У жовтні 2021 року від директора ТОВ «Займер» Кривець В.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування відзиву зазначав, що ТОВ «Займер» має в мережі Інтернет сторінку з розміщеною пропозицією (офертою) на сайті https://www.cly.com.ua. На даній сторінці розміщена інформація про підприємство, скановані копії правовстановлюючих документів, фінансові звіти про діяльність підприємства, та пропозиції (оферти) щодо видачі кредитів з правилами їх отримання та повернення. У розділі 2 договору оферти зазначено, що клієнт здійснює оформлення кредиту шляхом заповнення заявки на отримання кредиту на сайті товариства, обов`язково вказуючи всі дані, зазначені в заявці, як обов`язкові, для заповнення.

Вказував, що ОСОБА_1 на сайті відповідача здійснив заповнення заяви (форми) на отримання кредитних коштів, виразивши таким чином свій намір укласти договір з відповідачем. В момент, коли позивач заповнив заяву з метою отримання кредитних коштів, він автоматично прийняв пропозицію (оферту) відповідача та приєднався до умов публічного договору, щодо правил оформлення та видачі кредитних коштів. Саме з моменту заповнення заяви (форми) електронний договір вважається укладеним. Позивачем було підписано договір про надання фінансового кредиту за допомогою одноразового ідентифікатора, на підтвердження чого у індивідуальній частині договору міститься код ідентифікатор позивача - KL1804, що і є безпосереднім підписом позивача. Саме тому, вважав твердження позивача про те, що він не підписував договір такими, що не відповідають дійсності.

Крім того, зазначав, що позивачем не надано до суду належних доказів на обґрунтування обставин, що відносно нього дійсно були вчинені шахрайські дії. Матеріали справи не містять вироку суду про встановлення складу злочину в діях третіх осіб. Відповідач приймає рішення про видачу або не видачу кредитних коштів на підставі перевірки даних Українського бюро кредитних історій. Перед прийняттям рішення про видачу кредитних коштів, ОСОБА_1 пройшов перевірку в бюро кредитних історій. Згідно даних УБКІ було перевірено наступну інформацію: дата народження; код платника податків; паспортні дані; історію отримання та погашення кредитів; місце проживання та місце реєстрації; місце роботи та посада; сімейний стан; контактні дані, засоби зв`язку; банківські рахунки; взаємозв`язок фінансового номеру телефону з клієнтом; інше. Лише за співпадінням у сукупності цих даних, що були вказані позивачем під час подання заявки (заповнення анкети даних) УБКІ, кредитором було прийнято рішення про видачу кредитних коштів. Таким чином, позивач перевірку УБКІ пройшов успішно, тому у відповідача не було підстав для відмови у видачі кредитних коштів (т. 1 а.с. 105-109).

У листопаді 2021 року від директора ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» Мамателашвілі А. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт». Вказував, що 12 жовтня 2019 року між позивачем та ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 12-10-19-0118-02 на суму 2 000,00 грн. терміном до 08 червня 2020 року на умовах строковості, зворотності, платності. Згідно Внутрішніх правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, затверджених Загальними зборами учасників ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт», договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, укладається на умовах, що встановлені товариством, і застосовуються у разі подання заявником заяви на сайті товариства за електронною адресою: https://mywallet.net.ua на отримання позики та здійснення інших дій, що передбачають ці правила (акцепт). Факт подання заяви на отримання кредитних коштів, яку оформив позивач 12 жовтня 2019 року, є акцептом на укладення кредитного договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу позивачем на сайт фінансової компанії за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та фінансовою компанією не було б укладено.

Пунктом 6.15 Правил передбачено, що у разі відмови від укладення Договору позики Заявником чи ненадання згоди на використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором як аналога власноручного підпису, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття позитивного рішення про надання позики, Товариство має право скасувати це рішення; даним правом позивач не скористався. Пунктом 6.16 Правил передбачено, що позичальник має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дня його укладення без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів, шляхом повідомлення Товариства у електронному вигляді з накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному цими Правилами; даним правом позивач також не скористався. Договір між позивачем та відповідачем був укладений відповідно до вимог чинного законодавства.

Зазначав, що 12 жовтня 2019 року на виконання договору позики № 12-10-19- 0118-02 було перераховано суму позики на банківський рахунок ПАТ АБ «Укргазбанк», вказаний позивачем, що підтверджується інформаційною довідкою про успішну видачу займу позивачу 12 жовтня 2019 року в сумі 2000,00 грн. на сайті MYWALLET.NET.UA через систему прийому платежів «Platon», що засвідчує факт передачі грошових коштів від фінансової компанії до позичальника і факт укладання між ними договору у формі електронного документу. Таким чином, вважав, що доводи позивача щодо відсутності відомостей передачі йому грошових коштів кредитодавцем є безпідставними і такими, що не відповідають дійсності та чинному законодавству (т. 1 а.с. 173-176).

02 листопада 2021 року від представника ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надійшло повідомлення про призупинення дій для стягнення заборгованості, у якому зазначено, що проведено внутрішню перевірку обставин отримання кредиту за кредитним договором № /405431 від 12 жовтня 2019 року та були виявлені ознаки шахрайських дій при оформлені кредитного договору з боку невстановленого кола осіб. Тому відповідач призупинив стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором до отримання відповідного рішення суду (т. 1 а.с. 201).

10 листопада 2021 року від представника ТОВ «Гоуфінгоу» надійшло повідомлення про призупинення дій для стягнення заборгованості, у якому зазначено, що проведено внутрішню перевірку по кредитному договору № /147931 від 12 жовтня 2019 року та встановлено ознаки шахрайських дій при оформленні кредитного договору з боку невстановленого кола осіб. Тому відповідач звернувся з заявою до поліції щодо підозри вчинення шахрайських дій (т. 1 а.с. 206-207).

15 листопада 2021 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ТОВ «ФК «Воллєт», у якій він підтримував позовні вимоги в повному обсязі. Вказував, що позивач надав суду належні докази неотримання грошових коштів за оспорюваним договором з ТОВ «ФК «Воллєт» у вигляді довідки про відсутність відкритих рахунків в АБ «Укргазбанк» і оформлення договору не ним, а сторонньою особою, яка при оформленні договору перебувала у м. Києві, в той час як позивач у день оформлення від його імені кредитних договорів перебував у м. Дніпро.

Зазначав, що позивач не мав змоги скористатись правом відмови від договору, оскільки не має жодного відношення до оформлення кредитного договору від 12 жовтня 2019 року, грошові кошти за яким були перераховані на картку невідомої особи, відкриту в АБ «Укргазбанк», клієнтом якого позивач ніколи не був. Надана відповідачем довідка «Platon» про успішну видачу займу, не є належним доказом що підтверджує отримання грошових коштів саме позивачем, оскільки містить лише інформацію про успішне проведення виплати 2000,00 грн. на картку невстановленої особи. Відповідачем не надано належних доказів того, що саме позивач уклав оспорюваний договір від 12 жовтня 2019 року, надав свою власну картку та отримав кредитні кошти (т. 1 а.с. 210-215).

16 листопада 2021 року від генерального директора ТОВ «ФК «Форза» Романенка М. надійшов відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Вказував, що у відповідності до п. 24 Розділу ІV Положення про визначення умов провадження діяльності з надання фінансових послуг, здійснення яких потребує відповідної ліцензії (ліцензійних умов), небанківська фінансова установа повинна вести облік укладених договорів із надання фінансових послуг, які зобов`язана зберігати не менше п`яти років після закінчення строку дії договору, якщо інше не встановлено законодавством України. У відповідача відсутня законодавча можливість видалити кредитний договір, який містить персональні дані позивача. Проте, відповідач не використовує персональні дані позивача (т. 1 а.с. 219).

У січні 2022 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив ТОВ «Займер, в якому він зазначав, що наведені відповідачем доводи у відзиві жодним чином не підтверджують отримання позивачем грошових коштів за кредитним договором від 12 жовтня 2019 року, а також те, що картка, на яку було зараховано кредит, належить саме позивачу. Згідно наданої відповідачем роздруківки анкетних даних, введених при заповненні заявки на кредит, зловмисники використовували невідому і не належну позивачу електронну пошту. Надана відповідачем довідка «Platon» про успішну видачу займу, не є належним доказом що підтверджує отримання грошових коштів саме позивачем, оскільки містить лише інформацію про успішне проведення виплати 4000 грн. на картку невстановленої особи. Необґрунтованими є доводи відповідача про здійснення перевірки рахунків позивача, оскільки у кредитному договорі у графі «рахунок позичальника» вказана картка невідомої особи (т. 1 а.с. 222-227).

Також ОСОБА_1 подав відповідь на відзив ТОВ «Фінансова компанія «Форза», в якому зазначив, що оскільки договір від 12 жовтня 2019 року укладався не позивачем, гроші отримував не він, то інших документів з відповідачем, зокрема, заяви про надання згоди на обробку персональних даних ТОВ «Фінансова компанія «Форза» позивач не підписував і згоду на обробку своїх персональних даних не надавав. Стверджував, що всі дії в ІТС ТОВ «Фінансова компанія «Форза» від імені позивача були вчинені невстановленими особами. Відповідно дані про позивача були внесені до ІТС відповідача без його волі та згоди, тому відповідач зібрав їх з порушенням закону (т. 1 а.с. 233-236).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт», ТОВ «Займер», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей» (ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші»), ТОВ «Фінансова компанія «Форза» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних - відмовлено (т. 2 а.с. 1-8).

Не погодившись з рішенням районного суду, 26 грудня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гаєва Г.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (т. 2 а.с. 23-30).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказувала, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішення посилався на те, що доказом наявності шахрайських дій невстановлених осіб є лише вирок суду, який набрав законної сили, а з огляду на відсутність у матеріалах справи такого вироку, твердження позивача про неотримання кредитних коштів за спірними договорами підлягають доказуванню. Водночас, інформаційно-телекомунікаційні системи (ІТС) фінансових компаній дають можливість зібрати і дослідити велику кількість даних та інформації про користувача, у тому числі ІР-адреси, параметри та налаштування інтернет-браузерів, використані пристрої, дані паро геолокацію та інше.

Звертала увагу, що ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та ТОВ «Качай Гроші», з якими 12 жовтня 2019 року було оформлено договори від імені позивача, провели внутрішні перевірки і виявили факти отримання кредитів з використанням персональних даних ОСОБА_1 сторонньою особою ще на етапі досудового врегулювання спору, про що повідомили листами. Крім того, позивач отримав аналогічні повідомлення від відповідачів ТОВ «Кредитна установа «Європейська Група» та ТОВ «Гоуфінгоу», в яких зазначалося, що вказані товариства провели внутрішні перевірки обставин отримання кредитів за оспорюваними договорами та вбачають ознаки шахрайських дій при оформленні кредитних договорів з боку невстановленого кола осіб.

Отже, у ТОВ «Фінансова компанія «Форза», ТОВ «Качай Гроші», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» було достатньо підстав для підтвердження протиправних дій невідомих осіб, які оформили кредитні договори з використанням персональних даних позивача і заволоділи грошовими коштами фінансових організацій.

Представник вказувала, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд посилався на відсутність належних та допустимих доказів підтвердження того, що при укладенні спірних правочинів позивач не здійснював дій, які передували їх укладанню. Водночас ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 вересня 2021 року відмовив позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів, допустивши порушення норм процесуального права. Вважає, що необґрунтоване відхилення судом зазначеного клопотання унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Також судом було встановлено, що перерахування коштів за оспорюваними кредитними договорами, укладеними від імені ОСОБА_1 з ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» та ТОВ «Займер», було здійснено 12 жовтня 2019 року безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , банком-емітентом якої є АБ «Укргазбанк». Довідка АБ «Укргазбанк» від 10 січня 2020 року підтверджує, що ОСОБА_1 не є власником цієї картки. Крім того, на які картки перераховувались грошові кошти рештою відповідачів невідомо у зв`язку ненаданням відповідачами цієї інформації та відхиленням судом клопотання про витребування доказів. Отже, кредитні договори 12 жовтня 2019 року були укладені з відповідачами не ОСОБА_1 , а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка не належить позивачу. Тобто, всупереч істотним умовам кредитних договорів, правил та оферт фінансових компаній, позики були перераховані не на користь позивальника, а невідомої особи, яка не є стороною договорів. При оформленні договорів та видачі кредитних коштів відповідачі не з`ясували чи співпадає особа клієнта, від імені якої замовлено кредит, з особою власника банківської картки.

Крім того, вказувала, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зазначав про право позивача звернутися з регресивним правом вимоги до осіб, винних у вчиненні шахрайських дій, у випадку їх встановлення. Однак, у даному випадку жертвою злочинців став не лише позивач, а і відповідачі - фінансові установи, грошовими коштами яких заволоділи невідомі особи.

Судом першої інстанції не було досліджено належним чином всі докази у справі в сукупності, не встановлено фактичні обставини справи, не враховано висновки щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах, викладені у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20-ц (т. 2 а.с. 23-30).

Відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 вересня 2023 року заяву ОСОБА_1 , яка була подана його представником - адвокатом Гаєвою Г.С., про відмову від частини позову - задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОР ЮНІТ») про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних. Визнано нечинним рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОР ЮНІТ»). Закрито провадження у справі в частині позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (Товариство з обмеженою відповідальністю «ФОР ЮНІТ») про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних (т. 2 а.с. 192-195, 202-204).

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, у т.ч. адреси електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. При цьому, розгляд справи відкладався і по справі неодноразово оголошувалась перерва за клопотанням позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Гаєвої Г.С. В судове засідання 07 вересня 2023 року представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Гаєва Г.С. подала письмове клопотання з проханням розглянути справу за відсутності апелянта та його представника, апеляційну скаргу просила задовольнити. Про розгляд справи апеляційним судом відповідачі були сповіщені врученням поштових повідомлень уповноваженим особам: ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» - 14 червня 2023 року і 25 липня 2023 року, ТОВ «Займер» - 15 червня 2023 року, ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» - 16 червня 2023 року і 21 липня 2023 року, ТОВ «Гоуфінгоу» - 16 червня 2023 року і 21 липня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей» (ТОВ «Фінансова компанія є Гроші») - 30 травня 2023 року, 23 червня 2023 року і 02 серпня 2023 року. При цьому, повторне повідомлення ТОВ «Займер» про розгляд справи апеляційним судом 07 вересня 2023 року повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною ним адресою, заяви про зміну адреси місця знаходження (перебування) від відповідачів по справі не надходили(т. 2 а.с. 53-82, 94-104, 118-124, 146-152, 154-189).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частковоза таких підстав.

Відмовивши в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання недійсними оспорюваних договорів та порушення відповідачами положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а вимога позивача про видалення (знищення) всіх його персональних даних не ґрунтується на положеннях чинного законодавства.

З такими висновками суду колегія суддів не погодилась з наступних підстав.

Судом встановлено,що 12 жовтня 2019 року на ім`я позивача ОСОБА_1 були оформлені наступні електронні кредитні договори: договір № з ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на суму 2 298 грн.; договір № 00-471045 з ТОВ «Качай гроші» на суму 8 050 грн.; договір № 552175 з ТОВ «Гоуфінгоу» на суму 3000 грн.; договір № 1701717 з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на суму 4 000 грн.; договір № 12-10-19-0118-02 з ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» на суму 2 000 грн.; договір № 374575 з ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» (04 липня 2020 року назву змінено на ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей») на суму 4 000 грн.; договір № 85707 з ТОВ «Займер» на суму 2720 грн., що підтверджується випискою Українського бюро кредитних історій станом на 25 січня 2021 року (т. 1 а.с. 75-79).

Позивач стверджував, що він не подавав заявок на отримання кредитів, не мав волевиявлення на оформлення кредитних договорів, грошові кошти на належні позивачу рахунки не надходили.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0001753 від 13 листопада 2019 року вбачається, що Індустріальним відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Дніпропетровській області за заявою ОСОБА_1 13 листопада 2019 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження за № 0001753 за ознаками вчинення кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом того, що 12 жовтня 2019 року невстановлена особа, шахрайським шляхом, через мережу Інтернет, оформила на ім`я позивача кредити в МФО на загальну суму 26 018 грн. (т. 1 а.с. 74).

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідні правові висновки міститься в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21).

Як було встановлено судом, 12 жовтня 2019 року на ім`я позивача ОСОБА_1 були оформлені наступні електронні кредитні договори: договір № 552175 з ТОВ «Гоуфінгоу» на суму 3000 грн.; договір № 1701717 з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на суму 4 000 грн.; договір № 12-10-19-0118-02 з ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» на суму 2 000 грн.; договір № 374575 з ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» (04 липня 2020 року назву змінено на ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей») на суму 4 000 грн.; договір № 85707 з ТОВ «Займер» на суму 2720 грн., які позивач просив визнати недійсними (т. 1 а.с. 72, 75-79).

З матеріалів справи вбачається, що вказані кредитні договори було укладено у електронній формі із застосуванням електронного підпису. При цьому через особисті кабінети на вебсайтах відповідачів було подано заявки на отримання кредиту від імені ОСОБА_1 , та підтверджено умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого відповідачами надіслано особі, яка звернулася за отриманням кредиту за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який і було використано для підтвердження підписання кредитних договорів.

Позивач стверджував, що він не подавав заявок на отримання кредитів, не мав волевиявлення на оформлення кредитних договорів, грошові кошти на належні позивачу рахунки не надходили.

Так, з відповіді ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» від 18 грудня 2019 року на звернення позивача вбачається, що 12 жовтня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» було укладено договір позики договір № 12-10-19-0118-02 на суму 2 000,00 грн. шляхом перерахування на рахунок АБ «Укргазбанк» НОМЕР_2 займу, що підтверджується інформаційною довідкою про успішну видачу займу позивачу 12 жовтня 2019 року в сумі 2000,00 грн. на сайті MYWALLET.NET.UA через систему прийому платежів «Platon», що засвідчує факт передачі грошових коштів від фінансової компанії до позичальника і факт укладання між ними договору у формі електронного документу (т. 1 а.с. 25-28, 194).

З інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» від 26 жовтня 2021 року та від 05 червня 2023 року встановлено, що за дорученням ТОВ «Займер» через платіжний сервіс «Platon» була проведена транзакція з виплати 4 000,00 грн. на рахунок АБ «Укргазбанк» НОМЕР_1 по електронному договору про надання фінансового кредиту № 85707, укладеного між з ТОВ «Займер» та ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 166 т. 2 а.с. 140-145).

З договору позики № 374575 від 12 жовтня 2019 року, укладеного від імені ОСОБА_1 з ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші», вбачається, що у договорі вказано банківську картку позичальника для перерахування коштів № НОМЕР_2 (АБ «Укргазбанк») (т. 1 а.с. 67-71).

Згідно з листом ПАТ АБ «Укргазбанк» від 10 січня 2020 року ОСОБА_1 не є клієнтом банку, в АБ «Укргазбанк» відсутні відкриті на його ім`я рахунки (т. 1 а.с. 73).

Отже, встановивши, що перерахування коштів за кредитним договором № 12-10-19-0118-02 з ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт», договором № 374575 з ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші» (04 липня 2020 року назву змінено на ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей») та договором № 85707 з ТОВ «Займер» було здійснено 12 жовтня 2019 року безготівково шляхом перерахування коштів на платіжні картки, відкриті в АБ «Укргазбанк», які позивачу не належать, апеляційний суд дійшов висновку про те, що вказані договори не відповідають вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

При цьому відповідачі, з огляду на положення вимог статті 12, 81 ЦПК України не спростували цих висновків.

Відповідна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 757/40209/20 (провадження № 61-10924св21).

02 листопада 2021 року від представника ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» надійшло повідомлення про призупинення дій для стягнення заборгованості з позивача, у якому зазначено, що проведено внутрішню перевірку обставин отримання кредиту за кредитним договором № /405431 від 12 жовтня 2019 року та були виявлені ознаки шахрайських дій при оформлені кредитного договору з боку невстановленого кола осіб. Тому відповідач призупинив стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором до отримання відповідного рішення суду (т. 1 а.с. 201).

10 листопада 2021 року від представника ТОВ «Гоуфінгоу» надійшло повідомлення про призупинення дій для стягнення заборгованості з позивача, у якому зазначено, що проведено внутрішню перевірку по кредитному договору № /147931 від 12 жовтня 2019 року та встановлено ознаки шахрайських дій при оформленні кредитного договору з боку невстановленого кола осіб. Тому відповідач звернувся з заявою до поліції щодо підозри вчинення шахрайських дій (т. 1 а.с. 206-207).

При цьому, позивач ОСОБА_1 послідовно заперечував факт отримання кредитних грошей і укладення кредитних договорів у т.ч. з ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Гоуфінгоу», зазначав про неможливість отримати відповідні докази та в суді першої інстанції заявляв клопотання про витребування у відповідачів докази, які підтверджують видачу ОСОБА_1 грошових коштів за укладеними з ним кредитними договорами, яке помилково було відхилено судом першої інстанції (т. 1 а.с. 1-17, 95-96).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 травня 2023 року витребувано у відповідачів документи, які підтверджують видачу ОСОБА_1 грошових коштів за укладеними з ним кредитними договорами та запропоновано, у т.ч. ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Гоуфінгоу» надати до апеляційного суду докази на спростування доводів позивача. Копію вказаної ухвали від 04 травня 2023 року було надіслано на зазначену сторонам адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення і отримано ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» - 09 травня 2023 року та поштою вручено уповноваженій особі ТОВ «Гоуфінгоу» - 12 травня 2023 року, про що свідчать відмітки працівників пошти про вручення адресатам поштових відправлень (т. 2 а.с. 112-116, 118-123).

У даному випадку відповідачі ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Гоуфінгоу» мали об`єктивну можливість заперечити доводи позивача та на виконання ухвали апеляційного суду надати до суду докази на підтвердження стверджуваної ними наявності договірних правовідносин між товариством (ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «Гоуфінгоу», відповідно) та фізичною особою ( ОСОБА_1 ) як споживачем кредитних послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відповідачі ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Гоуфінгоу» не надали належних та допустимих доказів того, що 12 жовтня 2019 року уклали кредитні договори № 552175 (ТОВ «Гоуфінгоу») та № 1701717 (ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група») саме з позивачем ОСОБА_1 , за умовами яких позивач отримав кредити на банківську картку та що картка, на яку були перераховані кошти належить саме ОСОБА_1 .

З урахуванням наведеного, положень частини 10 ст. 84 ЦПК України, слід дійти висновку про відсутність волевиявлення позивача на укладання спірних правочинів, а відповідачі не надали належних та допустимих доказів на спростування встановлених в судовому засіданні обставин.

У позовній заяві ОСОБА_1 також просив визнати дії ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт», ТОВ «Займер», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей» по відношенню до нього протиправними, такими, що порушують права споживача, вчиненими з порушенням волевиявлення та застосуванням агресивних форм підприємницької практики.

Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 вказаного Закону).

Перевіривши матеріали справи апеляційний суд не вбачає підстав для визнання дій відповідачів такими, що порушують права споживача із застосуванням агресивних форм підприємницької практики, оскільки відповідачі на підставі кредитних договорів вимагали повернення кредитних коштів, які від імені позивача отримали інші особи, про що відповідачі не могли знати, оскільки договори укладено шляхом підписання електронним підписом за номером телефону позивача з використанням одноразового ідентифікатора.

Також позивач просив зобов`язати відповідачів видалити (знищити) всі персональні дані ОСОБА_1 , у тому числі зі своїх інформаційно-телекомунікаційних систем, серверів, паперових та електронних баз.

За змістом ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Частиною 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі:

1) закінчення строку зберігання даних, визначеного згодою суб`єкта персональних даних на обробку цих даних або законом;

2) припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом;

3) видання відповідного припису Уповноваженого або визначених ним посадових осіб секретаріату Уповноваженого;

4) набрання законної сили рішенням суду щодо видалення або знищення персональних даних.

Згідно ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані, зібрані з порушенням вимог цього Закону, підлягають видаленню або знищенню у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до положень пункту 18 частини 2 ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» від 06 грудня 2019 року № 361-ІХ (в редакції Закону чинного на час виникнення спірних правовідносин), суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, серед інших зобов`язань передбачених цим Законом, зберігати (у спосіб, щоб оперативно надавати на запит відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, та в обсязі, достатньому для відновлення інформації щодо конкретних фінансових операцій, у тому числі у разі необхідності надання як докази у кримінальному провадженні) документи (у тому числі електронні), їх копії, записи, дані, інформацію щодо заходів, вжитих з метою виконання вимог у сфері запобігання та протидії, зокрема щодо здійснення належної перевірки клієнтів (у тому числі ідентифікації та верифікації представників клієнтів, встановлення їх повноважень), а також осіб, яким суб`єктом первинного фінансового моніторингу було відмовлено у встановленні ділових відносин та/або проведенні фінансових операцій, а також усі документи, що стосуються ділових відносин (проведення фінансової операції) з клієнтом (включаючи ділову, зокрема внутрішню, кореспонденцію, листування, звіти, запити, результати будь-якого аналізу під час здійснення належної перевірки клієнта), не менше п`яти років після припинення ділових відносин з клієнтом або завершення разової фінансової операції без встановлення ділових відносин з клієнтом. Нормативно-правовим актом суб`єкта державного фінансового моніторингу, що відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання і нагляду за суб`єктом первинного фінансового моніторингу, можуть встановлюватися більш тривалі строки та додаткові вимоги до порядку зберігання документів.

Встановивши недійсність оспорюваних позивачем кредитних договорів, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача про зобов`язання відповідачів видалити (знищити) персональні дані.

З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ст. 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам слід стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт», ТОВ «Займер», ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група», ТОВ «Гоуфінгоу», ТОВ «Фінансова компанія Фін Пей» (ТОВ «Фінансова компанія Є Гроші») на користь держави по 1 089,60 грн. (908 грн. ? 6 : 5) судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та по 1 634,40 грн. (5 448,00 грн. х 150% : 5) судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 листопада 2022 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фін Пей» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші») про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних - задовольнити частково.

Визнати договір від 12 жовтня 2019 року № 12-10-19-0118-02, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт» та ОСОБА_1 на суму 2 000 грн., - недійсним.

Визнати договір від 12 жовтня 2019 року № 374575, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фін Пей» (Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші») та ОСОБА_1 на суму 4 000 грн., - недійсним.

Визнати договір від 12 жовтня 2019 року № 85707, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Займер» та ОСОБА_1 на суму 2 720 грн., - недійсним.

Визнати договір від 12 жовтня 2019 року № 552175, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» та ОСОБА_1 на суму 3 000 грн., - недійсним.

Визнати договір від 12 жовтня 2019 року № 1701717, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська Кредитна Група» та ОСОБА_1 на суму 4 000 грн., - недійсним.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт», Товариство з обмеженою відповідальністю «Займер», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», Товариство з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фін Пей» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші») видалити (знищити) персональні дані ОСОБА_1 , з електронних баз даних (інформаційно-телекомунікаційних систем) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт», Товариства з обмеженою відповідальністю «Займер», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група», Товариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фін Пей» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші»).

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт» на користь держави 1 089,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 634,40 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «Займер» на користь держави 1 089,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 634,40 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» на користь держави 1 089,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 634,40 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» на користь держави 1 089,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 634,40 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Фін Пей» (Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Є Гроші») на користь держави 1 089,60 грн. судового збору за розгляд справи судом першої інстанції та 1 634,40 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 11 вересня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова