КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9896/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року місто Київ

справа №359/7077/22

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Муранової-Лесів І.В., повний текст рішення виготовлено 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства обслуговування повітряного руху України про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до відповідача, в якому просив:

зобов`язати Державне підприємство з обслуговування повітряного руху України (Украерорух) здійснювати йому нарахування та виплати середньої заробітної плати, починаючи з 24 березня 2022 року до припинення трудових відносин або припинення воєнного стану;

зобов`язати відповідача здійснити йому виплату середнього заробітку за період з 24 березня 2022 року по 30 вересня 2022 року у розмірі 290700 грн.

В мотивування вимог посилався на те, що він з 01 вересня 1999 року по теперішній час працює на посаді провідного інженера відділу аеронавігаційної інформації групи аеронавігаційного картографування відділу дизайну відділу дизайну аеронавігаційних процедур служби аеронавігаційної інформації (САІ) Украероруху.

Вказував, що з 25 лютого 2022 року по 24 березня 2022 року він приймав безпосередню участь у підготовці та виконання завдань територіальної оборони в межах Бориспільської міської територіальної громади, що підтверджується довідкою Бориспільської міської Ради Київської області від 12 квітня 2022 року за №297.

Зазначав, що 24 березня 2022 року ним укладений контракт добровольця територіальної оборони та відповідно до Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1449, він приймає безпосередню участь у заходах з підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони.

Позивач посилався на те, що в порушенням вимог ч.1 ст.119 КЗпП України відповідач з 24березня 2022 року не нарахував та не виплатив йому середню заробітну плату.

Вказував, що такі дії Украероруху грубо порушують його права та державні гарантії щодо добровольців тероборони, позбавляють його та його родину засобів до існування, позбавляють можливості виконувати свої обов`язки перед державою, що викладенні в контракті добровольця територіальної оборони.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не вязв до уваги, що призупинення дії трудового договору - це не звільнення. Призупинення дії трудового договору не припиняє трудових відносин, а відтак, висновок суду, що з моменту призупинення трудового договору обумовлений трудовим договором робочий час та трудові обов`язки у позивача були відсутні є хибним.

Вказував, що не зважаючи на запроваджений простій, підприємство працює в звичайному режимі згідно із метою і завданням статутної діяльності.

Зазначав, що 24 березня 2022 року позивачем укладено контракт добровольця територіальної оборони, що передбачає набуття статусу позивачем добровольця ДФТГ та виконання ним державних та громадських обов`язків у співпраці з військовими частинами Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Посилався на те, що ч.1 ст.119 КЗпП України визначено збереженнятрудових гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час.

Вважає,що роботодавець вправі вимагати від добровольця - члена ДФТГ підтвердження того, що виконання поставлених командиром завдань здійснюється у робочий час.

Вказував, що з матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до командира ДФТГ щодо підтвердження виконання позивачем поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час або безпосередньо до позивача для надання відповідних підтверджуючих документів.

01 серпня 2023 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вказував на те, що скарга є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, просив рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вказаних підстав.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору позивача, у відповідача відсутній обов`язок щодо виплати середнього заробітку позивачу в порядку, визначеному ст.119 КЗпП України.

Колегія суддів погоджуєтьсяз таким висновкомсуду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач був прийнятий на посаду провідного інженера аеронавігаційної інформації групи аеронавігаційного картографування відділу дизайну аеронавігаційних процедур служби аеронавігаційної інформації (САІ) Украероруху 01 вересня 1999 року.

24 березня 2023 року позивач на добровільній основі уклав з командиром добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки, відповідно до якого добровільно взяв на себе зобов'язання виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії Контакту, відповідно до вимог визначених Законом України «Про основи національного супротиву», Положенням та іншими нормативно-правовими актами України, що регулюють порядок діяльності добровольчих формувань територіальних громад, та цим Контрактом .

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху №139 від 30 березня 2022 року відповідно до ст.64 Конституції України, ст.13 Закону України 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану в Україні», Указами Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року №133/2022, від 18 квітня 2022 року №259/2022, від 17 травня 2022 №341/2022, наказу Украероруху від 24 лютого 2022 року №124 «Про режим роботи Украероруху», наказу Украероруху від 01 березня 2022 року №126 «Про впровадження режиму простою й оплати на період воєнного стану», а також у зв`язку з закриттям повітряного простору України для виконання польотів цивільної авіації через військову агресію російської федерації та, як наслідок, відсутність фінансових надходжень за аеронавігаційне обслуговування на невизначений термін, через непередбачувані а непереборні події, які відбулися незалежно від волі й бажання підприємства, а також обставини, які можуть поставити під загрозу життя чи нормальні умови існування людей, що виключає можливість виконання частини виробничих завдань та функцій підприємства, - з 01 квітня 2022 року було призупинено дію трудового договору з позивачем, зі збереженням місця роботи і посади до скасування воєнного стану (а.с.64,65).

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху №271/о від 12 квітня 2022 року позивач був увільнений від роботи з 24 березня 2022 року у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони зі збереженням місця роботи, посади та середнього заробітку на період виконання таких обов`язків (а.с.15).

Підставою для видачі наказу №271/о зазначено: контракт добровольця територіальної оборони від 24 березня 2022 року, довідка Бориспільської міської ради Київської області від 11 квітня 2022 року №290/22-в.

Відповідно до довідки від 12 квітня 2022 року №297 про безпосередню участь особи у підготовці та виконанні завдань територіальної оброни в межах Бориспільської міської територіальної громади, виданої за підписами командира ОСОБА_3 та Бориспільського міського голови, ОСОБА_1 в період з 25 лютого 2022 року по 24 березня 2022 року безпосередньо брав участь у виконанні завдань територіальної оборони в межах Бориспільської міської територіальної громади в складі сил та засобів добровольчого формування ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, в/ч НОМЕР_1 відповідно до указу Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про введення військового стану» та закону України «Про основи національного супротиву» №2024-ІХ від 27 січня 2022 року (а.с.21).

Згідно довідки від 22 липня 2022 року №2184, виданою Т.в.о командира добровольчого формування ОСОБА_4 , ОСОБА_1 з 24 березня 2022 року по даний час перебуває на військовій службі в Добровольчому формуванні ІНФОРМАЦІЯ_1 в/ч НОМЕР_1 Сил територіальної оборони на підставі укладеного контракту добровольця територіальної оборони. Заробітної плати та грошового забезпечення не отримує (а.с.20).

Наказом Державного підприємства обслуговування повітряного руху №334/о від 19 травня 2022 року відповідачем призупинено дію раніше виданих наказів «Про увільнення від роботи у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони» в частині збереження середнього заробітку працівникам Украероруху з 16 квітня 2022 року, у тому числі наказу щодо позивача №271/о від 12 квітня 2022 року (а.с.66-67).

Згідно витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 з 20 лютого 2023 року зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Т.в.о. командира в/ч НОМЕР_2 від 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі з 20 лютого 2023 року по теперішній час.

Відповідно до ч.1 ст.119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Згідно зі статтею 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до підпункту 5 пункту 1 статті 6 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в указі Президента України про введення воєнного стану зазначається вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24 квітня 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Згідно з пунктом 3 Указу у зв'язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41, 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Статтею 13 Закону України від 15 березня 2022 року №2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором. Дія трудового договору може бути призупинена у зв'язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи. Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин. Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб. Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Згідно з пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону №2136-ІХ главу XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: «2. Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з частинами другою, третьою статті 1 Закону №2136-ІХ на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України. У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Відповідно до ч.3 ст.13 Закону №2136-ІХ передбачено, що, у разі незгоди працівника (працівників) із наказом (розпорядженням) роботодавця про призупинення дії трудового договору працівником або профспілкою за дорученням працівника (працівників) відповідний наказ (розпорядження) може бути оскаржений до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, або його територіального органу, який, вивчивши зміст наказу (розпорядження) та підстави для його видання, за погодженням з військовою адміністрацією може внести роботодавцеві припис про скасування відповідного наказу (розпорядження) або про усунення порушення законодавства про працю іншим шляхом, що є обов`язковим до виконання роботодавцем протягом 14 календарних днів з дня отримання такого припису.

Зазначені вище накази позивачем не оскаржувалися.

Надані позивачем довідки, видані Добровольчим формуванням ІНФОРМАЦІЯ_1 на підтвердження виконання ним державних або громадських обов`язків з виконання завдань територіальної оброни, не можуть бути належними доказами, які підтверджують виконання позивачем таких обов`язків у робочий час протягом зазначеного в позові періоду з 24 березня 2022 року по 30 вересня 2022 року включно.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту призупинення трудового договору обумовлений трудовим договором робочий час та трудові обов'язки у позивача буливідсутні.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в березні позивачу відповідачем було нараховано 24739,25 грн. та після утримання податків та зборів виплачено 19915,09 грн., а також у квітні - нараховано 11565,65 грн. та виплачено 9320,35 грн., що спростовує доводи позовної заяви, що середній заробіток позивачу не виплачувався, починаючи з 24 березня 2022 року. Ці обставини, зазначені в Довідці про нарахований дохід та податок, а також підтверджуються Індивідуальними відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України (а.с.22-23).

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв`язку з призупиненням дії трудового договору позивача, у відповідача відсутній обов`язок щодо виплати середнього заробітку ОСОБА_1 у порядку, визначеному ст.119 КЗпП України.

В силу вимог ч.1 ст.23 Закону України «Про основи національного спротиву» №1702-ІХфінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, а також з інших не заборонених законодавством України джерел.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1702-ІХ на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв'язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Отже, законодавець закріплює положення, що діяльність членів добровольчих формувань територіальних громад прирівнюється до військової лише на час безпосереднього залучення до участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання завдань територіальної оборони.

А відтак, доводи апеляційної скарги про те, що роботодавець вправі вимагати від добровольця - члена ДФТГ підтвердження того, що виконання поставлених командиром завдань здійснюється у робочий час, при цьому з матеріалів справи не вбачається, що відповідач звертався до командира ДФТГ щодо підтвердження виконання позивачем поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час або безпосередньо до позивача для надання відповідних підтверджуючих документів, колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з ч.1 ст.23 Закону України «Про основи національного спротиву» фінансування та матеріально-технічне забезпечення національного спротиву здійснюються за рахунок і в межах коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, а не за рахунок роботодавців, які призупинили дію трудових договорів з працівниками.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що призупинення дії трудового договору - це не звільнення, призупинення дії трудового договору не припиняє трудових відносин, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що для призупинення дії трудового договору є відсутність роботи або відсутність її виконання працівником лише під час воєнного стану.

Встановлено, що Державне підприємство Обслуговування повітряного руху України, де працює позивач, у зв`язку з закриттям повітряного простору України для виконання польотів цивільної авіації через військову агресію російської федерації не виконує основні виробничі завдання та функції, та як наслідок відсутні фінансові надходження за аеронавігаційне обслуговування на невизначений термін.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що з 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 мобілізований до Збройних Сил України та перебуває на військовій службі в в/ч НОМЕР_2 , що підтверджує, що позивач був залучений до виконання завдань територіальної оборони, пройшов відповідну підготовку, навчання та був мобілізований до лав Збройних Сил України, не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені ст.376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 вересня 2023 року.

Головуючий:

Судді: