РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Лутая А.М.

за участю секретаря судового засідання - Жолоб К.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Володимир цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в червні 2023 року звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, який обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 . Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне їй спадкове майно, яке складається з права власності на земельну ділянку площею 2,2660 га для ведення особистого селянського господарства, права власності на земельну ділянку площею 3,5381 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Микитичівської сільської ради згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯА №660034, ЯА №656151.

Позивач зазначає, що звернувшись до нотаріуса для оформлення спадщини, він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з ненаданням оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Окрім позивача до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався.

Просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме, право на земельну ділянку площею 2,2660 га для ведення особистого селянського господарства згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№660034, право власності земельну ділянку площею 3,5381 га для ведення особистого селянського господарства згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№656151, які розташовані на території Микитичівської сільської ради в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 14.06.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Позивач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, подавши суду заяви, в яких просять проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю.

Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалося.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Зважаючи на те, що відповідачі визнають позовні вимоги і визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити за результатами підготовчого провадження.

Дослідивши і оцінивши письмові докази по справі, приймаючи до уваги безумовне визнання позову відповідачами, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_3 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис № 12, 15.06.2015 року, копією свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_2 та свідоцтвом про народження батька позивача серії НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1218, ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України внаслідок смерті особи відкривається спадщина, до складу якої входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Копією державного акта про право на земельну ділянку серії ЯА №656151 та копією державного акта про право на земельну ділянку серії ЯА №660034 стверджується, що померлій ОСОБА_3 належали на праві власності земельні ділянки площею 2,2660 га та 3,5381 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Микитичівської сільської ради Володимирського району Волинської області.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ч.1 ст.1222 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 , 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 залишила заповіт, який складений 20.05.2015 та посвідчений секретарем виконкому Микитичівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, зареєстрованого в реєстрі за № 8, згідно якого вона на випадок своєї смерті заповіла ОСОБА_1 , 1980 р.н. все належне їй на день смерті майно.

Проте, згідно листа державного нотаріуса Володимирської державної нотаріальної контори Волинської області Ю.М. Хоми від 07.06.2023, на усне звернення позивача, останньому роз`яснено, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 йому буде відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, та рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 69 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п. 11 ч. 1ст. 346 ЦК України).

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року).

Верховний Суд України у постанові Пленуму № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в п.23 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом вищевказаного спадкового майна, однак, через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, не може оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку, тому його права підлягають захисту в судовому порядку шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно.

Оцінивши всі докази в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними, законними, а тому позов необхідно задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 81, 142, 200, 206, 265 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216-1218,1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , право власності на спадкове майно, а саме на:

- земельну ділянку площею 2,2660 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Микитичівської сільської ради Володимирського району Волинської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№660034,

- земельну ділянку площею 3,5381 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Микитичівської сільської ради Володимирського району Волинської області, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА№656151,

в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий А.М. Лутай