Справа № 953/932/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бородіної Н.М.,

за участю секретаря Кривенко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач, КП «Харківські теплові мережі», звернувся у суд із позовом до відповідача, ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за послуги опалення та підігріву води у розмірі 60907,95 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яку позивач просить стягнути .

Відповідачка у поданій заяві просила застосувати строк позовної давності.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

Відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у кв. АДРЕСА_1 .

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є підприємством, яке засноване на власності територіальної громади м. Харкова з метою надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води споживачам м. Харкова та частини населених пунктів Харківської області.

Рішенням виконкому ХМР від 20.12.2006року №1186 КП «ХТМ» визначено виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» веде господарську діяльність з вироблення, транспортування та постачання споживачам теплової енергії на підставі відповідних ліцензій, а саме: ліцензія серії АВ № 597472 на виробництво теплової енергії (крім діяльності з виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях, теплоелектростанціях, атомних електростанціях і когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлювальних джерел енергії), видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг; ліцензія серії АВ № 597473 на транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг; ліцензія серії АВ № 597474 від 12.06.2012р. на постачання теплової енергії, видана Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про теплопостачання» теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-IV та ч.2 ст. 7 Закону №2189-VIII встановлено, споживач, серед іншого, зобов`язаний укласти договір про надання послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 14 Закону №1875-IV, встановлено, що ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, залежно від порядку затвердження поділені на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Приписами частини другої зазначеної статті встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Тобто, комунальні послуги віднесено до другої групи житлово-комунальних послуг.

Положення , щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування, закріплені у ст. 10 Закону №2189-VIII.

Отже, згідно із положеннями зазначених норм, тарифи на послуги із централізованого постачання холодної води та водовідведення формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень.

За ч.1 ст. 1 Закону №1875-IV споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно п.6 ч.1 ст. 1 Закону №2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону №1875-IV та ч.2 ст. 7 Закону №2189-VIII встановлено, споживач, серед іншого, зобов`язаний укласти договір про надання послуг та оплачувати надані житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 14 Закону №1875-IV, встановлено, що ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги, залежно від порядку затвердження поділені на три групи: перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують спеціально уповноважені центральні органи виконавчої влади; друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Приписами частини другої зазначеної статті встановлено, що ціни/тарифи на комунальні послуги формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Тобто, комунальні послуги віднесено до другої групи житлово-комунальних послуг.

Положення , щодо встановлення цін (тарифів) на житлово-комунальні послуги уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування, закріплені у ст. 10 Закону №2189-VIII.

Отже, згідно із положеннями зазначених норм, тарифи на послуги із централізованого постачання холодної води та водовідведення формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень.

У відомості нарахувань та оплат за теплову енергію з врахуванням періоду платежів, доданої до матеріалів справи, зазначено тарифи на опалення, що застосовувались у певний період, опалювальна площа квартири, кількість зареєстрованих в квартирі осіб, нараховані суми та сплачені споживачами кошти, що відповідає тарифам встановленим рішеннями НКРЕКП .

Внаслідок неповної та несвоєчасної сплати послуг, у відповідачки утворилася заборгованість за теплопостачання та підігрів води за адресою : АДРЕСА_2 за період з 01.06.2014року по 31.01.2022 рік в загальній сумі 60907,95 грн., яка відповідачкою не спростована.

Суд зазначає, що хоча у ч.1 ст.19 Закону №1875-IV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція ВСУ у справі № 6-2951цс15).

Оскільки відповідач офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилась від послуг, які надавало йому КП «ХТМ», то в неї виник обов`язок сплатити цих послуги.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність.

Згідно до ч.3, ч.4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідачка заявила про застосування строку позовної давності, тому в даному випадку підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача заборгованість за централізоване теплопостачання та підігрів води за період з 01.02.2020р. по 31.01.2022 рік в сумі 21190,02 грн.,

Крім того, згідно з ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

На підставі викладеного, керуючись ст.2, 13, 15, 16, 76-78, 81, 141, 223, 263, 265, 280, 282 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (, м. Харків вул. Мефодіївська б.11) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з в загальній сумі 21190 грн. 02 коп., а також судовий збір в сумі 863 грн. 14 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційнаскарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, через суд першої інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.М. Бородіна