Житомирський апеляційний суд
Справа №286/2776/23 Головуючий у 1-й інст. Вачко В.І.,
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Галацевич О.М.

розглянув у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №286/2776/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину та витрат на професійну правничу допомогу адвоката, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року, постановлену під головуванням судді Вачко В.І. в м. Овруч,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, у якій просив:

- видати наказ про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату послуг правової допомоги адвоката в розмірі 1500 гривень.

Заяву мотивовано тим, що 24.01.2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Першотравневої селищної ради Овруцького району Житомирської області, про що зроблено актовий запис №1. Зазначає, що від шлюбу подружжя має неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з матір`ю та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що на даний час батько дитини проживає окремо, усі витрати щодо утримання, навчання та виховання дитини здійснюються матір`ю самостійно, питання щодо добровільної сплати аліментів у визначеному законом розмірі між сторонами не вирішено, в добровільному порядку матеріальної допомоги у визначеному законом розмірі батько на утримання сина не надає. Стверджує, що заявнику на сьогодні невідоме офіційне місце роботи та розмір доходу боржника, однак він є особою працездатного віку і може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, проте ухиляється від цього обов`язку. Зазначає, що самостійно забезпечувати потреби дитини матері фінансово важко, адже син перебуває у віці активного розвитку, тому вкрай важливо забезпечити його потреби у повноцінному харчуванні, одязі, медичному супроводі, навчанні та дозвіллі. Враховуючи викладене просив задовольнити заяву.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дитину та витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття наказного провадження та видачу судового наказу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою і такою, що винесена з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, чим фактично перешкодив у праві стягувача на отримання аліментів на утримання дитини. Зазначає, що у розділі «Наказне провадження» в ЦПК України нічого не вказано про те, чи стягуються витрати на правову допомогу на користь заявника, якщо про таку було вказано в поданій заяві. Вважає, що у вказаній справі слід керуватися загальними засадами цивільного судочинства, серед яких діє принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене рішення. Враховуючи викладене просить скасувати ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття наказного провадження та видачу судового наказу.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч.2 ст.369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів), починаючи з дня подання заяви до досягнення дитиною повноліття.

Крім цього заява містить клопотання про стягнення з ОСОБА_2 1500 грн витрат на правничу допомогу, які були сплачені ОСОБА_1 адвокату Лантух Я.В. за додатковою угодою №1 до договору №23-АО/23-Ф про надання правової/правничої допомоги та адвокатських послуг від 05 липня 2023 року.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що заявником (стягувачем) в заяві про видачу судового наказу заявлено вимогу про стягнення з боржника аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, за якою судом може бути видано судовий наказ, а також вимогу про стягнення з боржника на користь заявника (стягувача) витрат на професійну правничу допомогу адвоката, яка не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, заявлені вимоги між собою є взаємопов`язаними, а тому окремий їх розгляд неможливий.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною першою статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу, а саме: судовий наказ може бути видано, якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

6) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів;

7) заявлено вимогу до юридичної особи або фізичної особи - підприємця про стягнення заборгованості за договором (іншим, ніж про надання житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення), укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

У статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

За правилами частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо:

1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу;

2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;

3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу;

4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу;

5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;

7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;

8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;

9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Отже, вказана норма не передбачає можливості відмовити у видачі судового наказу про стягнення аліментів, якщо разом із такою вимогою заявлено вимогу про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Регулювання судових витрат належить до розділу І «Загальні положення» ЦПК, а тому поширюється на всі категорії цивільних справ, у тому числі на наказне провадження.

Згідно частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.

ЦПК України містить норми щодо розподілу судових витрат у разі ухвалення судового рішення (частина друга статті 141 ЦПК України).

Отже, витрати на правову допомогу при видачі судового наказу за умови достатньо обґрунтованості їх розміру, повинні стягуватися з боржника згідно зі ст. 137 та ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 3 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до п.6 ч.1 ст.168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Аналізуючи вищенаведені норми права, колегія суддів приходить до висновку, що витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат, які у разі документального підтвердження підлягають стягненню на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу, який по суті є особливою формою судового рішення.

Вказаного суд першої інстанції не врахував та прийшов до помилкового висновку, що питання стягнення витрат на правову допомогу не може бути розглянуте в рамках наказного провадження, якщо вони заявлені разом з вимогою про стягнення аліментів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у разі незгоди боржника із судовим наказом про стягнення з нього аліментів, в тому числі і витрат по оплаті за надану правову допомогу, боржник має право на підставі ст.170 ЦПК України подати до суду заяву про скасування судового наказу.

Відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів та витрат на правову допомогу, понесених заявником при поданні заяви про видачу судового наказу, постановлена судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 10 серпня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді