Справа № 357/4702/23
Провадження № 2-др/357/83/23
У Х В А Л А

13 вересня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванова Ігоря Олександровича про розподіл судових витрат,-

В С Т А Н О В И В:

01.09.2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Іванов І.О., подав до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з позивача ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 27 780,00 грн., звільнити ОСОБА_1 від обов`язку сплатити на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» судові витрати у розмірі 765,55 грн., і відповідно звільнити ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» від сплати на користь ОСОБА_1 частини судових витрат у цьому розмірі від стягнутої суми розміру судових витрат на професійну правничу допомогу.

Заява обґрунтована тим, що адвокат Іванов І.О. здійснював представництво інтересів відповідача ОСОБА_1 , на підставі договору про надання правової допомоги від 01.07.2020 року та додаткової угоди № 2 від 29.08.2023 року до договору про надання правової допомоги, під час розгляду справи № 357/4702/23. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.08.2023 року задоволено частково позов ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» кошти за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року у вигляді інфляційних втрат в розмірі 115 638,89 грн. та три відсотки річних в сумі 37 491,36 грн., всього до стягнення : 153 130 грн. 25 коп., а також судові витрати по справі в розмірі 2296,64 грн., тобто по 765,55 грн. з кожного відповідача.

Адвокат Іванов І.О. зазначає, що ціна позову складає 2 069 043,63 грн. (689 681,21 грн. х 3), оскільки позивачем у своїх позовних вимогах застосовано слово «солідарно» у кожній позовній вимозі до кожного з відповідачів, що викладено окремими пунктами. Враховуючи те, що позов задоволено частково в сумі 153 130,25 грн, а тому адвокат дійшов висновку що позовні вимоги задоволені на 7,4 %, та відповідно відмовлено у задоволенні 92,6 % позовних вимог. А тому, на підставі ст. 270 ЦПК України. Адвокат відповідача просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про розподіл на професійну правничу допомогу в сумі 27 780,00 грн. (30 000,00 грн - 7,4%).

Позивач в судове засідання свого представника не направив, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 12.09.2023 року представник позивача Карапетян А.Р. на електронну адресу суду направив заперечення щодо розподілу судових витрат, в яких зазначив, що стороною відповідача не надано жодного документу на підтвердження отримання відповідачем правничої допомоги та понесених у зв`язку з цим витрат. Оскільки, адвокат Іванов І.О. в підтвердження надання правової допомоги до суду надав договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2020 року, який був укладений щодо надання правової допомоги відповідачу по кримінальній справі, а не щодо участі у цивільній справі № 357/4702/23, а додаткова угода № 2 від 29.08.2023 року та акт прийому-передачі виконаних робіт від 29.08.2023 року відносяться до якогось договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.02.2022 року, копія якого не була надана до суду. Сторона позивача зазначила, що у п. 3 Акту прийому-передачі виконаних робіт від 29.08.2023 року йде посилання на документ від 29.12.2023 року (фактично, ще не існуючий документ). А також, вказав, що стороною відповідача не надано жодного документу на підтвердження реальної сплати адвокату винагороди за надання правової допомоги.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Іванов І.О. на електронну адресу суду направив клопотання про розгляд заяви про розподіл судових витрат за його відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, перевіривши та дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку що у задоволенні заяви про ухвалення додатково рішення по справі слід відмовити з огляду на наступне.

Встановлено, що рішенням суду від 28.08.2023 року, задоволено частково позов ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП», стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ЕС.ДІ.СІ.ГРУП» кошти за прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором № 784/ФКВ-07 від 23.07.2007 року у вигляді інфляційних втрат в розмірі 115 638,89 грн. та три відсотки річних в сумі 37 491,36 грн., всього до стягнення : 153 130 грн. 25 коп., а також судові витрати по справі в розмірі 2296,64 грн., тобто по 765,55 грн. з кожного відповідача.

Зазначене судове рішення не набрало законної сили.

Згідно з пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до частини третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18 (провадження № 61-13573св19) зазначено, що «інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу».

На підтвердження понесення відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано: договір про надання правничої (правової) допомоги від 01.07.2020 року, додаткова угода № 2 від 29.08.2023 року до договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.02.2022 року, акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) за договором про надання правничої (правової) допомоги від 22.02.2022 року.

З акту приймання-передачі виконаних робіт вбачається, що адвокатом були надані, а клієнтом прийняті послуги з правової допомоги, а саме: здійснення представництва відповідача у розгляді судом першої інстанції цивільної справи № 357/4702/23; вартість наданих послуг узгоджена сторонами у вигляді фіксованого розміру гонорару адвоката в сумі 30 000,00 грн., клієнт сплачує адвокату гонорар, зазначений у п.2 цього акту, у строк, зазначений у додатковій угоді до договору правничої (правової) допомоги від 29.12.2023 року.

Верховний Суд у своїй постанові від 09 квітня 2019 року по справі №826/2689/15 зазначив, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Так, представником позивача подано заперечення, щодо розподілу судових витрат, з посиланням на відсутність підтвердження отримання ОСОБА_1 правничої допомоги та понесених нею витрат.

Судом встановлено, що на підтвердження надання адвокатом правової допомоги відповідачу ОСОБА_1 до суду не надано договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.02.2022 року, розрахунків витрат, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

В п. 2.1. договору про надання правової (правничої) допомоги від 01.07.2020 року зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до ухвалення судового рішення щодо клієнта за наслідками судового розгляду судом першої інстанції кримінального провадження вказаного у п. 1.2. цього договору.

Отже, в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною відповідача надано додаток до невідомого договору від 22.02.2022р. та не надано жодного доказу документального підтвердження понесених відповідачкою фактичних витрат.

Таким чином, відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 270 ЦПК України про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. ст. 133,137,141, 270 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Іванова Ігоря Олександровича про розподіл судових витрат - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до суду Київського апеляційного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя О. Я. Ярмола