Справа № 460/6142/18
Провадження №2/944/115/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Матвіїва І.М.

з участю секретаря судового засідання Фостаковської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.08.2014 він позичив відповідачу ОСОБА_2 5500,00 доларів США, про що останній склав письмову розписку. Відповідач зобов`язався повернути йому вказані кошти до 01.01.2016, однак станом на 21.12.2018 відповідач борг не повернув. Складена відповідачем розписка не оспорювалась, а отже є дійсною та відображає умови договору позики. Його неодноразові звернення щодо повернення коштів відповідач жодним чином не реагує, чим фактично ухиляється від вирішення спору.

У зв`язку із простроченням відповідачем терміну виконання зобов`язання, то з відповідача підлягає стягнення основного боргу в розмірі 5500 доларів США, 3% річних, що становить 490,93 доларів США, що на день звернення з позовом до суду становить 13538, 31 грн. Крім цього, просить стягнути з позивача в його користь, розмір облікової ставки НБУ, загальний розмір процентів за користування коштами становить 2619,99 доларів США, що на день звернення з позовом до суду становить 237462,25 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2374,62 грн.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 25.01.2019 відкрито спрощене провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

09.12.2019 представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кульчицький О.С. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідач працював спільно з позивачем, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та надавав послуги у сфері комп`ютерного програмування. Для цього ОСОБА_3 орендував офіс у АДРЕСА_1 . Договорів про співпрацю чи партнерство між собою не укладали. Згідно усної домовленості, ОСОБА_3 був відповідальний за розподіл операційних прибутків, а ОСОБА_1 здійснював пошук нових клієнтів та підтримувати зв`язок з існуючими клієнтами, яких він привів. Від кожного залученого клієнта ОСОБА_1 отримував відсоток, а решта грошей ішли на спільні витрати. В серпні 2014 року між відповідачем та позивачем виник конфлікт з приводу неправильного використання отриманих коштів. Підставою конфлікту слугувало те, що позивач звинувачував відповідача у нарахуванні собі виплат, без відома позивача, більшу заробітну плату ніж було обумовлено спочатку їх діяльності, а тому відповідач повинен повернути перевиплачені кошти по заробітній платі. Сума перевиплати заробітної плати, зі слів відповідача становила 5500,00 грн. 30.08.2014 відбулась зустріч між всіма партнерами. Протягом цілого дня, позивач говорив лише на тему оплати праці та змусив відповідача написати розписку про нібито передачу йому коштів, погрожуючи зіпсуванням репутації компанії. Відповідач був морально виснаженим від спору і неможливості його мирно вирішити. Таким чином, під впливом психологічного тиску, погроз та з бажанням якнайшвидше вирішення конфлікту, відповідач написав розписку про передачу коштів у розмірі 5500 доларів США. Тобто, розписка від 30.08.2014 написана відповідачем не після отримання коштів у борг від позивача, а внаслідок втоми, психологічних маніпуляцій зі сторони позивача, його погроз та бажання відповідача найшвидше вирішення конфлікту. Фактично відповідач жодних коштів від позивача не отримував та ніколи не брав будь-яких позик. Розписка від 30.08.2014 року не містить жодних даних, які ідентифікують позикодавця та позичальника, не містить жодних даних, які б підтверджували факт передачі коштів позичальнику, а лише вказівку, що такі кошти відповідач зобов`язується передати (а не повернути). Таким чином, поданий суду документ з назвою «розписка» не підтверджує жодним чином факт укладення між ним та позивачем договору позики. Окрім того, укладення договору в іноземній валюті суперечить законодавству України. Частиною 1 ст. 1046 ЦК України встановлює, що саме позикодавець передає грошові кошти, а позичальник зобов`язується їх повернути, вказівка ж в поданому до суду документі з назвою «Розписка» свідчить, що ОСОБА_2 зобов`язується саме передати кошти, а не повернути їх ОСОБА_1 . Поданий документ не підтверджує факту укладення договору. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити. Крім цього, просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 15000,00 грн.

28.09.2020 позивач ОСОБА_1 скерував на електронну адресу суду додаткові пояснення в справі, в якому зазначає, що спірна розписка була складена за домовленістю сторін на забезпечення обов`язку щодо оплати зобов`язання. З огляду на зазначене, між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який за домовленістю сторін, був замінений позиковим зобов`язанням. Таким чином з договору позики встановлено, що в правовідносинах між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було проведено новацію заміну первісного зобов`язання борговим зобов`язанням. Враховуючи наведення, просить позов задовольнити в повному обсязі.

29.09.2020 представник відповідача адвокат Кульчицький О.С. скерував на електронну адресу суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджують умови первісного зобов`язання між сторонами. У свої додаткових поясненнями позивач посилається на те, що між сторонами виникли договір новації, однак для укладення договору новації необхідна наявність первісного зобов`язання, яка може бути підтверджена належними доказами. Однак жодних договорів про співпрацю чи партнерство між сторонами не укладалось. Договору, який би регулював порядок нарахування, обчислення, отримання заробітної плати між сторонами не було. Усі домовленості по розподіл доходів чи витрат були усні. У зв`язку із наведеним, неможливо встановити які саме правовідносини існували між сторонами під час спільної діяльності, обсяг прав та обов`язків, строк дії домовленості та інші істотні умови договору. Відсутність первісного зобов`язання дає підстави вважати про неукладеності договору новації. Просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

10.11.2020 представник позивача подав до суду висновок експерта лінгвістичної експертизи №056/341 від 13 листопада 2019 року.

24.03.2021 представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Малетин А.Я. подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначає, що у поданому висновку експерта чітко зазначається, що текст наданої для дослідження розписки містить зобов`язання особи Х, в даному випадку відповідача, повернути вказану суму грошей. Окрім цього, дана розписка містить фразу «на дату повернення», що однозначно підтверджує, що ОСОБА_2 отримав кошти та зобов`язується повернути ОСОБА_1 гроші зам курсом на дату повернення. Просить при винесенні рішення врахувати висновок експерта та задовольнити позовні вимог в повному обсязі.

14.07.2021 представник відповідача адвокат Кульчицький О.С. надіслав заперечення на додаткові пояснення позивач, в яких повністю заперечує посилання позивача на висновок експерта, та просив взяти до уваги висновки Верховного суду України, викладених у постанові від 17.12.2020 у справі 445/2368/18 у справі за позовом ОСОБА_1 в аналогічних правовідносинах. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дана справа перебувала в провадженні судді Карпин І.М.

Згідно розпорядження керівника апарату Яворівського районного суду Львівської області №558 від 01.11.2021 про призначення проведення повторного авторозподілу судової справи у зв`язку із закінченням повноважень судді Карпин І.М. та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2021, справа передана для розгляду судді Білецькій М.О.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 04.11.2021 матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу прийняті до розгляду та призначено у даній справі судове засідання.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 07.09.2022, визнано явку позивача ОСОБА_1 під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, обов`язковою.

Дана справа перебувала в провадженні судді Білецької М.О.

У зв`язку із настанням обставин, які унеможливлюють здійснення повноважень суддею Яворівського районного суду Львівської області Білецькою М.О., а саме довготривалою непрацездатністю у зв`язку з вагітністю та пологами, відповідно до розпорядження керівника апарату №158 від 22.12.2022 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи» справу було повторно розподілено між суддями, справа передана для розгляду судді Матвіїву І.М.

Ухвалою судді Яворівського районного суду Львівської області від 10.01.2023 матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу прийняті до розгляду та призначено у даній справі судове засідання.

04.05.2023 представник відповідача, адвокат Кульчицький О.С. подав до суду письмові пояснення, які аналогічні, викладеними у відзиві на позовну заяву та додаткові пояснення. Просить в задоволення позову відмовити в повному обсязі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилися, однак 11.04.2022 скерував на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, однак його представник, адвокат Кульчицький О.С. надіслав на електронну адресу суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі сторони позивача, просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути позовну заяву за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 статті 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29.08.2023, є дата складення повного судового рішення 04.09.2023.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

У відповідності зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11.04.2019 року по справі № 61-35294св18, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та від 18 січня 2017 року у справі № 6-2789цс16.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Така ж позиція ВС у постанові від 22.08.2019 року, справа № 369/3340/16-ц.

Як встановлено в судом, відповідач ОСОБА_2 надав відповідачу розписку, в якій зобов`язався передати ОСОБА_1 , до 1 січня 2016 року 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) доларів США, або в гривневому еквіваленті по курсу міжбаку на дату повернення.

Отже, розписка, яка була написана власноруч відповідачем, містить лише умову про передачу встановленої суми, однак не містить умови отримання ним у борг грошових коштів, а також зобов`язання про їх повернення, що є обов`язковим для виконання боргового зобов`язання. Фактично розписка, яка була написана власноруч відповідачем, містить лише умову про передачу встановленої суми, натомість не містить умови про отримання ним у борг коштів, а також зобов`язання про їх повернення, що є обов`язковим для виконання боргового зобов`язання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 17 грудня 2020 року у справі № справа №445/2368/18, провадження № 61-728св20.

Щодо долученого висновку експерта суд зазначає наступне.

Відповідно до висновку № 056/341 від 13 листопада 2019 року експерта Ажюка Б.М., директора Україського бюро лінгвістичних експертиз НАН України, доктора філологічних наук, професора, текст наданої для дослідження розписки «Я (особа Х) зобов`язуюсь передати ОСОБА_1 до 1 (першого) січня 2016 року суму ХХХ доларів США» містить зобов`язання особи Х повернути ОСОБА_1 вказану суму грошей. На це вказує використання в тексті розписки аналітичного дієслова «зобов`язуюсь передати», значення якого встановлюється з тлумачних словників україської мови та на підставі аналізу прагмасемантично співвідносних юридичних контекстів, представлених у Цивільному кодексі України.

Відповідно до частин першої та другої статті 102 ЦПК, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Так згідно ст. 10 ЗУ «Про судову експертизу» до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ, за умови, що вони мають відповідну вищу освіту, освітньо-кваліфікаційний рівень не нижче спеціаліста, пройшли відповідну підготовку в державних спеціалізованих установах Міністерства юстиції України, атестовані та отримали кваліфікацію судового експерта з певної спеціальності у порядку, передбаченому цим Законом. В той же час, до експертного висновку не додано жодного документу на підтвердження того, що ОСОБА_7 атестований та має кваліфікацію судового експерта.

Як встановлено судом, висновок судової лінгвістичної експертизи № 056/1341 від 13.11.2019 був виконаний експертом Ажнюком Б. М., який не є атестованим судовим експертом, а відомості про нього не включені до Державного реєстру атестованих судових експертів. У той же час встановлено, що висновок не містить жодного посилання на будь-яку атестовану та зареєстровану в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, методику.

За таких обставин висновок експерта № 056/1341 від 13.11.2019 р. суд відхиляє як неналежний та недопустимий доказ у справі, і розцінює його як власну суб`єктивну думку експерта, обґрунтовану його власними науковими статтями, що вбачається із вказаного висновку.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність факту укладення договору позики між сторонами та, відповідно, факту існування договірних правовідносин, що виникають з договору позики.

Враховуючи наведене, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами, які б свідчили про факт передачі ним грошей в сумі 5500 доларів США відповідачу, тобто укладення між ними договору позики, суд дійшов висновку, що правовідносин, які виникають із договору позики, між сторонами не виникло, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору слід покласти на його рахунок.

Керуючись ст. 4, 5, 12, 102, 110, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 04.09.2023.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя І.М.Матвіїв