ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 року м.Суми

Справа №576/901/23

Номер провадження 22-ц/816/1202/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Аіа Фінанс Груп»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аіа Фінанс Груп» - адвоката Литвинця Сергія Анатолійовича на рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2023 року в складі судді Колодяжного А.О., ухваленого в м. Глухові,

в с т а н о в и в :

16 березня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Аіа Фінанс Груп» (далі - ТОВ «Аіа Фінанс Груп») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 108442 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 травня 2018 року сторони уклали електронний договір № 1708779 про надання кредиту в сумі 4500 грн на 30 днів зі сплатою 1424 грн процентів. Відповідач у строк борг не повернув, а скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом шляхом оплати відповідних комісій, внаслідок чого термін повернення кредиту та процентів був продовжений до 14 січня 2019 року. За умовами договору починаючи з четвертого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується і процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Відтак, зі спливом строку повернення кредиту 14 січня 2019 року позивач почав нараховувати відповідачу проценти у розмірі 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення. 15 лютого 2019 року відповідач здійснив два платежі на загальну суму 2600 грн. Станом на 15 березня 2023 року заборгованість відповідача становить 108442 грн., з яких: сума кредиту (згідно заявки) 4500 грн; проценти (згідно заявки) 1424 грн; проценти (згідно зі ст. 625 ЦК України та п. 2.11 договору) 100067,50 грн; інфляційні втрати (згідно зі ст. 625 ЦК України) 2450,50 грн.

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2023 року позов ТОВ «Аіа Фінанс Груп» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аіа Фінанс Груп» 5128,27 грн заборгованості за кредитним договором, 492,97 грн витрат на професійну правничу допомогу та 126,95 грн судового збору.

В іншій частині вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду в частині незадоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд дійшов помилкового висновку про зміну заборгованості по тілу кредиту 15 лютого 2019 року, оскільки сплачені відповідачем 2600 грн зараховані в погашення 2160 грн боргу по процентам та 440 грн частково погашено проценти за період з 13 травня 2018 року по 12 червня 2018 року. Відтак, станом на 15 лютого 2019 року борг по тілу кредиту становив 4500 грн, борг по процентам в період строкового користування кредитом з 13 травня 2018 року по 12 червня 2018 року склав 984 грн (1424 - 440), а борг по процентам в період прострочки згідно зі ст. 625 ЦК України за період з 15 січня 2019 року по 15 лютого 2019 року відсутній.

В частині задоволених позовних рішення суду не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить скаргу залишити без задоволення. При цьому вважає доводи апеляційної скарги вважає безпідставними. Зазначає, що не підписував кредитний договір, а протилежного позивач не довів.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 13 травня 2018 року між ТОВ «Аіа Фінанс Груп» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит на умовах, обраних у пропозиції-оферті (заявці) від 13 травня 2018 року, з умовами якої був ознайомлений ОСОБА_1 та які акцептував шляхом підписання заявки електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Дії відповідача в інформаційно-телекомунікаційній системі credit365.ua відображені в реєстрі (Log File) дій клієнта та «Аіа Фінанс Груп» щодо укладення договору (а.с. 19).

Відповідач самостійно склав заявку на отримання кредиту та отримав і використав для підписання одноразовий ідентифікатор (а.с. 17-18).

Умови кредитування відповідача вказані в його заявці № 1708779 і є наступними: сума кредиту 4500 грн, граничний строк повернення кредиту 30 днів, проценти 1424 грн. Також у заявці відповідач вказав свої паспортні дані, місце проживання, номер мобільного телефону, електронну пошту та номер банківського (карткового) рахунку на який позивач мав зарахувати суму кредиту.

13 травня 2018 року ТОВ «Аіа Фінанс Груп» перерахувало відповідачу 4500 грн на картку, зазначену у заявці (а.с. 24).

Згідно з п. 2.10 договору позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом, визначені згідно з п. 2.8 договору, в останній день строку користування кредитом (а.с. 8).

Термін для повернення відповідачу кредиту та плати за користування кредитом за договором було встановлено до 12 червня 2018 року.

Відповідач у строк до 12 червня 2018 року суму кредиту та проценти за користування кредитом не повернув, проте скористався послугою щодо продовження строку користування кредитом, умови якої містяться в розділі IV оферти "угода про відтермінування повернення кредиту" (а.с. 12-13).

Згідно п.п. 1-3 розділу IV оферти у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту. Розмір комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: розрахована на підставі вказаних даних сума комісії округлюється до цілих одиниць у сторону зменшення. Для зручності позичальника, в особистому кабінеті міститься калькулятор розрахунку комісії, який відтворює необхідну суму комісії за весь строк відтермінування, розраховану на підставі вказаних умов договору. Угода про відтермінування повернення кредиту вважається укладеною з моменту надходження на рахунок кредитора суми комісії за весь строк відтермінування з призначенням платежу. В період, з моменту отримання кредитором сплаченої позичальником комісії за весь строк відтермінування і до закінчення строку відтермінування, нарахування процентів за користування Кредитом згідно п. 2.8 або п. 2.11 Договору не здійснюється, неустойка не нараховується.

У період з 12 червня 2018 року по 10 січня 2019 року відповідач неодноразово перераховував ТОВ «Аіа Фінанс Груп» кошти у якості плати за відтермінування строку повернення кредиту, остаточно погоджений сторонами строк повернення кредиту був визначений до 14 січня 2019 року (а.с. 25).

У погоджений сторонами строк повернення кредиту, тобто до 14 січня 2019 року, відповідач кредитні кошти не повернув та процентів не сплатив, проте 15 лютого 2019 року у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив два платежі на загальну суму 2600 грн (а.с. 3, 25).

Станом на 15 березня 2023 року заборгованість за кредитом становить 4500 грн, а борг по процентам за користування кредитом - 1424 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідачем дійсно було порушено умови укладеного сторонами кредитного договору, проте суд не погодився з розрахунком заборгованості. Зокрема, суд вважав, що згідно з п. 2.12.1 оферти у першу чергу погашаються проценти за користування кредитом, тобто заборгованість відповідача перед позивачем починаючи з 15 лютого 2019 року мається лише за тілом кредиту в сумі 3324 грн, оскільки сплативши 2600 грн, позичальник погасив борг по процентам у сумі 1424 грн та частково по тілу кредиту (4500+1424-2600). Відтак, через зміну розміру основного боргу сума інфляційних втрат склала 1804,27 грн (за період з 14 січня 2019 року по 15 лютого 2019 року виходячи з суми боргу 4500 грн) та за період з 15 лютого 2019 року по 15 березня 2023 року виходячи з суми боргу 3324 грн).

Стосовно нарахованих позивачем процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України суд вказав, що п. 2.11 кредитного договору передбачено плату за користування кредитом у вигляді процентної ставки 1,5% за кожен день від суми отриманого кредиту, а не річних від простроченої суми, як передбачено ч. 2 ст.625 ЦК. Відтак, 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення не мають нічого спільного із правовою природою процентів, які можуть бути нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України і підхід до нарахування таких 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день носить явно несправедливих характер, тобто таке нарахування є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Відтак, суд частково задовольнив позов в сумі 5128,27 грн, з яких борг по тілу кредиту становить 3324 грн, а інфляційні втрати 1804,27 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду в частині незадоволених позовних вимог з наступних підстав.

Позивачем, який є заявником апеляційної скарги, не оспорюється факт укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі, а тому суд апеляційної інстанції даній обставини повторної оцінки не дає і рішення суду в цій частині не переглядає.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу взагалі заперечує факт укладення з позивачем кредитного договору в електронній формі, проте суд апеляційної інстанції таку позицію відповідача не враховує, оскільки ОСОБА_1 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржує. Доводів і заперечень стосовно вимог апеляційної скарги, зокрема щодо залишку несплаченого боргу, розрахунку процентів за користування кредитом, відповідач у відзиві не наводить, контррозрахунку суми боргу не надає.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що станом на 15 лютого 2019 року, до моменту сплати відповідачем 2600 грн борг по тілу кредиту становив 4500 грн, а борг по процентам за користування кредитом 1424 грн. Після часткової сплати відповідачем боргу залишився борг по тілу кредиту у розмірі 3324 грн (4500+1424-2600).

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду з приводу безпідставного нарахування позивачем заборгованості по процентам виходячи з 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення.

Так, відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У п. 30 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року у справі № 922/3578/18 викладено правовий висновок про те, що системний аналіз ч. 2 ст. 536, ч. 2 ст. 625 та ст. 627 ЦК України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 квітня 2023 року по справі № 910/4518/16 у п.п. 95-128, виклала детальні правові висновки щодо нарахування процентів на підставі ст. 625 ЦК України та щодо можливості нарахування процентів поза межами стоку кредитування. Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих в певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Особливо Велика Палата Верховного Суду (п. 101, 117, 118) звернула й увагу на правову природу процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, зазначаючи, що вони мають виключно компенсаторний характер і: «… підхід, за якого проценти за «користування кредитом» могли нараховуватися та стягуватися за період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, не тільки не відповідає правовій природі таких процентів, а й призводить до вочевидь несправедливих результатів. Так, неможливо розумно пояснити, чому, … за прострочення повернення кредиту в такій самій сумі позичальник має додатково сплачувати ще й проценти як плату за «користування кредитом», розмір якої не може бути зменшений судом».

З огляду на зазначене, п. 2.11 кредитного договору передбачено плату за користування кредитом у вигляді процентної ставки 1,5% за кожен день від суми отриманого кредиту, а не річних від простроченої суми, як передбачено ч. 2 ст.625 ЦК. Відтак, як правильно вказав місцевий суд, 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення не мають нічого спільного із правовою природою процентів, які можуть бути нараховані відповідно до ст. 625 ЦК України.

Таким чином, сума інфляційних втрат за період з 14 січня 2019 року до 15 лютого 2019 року, виходячи з боргу по тілу кредиту у сумі 4500 грн, становить 1804,27 грн.

Оскільки 15 лютого 2019 року бог по тілу кредиту зменшився до 3324 грн, тому сума інфляційних втрат за період з 15 лютого 2019 року по 15 березня 2023 року становить 1759,27 грн.

Відтак, за період з 14 січня 2019 року по 15 березня 2023 року всього борг по інфляційним втратам становить 1804,27 грн, борг по тілу кредиту 3324 грн, а всього заборгованість по кредиту становить 5128,27 грн.

За вказаних вище обставин доводи апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду до уваги не бере та наголошує, що застосований позивачем підхід до нарахування 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день носить явно несправедливих характер, таке нарахування є неправомірним, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Ураховуючи викладені вище обставини та висновки місцевого суду, з якими повністю погоджується апеляційний суд, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, рішення суду в оскаржуваній частині не може бути змінене чи скасоване.

Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині судового рішення.

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Аіа Фінанс Груп» - адвоката Литвинця Сергія Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 30 травня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина