Справа № 464/6309/22 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/2195/23 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю секретаря Цьони С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (в подальшому «Позивач») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно зі згаданих відповідачів на користь позивача заборгованість по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_1 за період з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року у загальному розмірі 23 352 грн. 16 коп. (з них: 9 570 грн. 14 коп. за централізоване опалення та 13 782 грн. 02 коп. за гаряче водопостачання), а також судові витрати (а.с. 2-4).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» заборгованість за житлово-комунальні послуги заперіод з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року в розмірі 23 352 грн. 16 коп., з яких основний борг за централізоване опалення в сумі 9 570 грн. 14 коп. та борг за централізоване постачання гарячої води в сумі 13 782 грн. 02 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» по 1 240 грн. 50 коп. судового збору з кожного (а.с. 53-55).

Ухвалою Сихівського районного суду міста Львова від 28 червня 2023 року заяву відповідачів про перегляд заочного рішення Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року залишено без задоволення (а.с. 84-85) і відповідачі оскаржили його в загальному порядку.

Апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у позові «за безпідставністю позовних вимог», покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Заперечують їх перебування у договірних відносинах з позивачем, а тому вважають, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім цього, апелянт ОСОБА_2 стверджує, що протягом спірного періоду (з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року) вона у квартирі АДРЕСА_1 не проживала, «оскільки із лютого місяця 2016 року постійно проживає разом із чоловіком ОСОБА_3 в м. Сарни Рівненської області».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 77).

Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки від 16.01.2017 року, долученою до позовної заяви в обґрунтування заявлених позовних вимог за період з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року, стверджується, що у квартирі АДРЕСА_1 є зареєстрованими та проживають дві особи відповідачі по справі (а.с. 8).

В обґрунтування твердження про те, що відповідачка ОСОБА_2 протягом періоду з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року у квартирі АДРЕСА_1 не проживала, «оскільки із лютого місяця 2016 року постійно проживає разом із чоловіком ОСОБА_3 в м. Сарни Рівненської області», відповідачами до поданої ними Заяви про перегляд заочного рішення долучено:

-свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 26 серпня 2017 року (а.с. 67);

-Довідку про реєстрацію місця проживання, згідно якої ОСОБА_2 з 01.04.2021 року (тобто вже після 31.08.2018 року) є зареєстрованою у місті Сарни Рівненської області (а.с. 66).

З урахуванням дат, які є зазначеними у вищезгаданих документах, ці документи не можуть бути визнаними належними та допустимими доказами того, що у період з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року відповідачка ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 не проживала, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині до уваги прийматися не можуть.

Статтями 7 та 8 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначені права і обов`язки споживачів та виконавців комунальних послуг.

Зокрема, обов`язком споживача є укладення договору про надання житлово- комунальних послуг, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені відповідними договорами ( п.п. 1, 5 ст. 7 Закону), а обов`язком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством, а також підготовка та укладення зі споживачем договори про надання комунальних послуг.

Обовязок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністів України № 572 від 08.10.1992 року в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року № 45.

Таким чином власник квартири зобов`язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати їх.

Оскільки обов`язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

За вищенаведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що між відповідачами, як споживачами послуг, які надаються позивачем, договір про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_1 не укладався, до уваги прийматися не можуть.

Відповідачами не було подано до суду жодного доказу про внесення ними плати за надані позивачем послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_1 за період з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року, а також свого розрахунку заборгованості по оплаті згаданих послуг у цей період.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає доведеною позивачем ту обставину, що за період з 01.05.2016 року по 31.08.2018 року заборгованість відповідачів по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири АДРЕСА_1 сумарно становить 23 352 грн. 16 коп.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування чи зміни відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини шостої статті 19 ЦПК України).

Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2023 року - 2 684, 00 грн.

Предметом позову у цій справі є майнові вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача 23 352 грн. 16 коп. заборгованості по оплаті за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання квартири.

Відтак, ціна позову у цій справі складає 23 352 грн. 16 коп., що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684, 00 грн. х 100 = 268 400, 00 грн).

Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 23 352 грн. 16 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ч.3 п.2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Сихівського районного суду міста Львова від 12 квітня 2023 року - без змін.

Постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 04 вересня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.