ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3607/23Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/582/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/3607/23 за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 02 травня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про стягнення успадкованої суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі ГУ ПФУ в Тернопільській області) про стягнення успадкованої суми неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_3 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року та зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2019 року згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

ГУ ПФУ в Тернопільській області було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 , але виплату не здійснено. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

27.08.2021 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого було відкрито спадкову справу за номером 68208266. Приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. подано запит до ГУ ПФУ в Тернопільській області №212/02-14 від 06.10.2021 року для з`ясування, чи дійсно померлим на день смерті не була одержана пенсія та в якому розмірі. Проте, відповідь на даний запит надана не була.

05.11.2021 року ОСОБА_2 надіслав запит до ГУ ПФУ Тернопільської області, на який отримано відповідь №1900-0402-8/34028 від 16.11.2021, в якій зазначено, що недоотримані суми пенсії ОСОБА_3 відсутні в зв`язку з їх виплатою в повному обсязі. Додатково ГУ ПФУ повідомило, що на виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 було нараховано суму коштів, які станом на 15.11.2021 року не виплачені, а також проінформувало що у разі смерті заявника вищевказане рішення може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про заміну сторони її правонаступником.

Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. у своєму листі від 15.02.2022 року повідомила, що позивачу необхідно звернутись до суду з позовом про заміну сторони її правонаступником.

Тернопільський окружний адміністративний суд ухвалою від 09.12.2021 року у справі №500/3654/20 відмовив ОСОБА_2 у задоволенні заяви про заміну позивача на спадкоємця правонаступника в даній адміністративній справі. Мотивом відмови стало те, що у разі невизнання його права на отримання коштів після смерті батька такий спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Зазначив, що 30.05.2022 року приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л І. посвідчено договір про поділ спадкового майна, за яким ОСОБА_2 переходить право, зокрема, на неотриману пенсію. 30.08.2022 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області ухвалив рішення по справі №607/5440/22, яким визнав за ним право власності на нараховані, але не виплачені згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року пенсійні виплати в сумі 123602.79 грн.

30.11.2022 року ОСОБА_2 надіслав до ГУ ПФУ в Тернопільській області заяву, в якій просив виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2022 року по справі №607/5440/22 та виплатити йому пенсійні виплати в сумі 123602.79 грн. ГУ ПФУ в Тернопільській області у своїй відповіді від 16.12.2022 року повідомило, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2022 року у справі №607/5440/22 не містить зобов`язань щодо виплати позивачу нарахованих, але не виплачених згідно рішення Тернопільською окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 пенсійних виплат в сумі 123602.79 грн.

У зв`язку з наведеним просив суд стягнути з відповідача нараховані, але не виплачені згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 пенсійні виплати його батька - ОСОБА_3 у розмірі 123602.79 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ГУ ПФУ України в Тернопільській області на користь ОСОБА_2 123602.79 грн пенсійних виплат, які нараховані, але не виплачені згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 ОСОБА_3 .

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ГУ ПФУ України в Тернопільській області подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правові висновки, зазначені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, є помилковими, оскільки ґрунтуються на нормах Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому предметом спору є недоотримана пенсія, призначена згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

На думку апелянта, в даному випадку відсутні підстави для стягнення з ГУ ПФУ в Тернопільській області на користь ОСОБА_2 нарахованих, але не виплачених згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 пенсійних виплат батька ОСОБА_2 у розмірі 123602.79 грн.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі до суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20, яке набрало законної сили 22.01.2021 року, позов ОСОБА_3 до ГУ ПФУ в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_3 згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року. Зобов`язано ГУ ПФУ в Тернопільській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01.04.2019 року згідно оновленої довідки про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 року з врахуванням розміру посадового окладу, окладу за військовим спеціальним званням, надбавки за вислугу років, а також щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року у справі №500/3654/20, яка набрала законної сили 09.12.2021 року, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про заміну позивача на спадкоємця правонаступника в адміністративній справі №500/3654/20 відмовлено.

Зі змісту вказаної ували суду вбачається, що суд прийшов до висновку про те, що у разі невизнання права ОСОБА_2 на отримання коштів після смерті ОСОБА_3 такий спір буде мати приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, що підтверджується постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 286/3516/16.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2022 року у справі №607/5440/22, яке набрало законної сили 30.09.2022 року, визнано за ОСОБА_2 право власності на нараховані, але не виплачені згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року пенсійні виплати в сумі 123602.79 грн.

Вказаним рішенням суду встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом першої черги на спадкове майно нараховану але невиплачену пенсію ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак, не може реалізувати свого права на отримання спадкового майна в нотаріальній конторі. З цих підстав суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на нараховані, але не виплачені згідно рішення Тернопільського окружного адміністративного суду № 500/3654/20 від 22.12.2020 року пенсійні виплати у розмірі 123602.79 грн в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягають задоволенню.

30.11.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виконати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2022 року по справі №607/5440/22 та виплатити йому пенсійні виплати в сумі 123602.79 грн.

З листа ГУ ПФУ в Тернопільській області від 16.12.2022 року №1900-0902-8/38603 вбачається, що відповідач повідомив про те, що рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2022 року у справі №607/5440/22 не містить зобов`язань щодо виплати позивачу нарахованих, але не виплачених згідно рішення Тернопільською окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 пенсійних виплат в сумі 123602.79 грн. Крім того, ГУ ПФУ в Тернопільській області повідомило, що рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року у справі №500/3654/20 може бути повторно подано на виконання спадкоємцем разом з ухвалою суду про заміну сторони виконавчого провадження її спадкоємцем або заміни стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Так, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (частина перша, пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.

Стосовно терміну «публічно-владні управлінські функції», то у розумінні пункту 2 частини першої статті 4 КАС України, термін «публічно» означає, що такі функції суб`єкта спрямовані на задоволення публічного інтересу; зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин. Управлінські функції це основні напрями діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.

З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) Пенсійний фонд України є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду України; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Пенсійного фонду України підпорядковуються Пенсійному фонду України та безпосередньо відповідним головним управлінням Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів Пенсійного фонду України.

Основними завданнями управління Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 вказаного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 зазначеного Положення управління Пенсійного фонду України відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій Пенсійний фонд України є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.03.2020 року в справі № 757/63985/16.

Згідно із частинами першою та другою статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Положення частини третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та статті 1227 ЦК України узгоджуються з положенням Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Тлумачення статті 1227 ЦК України свідчить, що:

- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю:

а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім`ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями;

б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім`ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;

- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (ст.1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до ст.1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (ст.1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (ст.1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (ст.1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2020 року у справі № 200/10269/19-а, сформульована висновок про те, що « у разі переходу до членів сім`ї спадкодавця належних останньому соціальних виплат, відповідні відносини не є спадковими, у зв`язку з чим не застосовуються норми спадкового права. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад. Фактично законом встановлено переважне право членів сім`ї померлого перед спадкоємцями останнього на отримання соціальних виплат, що належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя».

Такий висновок Верховного Суду стосується випадків, коли члени сім`ї пенсіонера або особа, якій забезпечується пенсією у разі втрати годувальника, реалізувала своє право на неодержану пенсію, в порядку, встановленому ч.1 ст.52 Закону № 1058-IV та ч.1 ст.61 Закону № 2262-ХІІ, шляхом звернення до територіального органу Пенсійного фонду не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (ч.2 ст.52 Закону № 1058-IV), проте не отримала таку виплату й оскаржує прийняте суб`єктом владних повноважень рішення з цього питання.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , як спадкоємець, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду зі спливом 6 місяців після смерті пенсіонера ОСОБА_3 , а тому сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

У цій справі предметом позову є майнова вимога позивача стягнути з відповідача в його користь грошові кошти, а саме пенсійні виплати, які нараховані, але не виплачені спадкодавцю. Таким чином, спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього як спадкоємця першої черги після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми пенсії.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_3 за життя було здійснено перерахунок пенсії на підставі рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року. Позивач, як спадкоємець за законом, в установленому законом порядку прийняв спадщину після батька та рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30.08.2022 року за ним визнано право власності на вказані пенсійні виплати у сумі 123602.79 грн, які були нараховані, але не виплачені ОСОБА_3 . Позивач набув права на отримання нарахованої, але не виплаченої доплати до пенсії.

З огляду на викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними, а тому підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у відзиві на позов, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позов, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Дата складення повного тексту постанови 28 серпня 2023 року.

Головуючий

Судді