справа №756/591/16-ц головуючий у суді І інстанції Яценко Н.О.
провадження № 22-ц/824/7844/2023 суддя доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлені особи: ОСОБА_3 , приватний виконавець Артемчук Тарас Володимирович, Публічне акціонерне товариство «Кредит Європа Банк», про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, в якій просила визнати виконавчий лист Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року по справі №756/591/16-ц таким, що не підлягає виконанню.

Заява обґрунтована тим, що 18 вересня 2008 року між ЗАТ «Кредит Європа Банк», правонаступником якого є ПАТ «Кредит Європа Банк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №00014-МL-64, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в розмірі 104 000 доларів США терміном на 240 місяців зі сплатою 14,95% річних з метою придбання нерухомості. З метою забезпечення виконання зобов`язань по вищевказаному договору кредиту між банком та відповідачами укладено договір поруки № 00014-МL-64/П/08 від 18 вересня 2008 року, згідно з умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне і повне виконання ОСОБА_3 своїх грошових зобов`язань за кредитним договором, у тому числі за сплату наданих сум кредиту, відсотків, штрафних санкцій (штраф, пеня), а також відшкодування збитків та витрат, які банк може зазнати в результаті надання кредиту позичальнику. 01 лютого 2018 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва по справі №756/591/16-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 881 804,07 грн. та по 14 113,54 грн. судових витрат з кожного. На виконання даного рішення, Оболонським районним судом міста Києва 24 травня 2018 року по справі № 756/591/16-ц видано виконавчий лист. Заявник вказує, що оскільки зобов`язання боржника ОСОБА_3 перестало існувати, а його борги перед кредиторами є погашеними, відповідно і припинились відносини поруки ОСОБА_1 . Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 лютого 2022 року по справі №910/10281/20 завершено процедуру погашення боргів та закрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 . Заявник зазначає, що оскільки вона виступала поручителем за кредитними договорами ОСОБА_3 , її зобов`язання за виконавчим документом припинені у силу положень ст. 559 ЦК України. На думку заявника, в даному спорі підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є обставини матеріально-правові, у зв`язку з встановленням судом у межах судового провадження протягом провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи боржника ОСОБА_3 погашеними усіх боргів позичальника перед кредиторами, а відповідно і припинення усіх похідних зобов`язань, якими є порука.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким заяву задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник посилається на аналогічні обставини, що містяться у заяві про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та зазначає, що перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. Дана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2019 року по справі №2-4671/11. Таким чином, факт наявності боргу на момент видачі виконавчого документу не заважає визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із припиненням боргових правовідносин у майбутньому, зокрема через обставини зазначені у ч. 1 ст. 559 ЦК України.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Кредит Європа Банк» вказує про те, що єдиним змістовним аргументом апелянта є те, що оскільки ОСОБА_1 виступала поручителем за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_3 , зобов`язання за виконавчим документом припинені у силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України. Однак, з таким висновком стягувач не згодний, оскільки жодної норми матеріального права, яка передбачає припинення зобов`язання за таких підстав апелянт не навела, з огляду на те, що усі випадки, з якими заявник пов`язує припинення зобов`язань є остаточними й визначеними безпосередньо у главі 50 ЦК України. На власних припущеннях апелянта з приводу підстав припинення зобов`язання не може ґрунтуватися доказування. Встановлення місцевим судом відсутності правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є доведеною та підтвердженою усталеною судовою практикою. Посилання апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2012 року у справі №6-129цс12 є помилковим, оскільки обставини встановлені у ній не є аналогічними. Відповідач не довела жодним доказом з матеріального права того, що грошові зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту, який укладений між боржником ОСОБА_3 та стягувачем припинилися виконанням, проведеним належним чином чи з інших підстав, передбачених главою 50 ЦК України, або за приписами іншого закону.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року позов ПАТ «Кредит Європа Банк» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Кредит Європа Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 881 804,07 грн. та по 14 113,54 грн. судових витрат з кожного. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ПАТ «Кредит Європа Банк», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки, відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Верховного Суду від 27 березня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 02 травня 2018 року залишити без змін.

24 травня 2018 року Оболонським районним судом міста Києва по справі № 756/591/16-ц видано два виконавчі листи, щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Останній, як пояснював представник заявника, на даний час перебуває на примусовому виконанні.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва був виданий з дотриманням норм чинного законодавства України.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Найпоширенішою підставою припинення зобов`язання є його припинення унаслідок виконання, проведеного належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, на момент видачі Оболонським районним судом міста Києва виконавчих листів на виконання рішення суду від 01 лютого 2018 року по справі 756/591/16-ц щодо солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 881 804,07 грн. та по 14 113,54 грн. судових витрат з кожного, він в повній мірі відповідав змісту судового рішення та обов`язку відповідачів щодо сплати коштів на його виконання.

Звертаючись до суду з заявою про визнання виконавчого листа Оболонського районного суду міста Києва від 24 травня 2018 року щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором таким, що не підлягає виконанню, заявник вказувала про те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 лютого 2022 року по справі № 910/10281/20 завершено процедуру погашення боргів та закрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 , а, відтак, і її зобов`язання за виконавчим документом припинені у силу положень ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, такі доводи заявника є необґрунтованими та не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги.

Згідно ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві передбачає відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо, що вказано у ч. 1 ст. 543 ЦК України.

Заявляючи вимогу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання, з підстав припинення поруки, яка є похідною від основного зобов`язання боржника за кредитним договором, ОСОБА_1 та її представник не звернули уваги, що на момент набрання законної сили ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 лютого 2022 року по справі № 910/10281/20, якою завершено процедуру погашення боргів та закрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_3 , у неї існували грошові зобов`язання не на підставі договору поруки, а на підставі рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року, яким позов ПАТ «Кредит Європа Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 1 881 804,07 грн. та по 14 113,54 грн. судових витрат з кожного.

З наведеного вбачається, що станом на 03 лютого 2022 року, банк реалізував своє право вимагати стягнення боргу з поручителя, а суд, встановивши факт існування відповідного обов`язку поручителя, задовольнив вимоги банку, стягнувши вказаний борг з поручителя ОСОБА_1 .

Отже, з моменту набрання чинності рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 01 лютого 2018 року, обов`язок ОСОБА_1 , визначений договором поруки щодо повернення боргу, у разі несплати заборгованості боржником, був трансформований в обов`язок виконати зазначене рішення суду.

Таким чином, визнання ухвалою Господарського суду міста Києва від 03 лютого 2022 року боргу основного боржника - ОСОБА_3 , погашеним через відсутність коштів у останнього, ніяким чином не впливає на обов`язок ОСОБА_1 виконати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 01 лютого 2018 року про стягнення з неї, визначеної даним рішенням, суми коштів.

В даному випадку суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що неможливість виконання судового рішення одним з солідарних боржників не звільняє іншого солідарного боржника від виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 03 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.