Справа № 178/576/21
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 серпня 2023 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді: Берелет В.В.,

секретаря: Маринич В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Кринички цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» про дострокове припинення договору оренди землі шляхом його розірвання та стягнення заборгованості по орендній платі, -

У С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вона є власницею земельної ділянки площею 1,9900 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області. 03 березня 2014 року з відповідачем вона уклала договір №33-В оренди земельної ділянки. Договором встановлено орендну плату у розмірі 3% віднормативної оцінки земельної діляник, що на момент підписання договору становить 1424, 30 грн. на рік. За домовленості відповідач погодився підвищити орендну плату з 2017 року до 6222 грн на рік, проте письмово змін до договору не внесено. У період з 2014 року по 2017 рік відповідач сплатив готівкою суму орендної плати у розмірі 1424,30 грн кожного року. Станом на день звернення до суду виникла заборгованість по орендній платі да договором за три роки 2018, 2019, 2020, у розмірі 6221,41 грн. Тому просить припинити дію договору оренди земельної ділянки №33-В від 03 березня 2014 року, шляхом скасування та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про право №5155702 від 25 березня 2014 року, вчинений реєстраційною службою Криничанськогорайонного управління юстиції Дніпропетровської області на підставі запису рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:12014660 від 28.03.2014 року, стягнути заборгованість по виплаті орендної плати та штрафні санкції в розмірі 8059,92 грн., 1816 грн. судових витрат.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день слухання справи сповіщені належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомили.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи судом встановлено, що позивачка є власницею земельної ділянки площею 1,9900 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області на підставі державного акту серії ДП №043402. 03 березня 2014 року укладено договір №33-В оренди земельної ділянки з відповідачем. Договором встановлено орендну плату у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної діляник, що на момент підписання договору становить 1424, 30 грн. на рік. У період з 2014 року по 2017 рік відповідач сплатив готівкою суму орендної плати у розмірі 1424,30 грн кожного року. Станом на день звернення до суду виникла заборгованість по орендній платі да договором за три роки 2018, 2019, 2020, у розмірі 5950,30 грн.

Згідно ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Пунктом 1 частини 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч.1,2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Таким чином, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Відповідно до пункту 36 Договору, його дія припиняється шляхом розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом.

В даному випадку суд вважає, що оплата орендної плати є істотними обставинами, а її не отримання орендодавцем в повному обсязі згідно до умов договору, або несвоєчасне отримання, є істотним порушенням договірних умов, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. За таких умов доводи позивача мають правове значення для вирішення даного спору, що відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», ст.141 ЗК України, ст.651 ЦК України та умов договору є правовою підставою для розірвання цього договору. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність».

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».

Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, судом встановлено, що відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання перед позивачкою, а отже і є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки інфляційних втрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судові витрати, відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, підлягають стягненню з відповідача.

Ураховуючи вищевикладене, норми діючого законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки про стягнення заборгованості по орендній платі за 2018, 2019, 2020 роки, вимоги про стягнення заборгованості по орендній платі за 3 місяці 2021 року є передчасним і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» про дострокове припинення договору оренди землі шляхом його розірвання та стягнення заборгованості по орендній платі задовольнити частково.

Припинити дію договору оренди земельної ділянки №33-В від 03 березня 2014року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе», шляхом скасуванняі та вилучення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про право в державному реєстрі прав) №5155702 від 25 березня 2014 року, вчинений Криничанським районним управлінням юстиції Дніпропетровської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» () на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати за 2018, 2019, 2020 роки в розмірі 5742,84 грн., штрафні санкції: з 31.12.2018р. по 01.04.2021 інфляція у розмірі 250,38 грн., 3 % річних в сумі 124 грн., пеня 969,69 грн.; з 21.12.2019 р. по 01.04.2021р. інфляція 169,30 грн, 3% річних 69 грн, пеня 347,50 грн; з 31.12.2020 по 01.04.2021 р.- інфляція 74,19 грн, 3% річних 14 грн, пеня 56,13грн; з 01.01.2021 р. по 01.04.2021р.- інфляція 18,55 грн, 3% річних 3,00 грн, пеня 13,88 грн.; судові витрати - 1816 грн.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе» повернути ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,9900 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Української сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер :01:001:0014.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 06 вересня 2023 року.

Суддя: В. В. Берелет

р