ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року

м.Черкаси

Справа № 707/1959/23
Провадження № 22-ц/821/1373/23
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Бородійчука В.Г., Карпенко О.В.,

секретаря Сергун Т.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 26 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

23 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Черкаського районного суду Черкаської області із вищевказаним позовом.

Подана позовна заява мотивована тим, що у вересні 2020 року позивачу стало відомо, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М. було відкрито виконавче провадження №62987793 на підставі виконавчого напису №28731 від 27.08.2020, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. про стягнення заборгованості у розмірі 69 092,51 грн з неї, ОСОБА_1 , на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», а також 450 грн за вчинення цього виконавчого напису, загальна сума, яка підлягає стягнення становить 69 542,51 грн.

Внаслідок дій приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.В. були арештовані рахунки та 17.09.2020 примусово перераховані кошти у розмірі 2 001,00 грн на р/р НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Вказує, що в ухвалі Черкаського окружного адміністративного суду від 30.11.2020 (справа№ 580/4635/20) було зафіксовано, що з грошових коштів у сумі 2 001,00 грн, які надійшли на рахунок ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого напису №28731 від 27.08.2020 було зараховано до витрат виконавчого провадження 69 грн та 185,19 грн, усього 254,19 грн.

Отже, в рамках виконавчого провадження №62987793 з неї на рахунок ОСОБА_2 було стягнуто 254,19 грн.

03.11.2020 ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» подало Яцишину А.М. заяву про повернення без виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. від 27.08.2020 № 28731.

03.11.2020 постановою приватного виконавця виконавчий напис було повернуто стягувачу. Пунктом 2 цієї постанов припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Вказує, що діяльність приватного нотаріуса Хари Н.М. з 15.03.2021 припинена.

Крім того, з ТОВ «Ел.Ен.Груп» ніяких відносин не мала, грошові кошти не отримувала, жодних звернень від ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. за №28731 від 27.08.2020 про стягнення з неї, як із боржника, коштів у розмірі 69 093,51 грн не отримувала.

Також зазначила, що з виконавчим написом №28731 від 27.08.2020 довгий час не була ознайомлена, лише на запит до приватного нотаріуса Хари Н.С. отримала відповідь.

Крім того, не отримувала повідомлень про факт невиконання нею зобов`язань за кредитним договором №011/21444/00554424 від 23.04.2019, не була повідомлена про розмір та наявність заборгованості за договором, не отримувала повідомлень від АТ «Райффайзен Банк Аваль» з вимогою про необхідність погашення заборгованості та не отримувала повідомлення про зміну кредитора у зобов`язанні.

Приватний нотаріус Хара Н.С. вчинила виконавчий напис на підставі неповного переліку документів, встановленого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» та без розрахунку заборгованості по кредиту та процентах, лише додано виписку з відображення кінцевої суми заборгованості.

Звертає увагу, що стягнення заборгованості відповідно до виконавчого напису проводиться з 15.04.2019, хоча сам кредитний договір №011/21444/00554424 від 23.04.2019.

Крім того, приватному нотаріусу Харі Н.М. від ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» було надано лист-вимога до ОСОБА_1 , але доказів, що даний лист був направлений позивачу та нею отриманий відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, позивач просила суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. № 28731 від 27.08.2020 про стягнення заборгованості в розмірі 69 542,51 грн таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 26 червня 2023 року у відкритті провадження у цивільній справ за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина А.М., приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Роз`яснено заявнику право на звернення з позовом до господарського суду в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Мотивація ухвали зводиться до того, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, судом встановлено, що даний позов не підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства, а вимоги позивача ОСОБА_1 мають розглядатись в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Судом встановлено, що зі змісту пред`явленого позову вбачається, що спір між сторонами виник з приводу винесення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. виконавчого напису про стягнення з фізичної особи підприємця ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 69 572,51 грн, за кредитним договором №011/21444/00554424 від 23.09.2019, укладеного між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль». Відповідно до п. 1.4. вказаного договору кредит надається позичальнику на розвиток бізнесу (до відносин сторін не застосовується Закон України «Про споживче кредитування»). З аналізу вказаного договору вбачається, що між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» склалися господарські відносини.

Суд вважав, що договір кредиту був укладений між фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль» саме для здійснення господарської діяльності, правовідносини за яким регулюються правилами ст. ст. 283-286 ГК України, а позивач, звертаючись до суду загальної юрисдикції, помилково визначив належність спору суду загальної юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з цивільних правовідносин та дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі, поданій 22 липня 2023 року через засоби поштового зв`язку, ОСОБА_1 , вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною і такою, що ухвалена з грубим порушенням норм процесуального права, просить її скасувати та задовольнити заявлені нею позовні вимоги.

Мотивація скарги аналогічна вимогам викладеним у позовній заяві. Крім того зазначила, що даний позов направлений безпосередньо до ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», оскільки вона з ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» ніяких правовідносин, тим паче, господарських, не мала, кошти не отримувала, жодного звернення від Товариства про примусове виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. за №28731 від 27.08.2020 про стягнення з неї, як із боржника, коштів у розмірі 69 092,51 грн не отримувала.

Вказує, що в ухвалі Черкаського окружного адміністративного суду від 16.11.2020 було роз`яснено, що даний спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Доводить до відома суду, що на час подачі даного позову 21 червня 2023 року діяла постанова приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Матвійчук Ю.В., відповідно якої відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису №28731 від 27.08.2020, що видав приватний нотаріус КМНО Хара Н.С. про стягнення заборгованості в розмірі 69 092,51 грн з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп», а також 450 грн за вчинення цього виконавчого напису, загальна сума, яка підлягає стягненню становить 69 542,51 грн.

На даний час постанова скасована, в єдиному реєстрі боржників виконавче провадження на підставі виконавчого напису №28731 від 27.08.2020, не зареєстроване.

Вказує, на порушення норм процесуального права, які полягають у тому, що судом не досліджувались та не доведені належними і допустими доказами фактичні обставини справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо, зокрема, відмови у відкритті провадження у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , переглянувши матеріали справи за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду, яка у відповідності до ст. 258 ЦПК України є видом судових рішень, відповідає приведеним вимогам закону.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 9 жовтня 2019 року по справі №127/23144/18 (Провадження №14-460цс19) дійшла наступного висновку: «Згідно зі статтею 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших відносин, крім справ, розгляд яких здійснюється за правилами іншого судочинства».

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 №3, критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено ст. 20 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. п. 1, 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

З аналізу наведеної вище норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Статтею 45 ГПК України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Згідно із ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу. Зазначена норма кореспондується зі статтею 50 Цивільного кодексу України .

За ч. 1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або відмовитися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, є господарським зобов`язанням. Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (стаття 179 ГК України). Таким чином, однією з ознак господарського договору, що дозволяє відокремити його від інших видів договорів (у тому числі цивільних), є особливий суб`єктний склад. Зокрема, договір, у якому сторонами є суб`єкти господарювання (наприклад, юридична особа та громадянин, зареєстрований на час його укладення як підприємець), є господарським, відтак і зобов`язання, що з нього виникають, є господарськими. Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю (стаття 609 ЦК України). Проте до підприємницької діяльності фізичних осіб згідно зі статтею 51 ЦК України застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до Черкаського районного суду Черкаської області із позовом до ТОВ «Ел.Ен.Груп» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Отже предметом даного спору є виконавчий напис №28731 від 27.08.2020 вчинений приватним нотаріусом КМНО Харою Н.С. щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ел.Ен.Груп» заборгованості у загальному розмірі 69 542,51 грн за Кредитним договором №011/21444/00554424 від 23.09.2019, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Крім того, зі змісту Кредитного договору №011/21444/00554424 від 23.09.2019 укладеного між ФОП ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», вбачається, що кредит надається позичальнику на розвиток бізнесу ( п. 1.4 Кредитного договору).

Правовідносини між сторонами мають господарський характер, з огляду на те, що зобов`язання виникло саме з господарського договору.

Колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що наведений Договір кредиту був укладеним між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та АТ «Райффайзен банк Аваль» саме для здійснення господарської діяльності, правовідносини за яким регулюються правилами ст. ст. 283-286 ГК України, тому даний спір належить до компетенції господарського суду.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції, що на момент звернення до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 з 03.01.2018 року зареєстрована як ФОП з правом здійснення господарської діяльності за КВЕД 46.47 оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям (основний) та підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом розгляду судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали і додаткового правового аналізу не потребують, на законність ухвали суду не впливають та спростовуються встановленими вище обставинами справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що скаржником у своїй апеляційній скарзі не обґрунтовано, у чому саме полягає незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, та не наведено достатніх підстав для її скасування.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 26 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Ел.Ен.Груп», приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Яцишина Андрія Миколайовича, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Наталії Станіславівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: В.Г. Бородійчук

О.В. Карпенко