РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року, місто Звягель Житомирської області

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Мозгового В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Горбатюк І.О.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Леончук К.С.

(Справа № 285/3084/23, провадження у справі № 2/0285/718/23)

розглянув у судовому засіданні у загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області, третя особа Пенсійний фонд України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивачка звернулась до суду з позовом до Фонду соціального страхування України в особі голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановського О. В., якого в подальшому було замінено правонаступником, а саме Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення від 11 квітня 2023 року №02-58-к, поновлення на посаді начальника відділу медичних та соціальних послуг Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

На обґрунтовування позову позивачка зазначила, що з 01.08.2017 року прийнята на роботу в порядку переведення на посаду головного спеціаліста відділу бухгалтерського обліку та звітності Новоград-Волинського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області (далі відділення УФССУ у Житомирській області). 01 березня 2022 року було переведено на посаду начальника відділу медичних та соціальних послуг відділення УФССУ у Житомирській області.

23.01.2023 року їй було вручено попередження про наступне звільнення з 18.04.2023 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, пов`язаним з реорганізацією підприємства. Наказом №02-58-к від 11.04.2023 її звільнено з 18.04.2023 року з посади на підставі п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України.

Позивачка посилаючись на те, що оскільки відповідачем не було запропоновано їй наявну у відповідача вакантну посаду, не отримано дозвіл профспілки на її звільнення та не враховано її переважне право залишення на роботі, просить позовні вимоги задвольнити.

Відповідач у поданому відзиві позовні вимоги не визнав. Відповідача посилаючись на те, що оскільки законодавством щодо проходження державної служби не передбачено переведення на посади державного службовця працівників, які такого статусу не мають, а також на те, що оскільки на день звільнення у нього були відсутні вакансії (не державної служби) на які можна було б перевести позивачку, просить відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивачка зазначає, що відповідач повинен був їй запропонувати всі наявні вакантні посади не залежно від їх статусу та роз`яснити порядок та підстави на їх призначення, чого зроблено не було. Повідомлення, які направлялися відповідачем голові комісії з реорганізації щодо наявних вакантних посад, їй до відому не доводились, що в свою чергу позбавило її можливості працевлаштуватися до відповідача на вакантні посади.

У судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Вислухавши усні пояснення учасників справи, свідків, дослідивши наявні матеріали в справі та давши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ "Про внесення змін до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 № 1105- XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.

Пунктом 2 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.

Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майне. права та обов`язки переходять до правонаступників. Частиною п`ятою цієї етапі визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення де єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із частиною третьою статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припиненні юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявления кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Пунктом 12 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України:

забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України д: Пенсійного фонду України;

привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;

забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442 "Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України" (далі - Постанова № 1442), зокрема:

утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України);

установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації;

зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620.

Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 видано наказ № 9-ОД "Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України", пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві.

Встановлено, що 19 січня 2023 року позивачку було попереджено про наступне звільнення з посади 18.04.2023 року на підставі п.1 ч. 1 ст.40 КЗпП України, оскільки скороченню підлягає весь штат та чисельність працівників (т. 1 а.с.9).

11.04.2023 управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Житомирській області видано наказ №02-58-к про звільнення позивачки у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділенні] перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).

Отже, з вищевстановлених обставин, вбачається, що оспорюваний наказ видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, що пов`язане із законодавчимИ змінами.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Проте, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду визначаються, зокрема, Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Положенням № 280. Відповідно до пункту 14 Положення № 280 гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України від 17.03.2011 № 3166-УІ "Про центральні органи виконавчої влади" державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471 внесено зміни до додатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85 (далі - Постанова № 85), відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302, гранична чисельність працівників територіальних органів Фонду - 24098, у тому числі державних службовців - 23229.

Отже, основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон № 889).

Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 №35 "Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України" гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина Україна на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС Україна, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

За таких умов, переведення працівників ФСС України на посаді державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889.

В силу положень пунктів 1 і 2 частини першої статті 41 Закону №889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець.

Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Разом з тим, як вбачається з листів, які було направлено відповідачем до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирської області Щодо працевлаштування працівників, відповідач починаючи з січня 2023 року по квітень 2023 року щомісяця повідомляв про наявність у нього вакантних посад державної служби та порядок на їх призначення. В свою чергу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирської області вказані листи направляло до відділень (т.1 а.с.147-174). Крім того, відповідач також опубліковував на своєму сайті повідомлення про наявні вакансії (т.1 а.с.203-232).

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідачем вживались заходів для працевлаштування працівників Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирської області та його відділень.

Разом з тим, позивач не подавала до Головного управління документи для працевлаштування.

Суд також не бере до уваги доводи позивачки та її представника щодо наявної у відповідача вакантної посади, що не пов`язана з державною службою, і переважне право на її призначення, виходячи з наступного.

Встановлено, що у відповідача була одна вакантна посада, що не пов`язана з державною службою, а саме провідний інспектор відділу з ретроконверсії №1 управління ретроконверсії.

Також встановлено, що згідно листа голови комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області Барановського О. В. від 12.04.2023 року №421-11, якій було направлено на запит відповідача, позивачка не відноситься до працівників, які мали право на гарантії щодо працевлаштування. Крім того, зазначену вакантну посаду вже було запропоновано ОСОБА_3 , якій має статус одинокого батька, якій виховує дитину до 14 років (т.2 а.с.60-64).

Таким чином, виходячи з вищевстановлених обставин, суд дійшов висновку, що при звільненні позивачки голова комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Житомирській області та відповідач дотримались норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника та вжили всіх можливих заходів, передбачених чинним законодавством, щодо недопущення порушення права позивачки на працю, в зв`язку з чим позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ч. 6 ст. 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , проживаючої АДРЕСА_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Житомирській області (, вул. О.Ольжича, 7 м. Житомир), третя особа Пенсійний фонд України про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Житомирського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 вересня 2023 року.

Головуючий