Справа № 461/6902/23
Провадження №2-з/461/10/23
У Х В А Л А

Іменем України

"30" серпня 2023 р. м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Панасюк А.В.,

розглянувши заяву Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви

в с т а н о в и в:

Львівська міська рада звернулася до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме будівлі, загальною площею 120,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060.

Свою заяву обґрунтовує тим, що право власності на будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №3184 від 31.12.2010, видавник приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Гусак Р.Т. Однак, вказаний об`єкт знаходиться на земельній ділянці, що перебуває в комунальній власності та станом на момент подання заяви не передана в користування третім особам. Заявник стверджує, що Львівською міською радою готується позовна заява до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованої будівлі, загальною площею 120,7 кв.м за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060) з припиненням права власності ОСОБА_1 на вказану будівлю. Заявник повідомив, що існують реальні підстави вважати, що ОСОБА_1 може розпорядитися спірним об`єктом, що знаходиться на праві власності та відчужити його на користь інших осіб, для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить, або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Відтак, просить задоволити заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Дослідивши матеріали заяви, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Забезпечення позову є цивільно-процесуальним заходом, що вживається судом та направлений на охорону матеріально-правових інтересів позивача, що гарантують за його позовом реальне виконання судового рішення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Частина 1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно ч. 4 ст. 152 ЦПК у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Аналогічна позиція викладене у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

З наданих до суду матеріалів вбачається, що будівля, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060 належить на праві власності ОСОБА_1 .

Однак, Управлінням архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради листом від 29.05.2023 № 4- 2401-7100 повідомлено, що вихідні дані на проектування (містобудівні умови та обмеження на проектування об`єкта будівництва) на АДРЕСА_1 не надавались.

Окрім того, відповідно до листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 12.05.2023 № 4-0006-6353 у Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відсутня інформація про видачу дозвільних документів на виконання будівельних робіт та готовність об`єкта до експлуатації на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №342376193 від 10.08.2023, право власності на об`єкт, площею 120,7 кв.м, зареєстровано за ОСОБА_1 27.05.2023, на підставі договору купівлі- продажу № 3184 від 31.12.2010, видавник: Гусак Р.Т., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу.

Відповідно до договору купівлі-продажу № 3184 від 31.12.2010 ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбала будівлю кафе-бару під літ. «А-1», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м.

З копії документів, долучених до матеріалів заяви встановлено, що первинно право власності на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 120,7 кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 27906523) було зареєстровано 29.07.2009 за товариством з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд альянс» на підставі рішення Третейського суду від 11.03.2009, відповідно до якого вирішено розірвати договір довірчого управління майном від 29.08.2008, укладеного між ТзОВ «Облнафтобуд Альянс» та ФОП ОСОБА_1 , а також визнано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Облнафтобуд Альянс» на будівлю кафе-бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позначену на плані літ. «А-1», загальною площею 120,7 кв.м. Однак, вказане рішення Третейського суду не містить жодного підтвердження про законні підстави набуття права власності ТзОВ «Облнафтобуд Альянс», а також ФОП ОСОБА_1 на будівлю літ. «А-1» загальною площею 120,7 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Окрім того, відсутня будь-яка інформація про реєстрацію права власності на будівлю літ. «А-1», загальною площею 120,7 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , за будь якими фізичними чи юридичними особами до моменту винесення рішення Третейського суду від 11.03.2009.

Як зазначає заявник, земельна ділянка на АДРЕСА_1 , фактично використовується ФОП ОСОБА_1 для обслуговування відкритого літнього майданчику без вчиненого правочину щодо даної земельної ділянки.

Вказане підтверджується листом управління земельних ресурсів департаменту містобудування Львівської міської ради від 09.06.2023 № 4-2403-7772, у якому зазначено, що рішення (ухвали) Львівської міської ради про передачу у власність чи надання в користування земельної ділянки для обслуговування будівлі площею 120,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна: 27906523) в управлінні земельних ресурсів відсутні. Також повідомлено, що інформація стосовно підготовки проектів ухвал Львівської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо земельної ділянки для обслуговування об`єкта нерухомого майна (реєстраційний номер об`єкта 27906523) управлінні земельних ресурсів відсутня.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З огляду на приписи статті 2 ЦПК України слід підкреслити, що сутність захисту прав, свобод чи інтересів фізичних осіб полягає у спрямуванні цього захисту в першу чергу на відновлення порушеного права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у національному законодавстві. Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порушуючи питання про забезпечення позову у вказаний у заяві спосіб, заявник покликається на те, що станом на день подання заяви, уже відбулася неодноразова перереєстрація об`єкта на АДРЕСА_1 , а відтак і в подальшому може відбутись ще не одна зміна власника вказаного майна з внесенням відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що ускладнить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів Львівської міської ради.

Частиною першою статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що проведення реєстраційних дій (щодо реєстрації прав/обтяжень прав) зупиняється, зокрема на підставі судового рішення про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.

При цьому згідно із частиною другою цієї статті Закону судове рішення або заява власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій реєструється у Державному реєстрі прав.

Відповідно до частини третьої статті 25 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстратор приймає рішення про відновлення реєстраційних дій на підставі судового рішення про скасування судового рішення, що було підставою для прийняття рішення про зупинення проведення реєстраційних дій та/або судового рішення про скасування заборони вчинення реєстраційних дій, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про відкликання власної заяви про заборону вчинення реєстраційних дій, зареєстрованих у Державному реєстрі прав.

Отже, заборона вчинення реєстраційних дій є одним із заходів забезпечення позову, який передбачений, зокрема, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.04.2023 у справі № 910/15043/21.

Проаналізувавши доводи та обґрунтування, викладені в заяві про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд погоджується, що оскільки предметом позову є усунення перешкод у розпорядженні земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , шляхом знесення самовільно збудованої будівлі з припиненням права власності на вказану будівлю, відтак є доцільною заборона вчиняти щодо спірного нерухомого майна будь-які дії, пов`язані з його державною реєстрацією, крім як на виконання судових рішень, які набрали законної сили щодо цього майна.

Невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав заявника у разі задоволення позову, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Обраний захід забезпечення позову спроможний забезпечити ефективний захист прав та інтересів заявника і забезпечить збалансованість інтересів сторін.

Таке забезпечення позову, виходячи з предмету спору, можна вважати належним, адекватним та співмірним з заявленими вимогами.

При цьому, заборона державним реєстраторам вносити відповідні зміни до реєстру є тимчасовою і не має своїм наслідком будь-якого перешкоджання господарській діяльності відповідача.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 10.09.2021 у справі № 910/18567/20).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги Львівської міської ради про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме будівлі, загальною площею 120,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Як передбачено ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання, а також вирішує питання зустрічного забезпечення.

Станом на час розгляду судом заяви про забезпечення позову у суду відсутні підстави вважати, що існують обставини, з якими законодавець встановив обов`язок суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Заяву Львівської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Перлина Львів 1», державного реєстратора Бойко Христини Романівни про скасування державної реєстрації права власності - задоволити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони сторонам, іншим органами та суб`єктами, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав (державним реєстраторам прав на нерухоме майно; виконавчим органам сільських, селищних і міських рад, Київської, Севастопольської міських, районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, акредитованим суб`єктам як суб`єктам державної реєстрації прав; територіальним органам Міністерства юстиції України) вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо нерухомого майна, а саме будівлі, загальною площею 120,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060 до вирішення спору по суті.

Стягувач: Львівська міська рада, пл. Ринок, 1, м. Львів, 79008, .

Боржник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Направити примірник ухвали про забезпечення позову заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову для негайного виконання.

Роз`яснити заявнику, що він повинен подати позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Зубачик Н.Б.