№ 208/2261/23
№ 2/207/802/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 року Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Погребняк Т.Ю.

при секретарі Морозові В.В.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, - про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

23 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся в Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа Служба в справах дітей Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини.

04 квітня 2023 року ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба в справах дітей Кам`янської міської ради, про визанчення місця проживання дитини були направлені за підсудністю до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з відповідачкою перебував у шлюбі іх 24.11.1990 року по 18.11.2018 року. Від цих стосунків у них народилась дитина, син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач та відповідач почали проживати окремо з січня 2012 року. З 2012 року по 2017 рік ОСОБА_3 проживав з матір`ю за взаємною згодолю батьків. З вересня 2013 року, ініціативи позивача ОСОБА_3 , почав навчатися в Комунальному закладі «Дитячо-юнацька спортивна школа №3» Кам`янської міської ради. Усі витрати, які стосуються спортивного розвитку сина, як оплата вартості занять, оренда кортів для додаткових тренувань, придбання спортивного приладдя, спортивного одягу та взуття, оплата участі у змаганнях, витрати на дорогу та проживання під час змагань як на території України, так і за її межами позивач повністю поклав на себе. З 2018 року та по теперішній час ОСОБА_3 за своїм власним бажанням проживає разом із батьком ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що в інтересах дитини проживати саме з ним, оскільки він має фінансову та фізичну можливість забезпечити дитині належні умови проживання, займатися його вихованням, піклуватись про стан здоров`я, може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний, фізичний та духовний розвиток.

Таким чином, з урахуванням інтересів дитини, його психологічного стану, прав та інтересів на гармонійний розвиток та належне виховання, позивач вважає доцільним звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини із батьком.

Ухвалю суду від 08.06.2023 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В наданій суду письмовій заяві позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, просить розглянути справу без його участі.

Відповідач ОСОБА_2 в наданому до суду відзиві визнала позовні вимоги в повному обсязі, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі.

В наданій суду письмовій заяві представник третьої особи просить розгляд справи проводити без участі представника та ухвалити рішення, яке не суперечить інтересам дитини.

Суд, взявши до уваги позицію сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі мають неповнолітню дитину: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (арк.с. 10). Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 07.11.2013 року (а.с.14).

Згідно акту №12/15/1 від 12.03.2023 року про підтвердження факту проживання осіб ОСОБА_3 проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30). Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом , спадкова справа №475/06, зареєстровано в реєстрі за № 6226, будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 (а.с.18-19).

Згідно заяви ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 висловлює своє бажання проживати разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Відповідно до довідки № 84 від 02.03.2023року виданої учню 9-г класу ОСОБА_3 , 2008 р.н. Комунальним закладом Ліцей № 1 Кам`янської міської ради протягом навчальних років 20148-2019, 2019-2020, 2020-2021, 2021-2022, 2022-2023 дитиною опікується батько, ОСОБА_1 . Батько контролює відвідування і навчання учня, відвідує батьківські збори, з учителями спілкується (а.с. 28).

Згідно довідки КЗОЗ КМР Міський медичний центр здоров`я та медицини спорту ОСОБА_3 з вересня 2013 року навчається в Комунальному закладі Дитячо-юнацька спортивна школа №3 Кам`янської міської ради. Кожні півроку ОСОБА_3 проходить обстеження в КЗОЗ КМР Міський медичний центр здоров`я та медицини спорту. Під час проходження всіх медичних обстежень в КЗОЗ КМР Міський медичний центр здоров`я та медицини спорту ОСОБА_3 супроводжує його батько, ОСОБА_1 , який постійно піклується про здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток сина. (а.с. 29).

Згідно довідки КЗ Дитячо-юнацька спортивна школа № 3 КМР ОСОБА_1 приймає безпосередню участь в тренуваннях сина, супроводжує ОСОБА_3 на всіх змаганнях, які відбуваються на території України та за її межами. ОСОБА_1 зхабезпечує сину всі умови для всебічного розвитку та освіти, займається його вихованням (а.с. 30).

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

З матеріалів справи вбачається, що з 2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, позивачем було створено всі умови для належного проживання, розвитку дитини.

Від представника третьої особи Служби в справах дітей Кам`янської міської ради до суду надійшлши пояснення щодо питання про визначення місця проживання неповнольітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком гр. ОСОБА_1 .

Як вбачається з вказаного пояснення, що з 2018 року дитина проживає у батька гр. ОСОБА_1 , який повністю займається вихованням неповнолітнього сина. Мати дитини гр. ОСОБА_2 від сина мешкає окремо, оскільки ОСОБА_3 займається спортом та бере участь у змаганнях, бульшою мірою за межами України, вона не має ані бажання, ані матеріальної змоги його супроводжувати, а це підтверджує невиконання нею належним чином батьківських обов`язків, та навпаки зі сторони батька гр. ОСОБА_1 підтверджується виконання ним батьківських обов`язків.

Зважаючи на зазнчене та на відсутність спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини та ураховуючи те, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 а сьогоднішній день за власним бажанням проживає разом з батьком ОСОБА_1 питання не підлягає розгляду органом опіки та піклування та не передбачає подання відповідного висновку до суду.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, та не заперечувалось сторонами те, що дитина з 2018 року проживає разом з батьком та ним створені всі умови для необхідного розвитку дитини, позивач виховує та піклується про його стан здоров`я, фізичний, духовний розвиток.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не позбавляє права відповідачки, як матір, відвідувати дитину, спілкуватися з нею, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дитиною за місцем проживання позивача.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

На переконання суду, а також з огляду на характеристики обох батьків, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дитини, а також зважаючи на те, що дитина з 2018 року проживає разом з батьком, місцем проживання дитини на даний час доцільно визначити з батьком - позивачем у справі.

Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини, суд приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 7, 150, 155, 157, 160, 161, 180, 181 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 206, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба в справах дітей Кам`янської міської ради, - про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Головуючий по справі Погребняк Т.Ю.