Справа № 336/6893/23
Провадження №4-с/336/35/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С. ,

за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В.,

боржника ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Ями Д.М.,

державного виконавця Кабаченко Ю.Ю.,

представника ТОВ УКРДЕБТ ПЛЮС Пивоварова В.І. в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 10.07.2023 про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на постанову Центрального відділу державної виконавчої служби в місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

В обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.09.2014 р. з нього на користь ПАТ "Дельта Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором на суму 804 589,10 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Правонаступником стягувача натепер є ТОВ "Укрдебт Плюс".

10.07.2023 державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Запоріжжі винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72215121 про стягнення судового збору в сумі 80 458,91 грн.

В якості підстави такого нарахування зазначено постанову № 51148101, що співпадає з номером виконавчого провадження про стягнення на користь ТОВ "УкрДебт Плюс".

Вважає вказану постанову незаконною, адже немає жодного судового рішення про стягнення з нього судового збору на суму 80 458,91 грн, а тому просить суд її скасувати.

Від представників державної виконавчої служби та ТОВ «Укрдебт Плюс" надійшли письмові пояснення, в яких зазначають про допущення державним виконавцем технічної помилки (описки) в оскаржуваній постанові, яка надалі була виправлена державним виконавцем.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд доходить такого висновку.

За вимогами ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частинами першою та дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Згідно з ч. 3 ст. Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбаченихпунктами 1,3,4,6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбаченихпунктами 1,2,4,6,9 (крім випадку, передбаченогочастиною дев`ятою статті 27 цього Закону),11,14 і15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 затверджена Інструкція з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція №512/5).

Пунктом 2 розділу VI Інструкції №512/5 визначено, що витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Судом встановлено, що в Центральному відділі державної виконавчої служби в місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на примусовому виконанні перебуває зведене виконавче провадження № 51380665, до складу якого входять такі виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих документів:

1. ВП № 50183796 з примусового виконання вимоги № ф-138-у від 27.02.2015, виданої ДПІ у Шевченківському районі м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Держави суми заборгованості у розмірі 958.16 грн;

2. ВП № 47408411 з примусового виконання виконавчого листа № 336/3578/14-ц, виданого 20.03.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судового збору на користь стягувача ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 1827,00 грн. з кожного;

3. ВП № 51148101 з примусового виконання виконавчого листа № 336/3578/14-ц, виданого 20.03.2015 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості на користь ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» за кредитним договором на загальну суму 804 589,10 грн;

4. ВП № 57503438 з примусового виконання виконавчого напису № 1351, що виданий 03.09.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про звернення стягнення на майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,94 кв.м., житловою 29,2 кв.м. для задоволення вимог стягувача ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» у розмірі 980 954,11 грн.

Виконавче провадження № 51148101 постановою від 10.07.2023 було завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з надходженням на адресу відділу ДВС заяви від стягувача про повернення виконавчого документа без виконання. При цьому виконавчий збір 80 458,91 грн. в сумі 10% від суми боргу 804 589.10 грн. та витрати виконавчого провадження стягнені з боржника не були.

10.07.2023 державним виконавцем винесено постанову № 51148101 про стягнення виконавчого збору в розмірі 80 458,91 грн.

На виконання цієї постанови того ж дня винесено оскаржувану постанову № 72215121 про відкриття виконавчого провадження та постанову № 72215121 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження № 51380665.

Однак у постанові про відкриття провадження помилково зазначено про стягнення «судового» замість «виконавчого» збору.

Вказана помилка була виправлена державним виконавцем самостійно постановами від 28.08.2023 про виправлення помилки у процесуальному документі та про зміну (доповнення) реєстраційних даних.

Можливість виправлення помилок у процесуальних документах передбачена абз. 3 ч. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, «inter alia», санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n.73).

Допущена державним виконавцем помилка у постанові є суто механічною (випадковою) опискою у письмово-вербальному викладі процесуального документу.

Виправлення такої помилки цілком узгоджується з принципом «належного врядування» та не порушує будь-яких прав, свобод чи інтересів, у тому числі боржника.

Представник боржника у судовому засіданні звернув увагу суду на те, що у резолютивній частині постанови про виправлення помилки у процесуальному документі від 28.08.2023 зазначено: «1. Внести виправлення до документу «Постанова про відкриття виконавчого провадження» від 28.08.2023: …»

Як пояснила в судовому засіданні державний виконавець Кабаченко Ю.Ю., вказана дата проставлена автоматизованою системою виконавчого провадження автоматично через особливості цієї системи, однак мова йде саме про оскаржувану постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2023.

Суд зауважує, що крім постанови про виправлення помилки у процесуальному документі 28.08.2023 державним виконавцем винесена постанова про зміну (доповнення) реєстраційних даних, якою внесені зміни (доповнення) в автоматизованій системі виконавчого провадження, а саме:

«замість Резолютивна частина:

«стягнути з ОСОБА_1 судовий збір 80 458,91 грн.»

Зазначити Резолютивна частина:

«стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір 80 458,91 грн.».

Тобто, у суду не має сумнівів, що державним виконавцем була самостійно виправлена описка, допущена в оскаржуваній постанові від 10.07.2023 про відкриття провадження.

Згідно з ч. 3 ст. 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу, про відмову в задоволенні скарги. Тобто обов`язковою умовою для задоволення скарги сторони виконавчого провадження є встановлення факту порушення прав заявника.

З огляду на викладене, беручи до уваги встановлений в судовому засіданні факт, що державним виконавцем в оскаржуваній постанові була допущена технічна помилка, яка надалі була самостійно ним виправлена, і таке виправлення не суперечить вимогам законодавства та не порушує прав боржника, суд дійшов до висновку, що в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця від 10.07.2023 про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду ухвали в апеляційному порядку, якщо її не скасовано.

Повний текст ухвали складено 04.09.2023.

Суддя Є.С. Боєв