провадження № 22-ц/824/8680/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), Комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва, про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив визнати незаконним та скасувати з моменту прийняття розпорядження Київського міського голови Кличка В.В. №148 від 09 березня 2022 року про відсторонення ОСОБА_1 ; поновити позивача на посаді начальника КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва з 09 березня 2022 року; стягнути із КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем Виконавчим органом КМР (КМДА) 28 травня 2020 року в особі Київського міського голови Кличка В.В. укладено Контракт щодо призначення позивача на посаду начальника КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року. Вказаний контракт укладено, зокрема, на підставі ч. 3 ст. 21 КЗпП України. При цьому, установчим документом комунального підприємства є статут. Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який діє і по день подання позову. Позивач зазначає, що він працював на вищевказаній посаді, однак, 09 березня 2022 року Київський міський голова Кличко В.В. видав розпорядження № 148 про відсторонення ОСОБА_1 . Вказане розпорядження видавалось на підставі КЗпПУ, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із невиконанням доручень під час дії правового режиму воєнного стану, відсторонено позивача від займаної посади з 09 березня 2022 року до закінчення строку дії правового режиму воєнного стану. При цьому, умови відсторонення позивача від займаної посади контрактом не передбачені. Позивач зауважує, що ніяких письмових доручень він не виконував, а після свого виходу із відпустки 05 березня 2022 року до нього звернулись невідомі люди у військовій формі з вимогою віддати транспортний засіб, який належить КП «ШЕУ Святошинського району». Позивач зазначає, що після вказаного, він звернувся до Святошинської РДА та Святошинського районного у м. Києві ТЦ КСП з проханням надати відповідні рішення для законної передачі майна комунального підприємства згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Позитивної відповіді не отримав, а вже після винесення оскаржуваного розпорядження, позивач отримав копію окремого доручення в якому описано, що він не виконав окреме доручення (усне) директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА) Руслана Кандибори, яке останній надав на виконання доручення першого заступника голови КМДА М. Поворозника від 06 березня 2022 року. Однак, позивач вказує, що ніяких вищевказаних доручень йому не видавалося і не озвучувалося, жодних рішень від Органу управління майном та військових, згідно яких позивач зобов`язаний був виконати доручення безпосереднього керівництва, останній не отримував. А передача транспортного засобу відбулася 11 березня 2022 року на підставі прийнятих у відповідності із законодавством рішень органів місцевого самоврядування, про що свідчить відповідний акт приймання-передачі транспортних засобів та техніки від 11 березня 2022 року № 470, який підписаний вже начальником КП «ШЕУ Святошинського району». ОСОБА_1 вважає, що в діях відповідача вбачається дискримінація позивача. Жодним пунктом Контракту або Статуту підприємства не визначені питання відсторонення начальника від виконання своїх обов`язків. З врахуванням положень ст. 46 КЗпП України, яка не передбачає таких правових підстав, на підставі яких було відсторонено позивача, відсутності у Статуті зазначених у Розпорядженні підстав для відсторонення, він змушений звернутися із вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених трудових прав.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року з урахуванням ухвали про виправлення описок та арифметичних помилок позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним і скасовано розпорядження Київського міського голови Кличка В.В. № 148 від 09 березня 2022 року про відсторонення ОСОБА_1 . Стягнуто із КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 564 724 грн. 08 коп. В іншій частині позову щодо поновлення позивача на посаді начальника КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва - відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, Виконавчий орган КМР (КМДА), просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що 28 травня 2020 року між виконавчим органом КМР (КМДА) та ОСОБА_1 укладено контракт. Згідно пункту 1.1. Контракту від імені виконавчого органу КМР (КМДА) виступає Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) (далі - Департамент). Згідно з Положенням про Департамент, затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 19 листопада 2018 року № 2089 (у редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 грудня 2020 року № 1936), основними завданнями Департаменту є забезпечення реалізації державної політики у сферах автомобільного, міського електричного, авіаційного, річкового транспорту та дорожнього господарства. Відповідно до пункту 2.4.24. Контракту начальник зобов`язується виконувати рішення КМР, розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА), Київського міського голови та інші нормативно-правові акти. Таким чином, не виконання розпоряджень директора Департаменту є порушенням укладеного Контракту. 06 березня 2022 року на виконання доручення першого заступника голови Київської міської державної адміністрації М. Поворозника, директором Департаменту було надано доручення керівникам окремих комунальних підприємств, зокрема і комунального підприємства «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва, про передачу транспортних засобів для виконання оперативних завдань в умовах дії правового режиму військового стану. 07 березня 2023 року директора Департаменту Кандибору Р.В. було проінформовано керівниками комунальних підприємств про виконання наданого доручення. 08 березня 2022 року директору Департаменту надійшла інформація щодо невиконання зазначеного доручення керівниками КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва та КП «Шляхово - експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Печерського району» м. Києва. З метою роз`яснення ситуації, що склалася та відбору пояснень ОСОБА_1 , окремим дорученням Департаменту від 09 березня 2023 року надано доручення позивачу у термін до 17 год. 00 хв. 09 березня 2023 року надати письмові пояснення щодо причин невиконання зазначеного доручення та приховання інформації про невиконання доручення про передачу транспортних засобів. Разом з тим, ані 09 березня 2022 року ані в інший день жодні письмові пояснення позивача до Департаменту не надходили. Враховуючи викладене, розпорядженням Київського міського голови № 148 від 09 березня 2022 року «Про відсторонення ОСОБА_1 » позивача відсторонено від займаної посади з 09 березня 2022 року до закінчення строку дії правового режиму воєнного стану. Крім того, відповідач зазначає, що вказані події відбувались не лише в умовах воєнного стану, а і в період фази активних військових дій в Києві та Київській області. Враховуючи викладене, позивачем не було виконано доручення директора Департаменту від 06 березня 2022 року та не надано жодних пояснень щодо невиконання такого доручення, що зрештою і стало підставою для відсторонення позивача від займаної посади. Укладаючи контракт, позивач погодився з його умовами, у тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання. Крім того, відповідно до пункту десятого статті 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру». З огляду на викладене, прийняття рішення щодо відсторонення особи від займаної посади також належить до компетенції міського голови.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує про те, що відповідно до п. 1.4 укладеного контракту, начальник у своїй діяльності підзвітний і підконтрольний Органу управління майном у межах, встановлених чинним законодавством, статутом Підприємства та цим Контрактом. Умови відсторонення позивача від займаної посади Контрактом не передбачені. Відповідно, відсторонення позивача від посади має відбуватися відповідно до вимог законодавства про працю. При цьому, умови контракту не містять положень щодо можливості відсторонення, в даному випадку ОСОБА_1 , від займаної посади у зв`язку із неналежним виконанням або невиконанням рішення КМР, розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА), Київського міського голови та інших нормативно-правових актів. Таким чином, судом вірно встановлено, що будь-яких інших випадків, передбачених законодавством для можливості відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпП України, сторона відповідача-1 не зазначила, а оспорюване Розпорядження їх не містить. Позивач також зазначає, що після винесення оскаржуваного Розпорядження, отримав копію окремого доручення без номеру та дати його видачі, в якому описано, що він не виконав окреме доручення (усне) директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Руслана Кандибори, яке останній надав на виконання доручення першого заступника голови Київської міської державної адміністрації М. Поворозника від 06 березня 2022 року. При цьому, доручення першого заступника голови Київської міської державної адміністрації М. Поворозника від 06 березня 2022 року, позивачу не надавалося та не озвучувалося. Відтак, рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалене судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права на підставі вірно досліджених та оцінених доказів, і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та відповідачем Виконавчим органом КМР (КМДА) 28 травня 2020 року в особі Київського міського голови Кличка В.В. укладено Контракт щодо призначення позивача на посаду начальника КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва з 01 липня 2020 року по 30 червня 2023 року (а.с.26-38).

Вказаний Контракт укладено, зокрема, на підставі ч.3 ст.21 КЗпП України. При цьому, установчим документом комунального підприємства є Статут, затверджений розпорядженням КМДА від 19 грудня 2001 року №2738 (а.с.5-17).

Головою КМР Кличком В. підписано Розпорядження №148 від 09 березня 2022 року «Про відсторонення ОСОБА_1 ».

Вказане розпорядження видано на підставі Кодексу законів про працю України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку із систематичним невиконанням доручень під час дії правового режиму воєнного стану.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких інших випадків, передбачених законодавством для можливості відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпП України, сторона відповідача не зазначила, а оспорюване Розпорядження їх не містить.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Нормами ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зміст ст.14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначає, що користування правами та свободами, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Відповідно до ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 43 Конституції гарантовано, зокрема, що держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відсторонення від роботи - це певна санкція, застосовувана роботодавцем до працівника, за порушення ним трудової дисципліни, зумовлених певними (навмисними, свідомими) діями останнього.

Так, згідно зі статтею 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння, відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони, в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи керівників підприємств, установ та організацій військовим командуванням допускається у випадках, визначених Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що «відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку. Разом з тим за змістом статті 46 КЗпП України допускається відсторонення працівника або у випадках, перелічених у статті, або в інших випадках, які повинні бути також передбачені певним нормативним документом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував про те, що жодним пунктом Контракту або Статуту підприємства не визначені питання відсторонення начальника від виконання своїх обов`язків. Відтак, позивач вказує, що з врахуванням положень ст. 46 КЗпП України, яка не передбачає таких правових підстав, на підставі яких було відсторонено позивача, відсутності у Статуті зазначених у Розпорядженні підстав для відсторонення, він змушений звернутися із вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених трудових прав.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження, вбачається, що підставою для відсторонення ОСОБА_1 було невиконання ним доручень під час дії правового режиму воєнного стану.

В той же час, в оспорюваному розпорядженні не зазначено жодних норм чинного законодавства України, які б надавали відповідачу право приймати зазначене рішення за наявності визначених в ньому обставин, а саме через не виконання доручень.

Посилання відповідача на Кодекс законів про працю України, Закон України «Про правовий режим воєнного стану», Указ Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» є безпідставним, оскільки жодна норма зазначених нормативних актів не надає право Київському міському голові відсторонювати начальника КП «Шляхово-експлуатаційне управління по ремонту та утриманню автомобільних шляхів та споруд на них Святошинського району» м. Києва у разі невиконання останнім доручень директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (КМДА), яке останній надав на виконання доручення першого заступника голови КМДА М. Поворозника від 06 березня 2022 року.

Крім того, будь-яких доручень, які були вручені позивачу для виконання та які ним не були виконані матеріали справи не містять. Таких документів не навів і не надав представник відповідача в суді апеляційної інстанції.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зокрема посилається на невиконання позивачем умов п. 2.4.24. Контракту, що, на його думку, і було підставою для відсторонення в розумінні виконання роботодавцем вимог ст. 46 КЗпП України

Так, положеннями п. 2.4.24 Контракту передбачено, що начальник зобов`язується виконувати рішення КМР, розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА), Київського міського голови та інші нормативно-правові акти.

Разом із тим, умови Контракту не містять положень щодо можливості відсторонення, в даному випадку позивача, від займаної посади у зв`язку із неналежним виконанням або невиконанням рішення КМР, розпорядження виконавчого органу КМР (КМДА), Київського міського голови та інші нормативно-правові акти.

Вказаним Контрактом взагалі не передбачено умов саме для відсторонення начальника КП «ШЕУ по ремонту та утриманню автомобільних шляхів і споруд на них Святошинського району» м. Києва від займаної посади.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що будь-яких інших випадків, передбачених законодавством для можливості відсторонення працівника від роботи на підставі ст. 46 КЗпП України, сторона відповідача не зазначила, оспорюване Розпорядження їх не містить.

Не зміг навести відповідну норму права, яка б надавала можливість Київському міському голові приймати рішення про відсторонення позивача і представник КМДА в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав до визнання незаконним та скасування Розпорядження Київського міського голови Кличка В.В. № 148 від 09 березня 2022 року про відсторонення ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції в частині відхилених позовних вимог щодо поновлення позивача на посаді сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно постанови Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №712/3841/17, якщо буде встановлено, що на порушення статті 46 КЗпП України роботодавець із власної ініціативи без законних підстав відсторонив працівника від роботи із зупиненням виплати заробітної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (стаття 235 КЗпП України).

За ч. 2 ст. 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження та обставин встановлених судом першої інстанції вбачається, що з підстав незаконного відсторонення від роботи позивач з 09 березня 2022 року був позбавлений можливості працювати, а, відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню та розрахована позивачем, відповідачами не спростована. Правильність її розрахунку відповідачами також не ставиться під сумнів, а тому рішення в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог по суті відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовані, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуВиконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 25 серпня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.