04.09.2023 Справа №607/2599/23 Провадження № 2/607/1390/2023
м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Марциновської І.В.,
за участю секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області питання про розподіл понесених ОСОБА_1 судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації,
У провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.08.2023 у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації відмовлено повністю. Призначено судове засідання для вирішення питання про розподіл понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу. Наданий відповідачу строк п`ять днів з дня ухвалення рішення суду для подання доказів щодо розміру таких витрат.

18.08.2023 засобами електронного зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшло клопотання представника відповідача адвоката Світлика О.М. про долучення доказів на підтвердження розміру витрат, понесених відповідачем. Указане клопотання подано у межах визначеного судом п`ятиденного строку. У клопотанні зазначено, що судові витрати відповідача за розгляд даної цивільної справи складаються з витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір становить 35000 грн. На підтвердження цього до клопотання долучено договір про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022, додаткову угоду № 1 від 03.03.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022, акт виконаних робіт від 18.08.2023, а також розписку від 03.03.2023.

04.09.2023 засобами електронного зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшли заперечення представника позивача адвоката Кметика В.Я. на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем ОСОБА_1 . Заперечення мотивовані тим, що заявлена представником позивача сума судових витрат на правову допомогу у сумі 35000 грн є необґрунтованою та неспівмірною, оскільки не відповідає критеріям реальності таких витрат. Більше того вперше про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем було заявлено лише в судових дебатах 15.08.2023. Попередній розрахунок суми судових витрат стороною відповідача поданий не був. Крім цього, відповідачем не надані належні та допустимі докази на підтвердження факту понесення нею таких витрат, оскільки відповідно до п. 6 Договору про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022 сплата гонорару проводиться клієнтом шляхом внесення грошових коштів на банківський рахунок та/або оприбутковується адвокатом. Разом з тим долучена розписка від 03.03.2023 не є документом, що підтверджує факт сплати гонору у порядку, визначеному Договором про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022, та не підтверджує факту оприбуткування грошових коштів адвокатом. Також представник позивача заперечив щодо стягнення «гонорару успіху», оскільки обов`язок його сплати для відповідача не настав, так як рішення у справі не набрало законної сили. За таких підстав представник позивача просить залишити без задоволення заяву відповідача ОСОБА_1 про стягнення на її користь з позивача витрат на професійну правничу допомогу.

У судове засідання 04.09.2023 сторони не з`явилися. Указане не перешкоджає вирішенню питання про розподіл судових витрат.

Дослідивши матеріали цивільної справи, що стосуються питання про розподіл судових витрат, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

У ч. 1 ст. 59 Конституції України закріплено право кожного на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абз. 2 п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16.11.2000 № 13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абз. 3, 4, 5 пп. 31, абз. 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009).

Кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, визначених законом, держава забезпечує надання професійної правничої допомоги безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Забезпечення права на захист від кримінального обвинувачення та представництво в суді здійснюються адвокатом, за винятком випадків, установлених законом. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (ст. 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ст. 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, суд встановив, що у судовому засіданні 15.08.2023 до закінчення судових дебатів представник відповідача адвокат Світлик О.М. зробив заяву про подання доказів на підтвердження понесених відповідачем витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Щодо незазначення відповідачем попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, суд зазначає таке.

Так, системний аналіз ч. 2 ст. 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку витрат у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Аналогічні висновки Верховного Суду щодо застосування ч. 2 ст. 124 ГПК України, яка є тотожною за змістом ч. 2 ст. 134 ЦПК України, містяться у постановах Верховного Суду від 12.12.2019 у справі № 922/1897/18, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19, від 13.02.2020 у справі № 911/2686/18, від 19.02.2020 у справі № 910/16223/18, від 21.05.2020 у справі № 922/2167/19, від 10.12.2020 у справі № 922/3812/19, а також у постанові від 08.01.2021 у справі № 161/20630/18.

Відтак суд вважає за можливе здійснити розгляд питання щодо розподілу судових витрат, понесених відповідачем, оскільки неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Рішення суду ухвалене 15.08.2023.

18.08.2023 адвокат Світлик О.М. засобами електронного зв`язку подав до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області клопотання про долучення доказів понесених судових витрат, додатками до якого є: договір про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022, додаткова угода № 1 від 03.03.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022, акт виконаних робіт від 18.08.2023, а також розписка від 03.03.2023.

Так, 13.10.2023 між ОСОБА_1 та адвокатом Світликом О.М. укладений договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно до умов якого адвокат Світлик О.М. зобов`язався надати ОСОБА_1 правову допомогу та представляти права і законні інтереси клієнта, зокрема, щодо правового статусу спільної сумісної власності подружжя, поділу майна подружжя, реєстрації права власності на нерухоме майно в судових органах України будь-якої ланки визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» з усіма необхідними для того повноваженнями, які надано законом позивачеві/відповідачеві/третій особі/заявнику/заінтересованій особі, з питань пов`язаних із захистом прав, які є предметом надання адвокатом правової допомоги клієнту, визначеної цим пунктом договору.

Пунктом 4 цього договору сторони визначили, що за надану правничу (правову) допомогу, яка є предметом п. 1 цього договору, клієнт сплачує адвокату гонорар, розмір, порядок та строки оплати якого визначаються додатковою угодою до цього договору, яка є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 1.1 Додаткової угоди № 1 від 03.03.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022 за надання правничої (правової) допомоги клієнту у справі № 607/2599/23, що полягає у представництві інтересів клієнта в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області, підготовці та поданні до суду першої інстанції відзиву, відповідних заяв, клопотань, заперечень, зборі доказів, іншої інформації, яка пов`язана з розглядом судом першої інстанції справи № 607/2599/23, клієнт сплачує адвокату гонорар в сумі 15000 грн в день підписання цієї Додаткової угоди.

Також відповідно до п. 1.2 вказаної вище Додаткової угоди за досягнення позитивного для клієнта результату відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації у справі № 607/2599/23, клієнт зобов`язується сплатити адвокату додаткову винагороду «гонорар успіху» в розмірі 20000 грн у строк 14 днів з дати набрання рішенням суду у справі № 607/259/23 законної сили.

03.03.2023 ОСОБА_1 сплатила адвокату Світлику О.М. гонорар в розмірі 15000 грн, що підтверджується розпискою від 03.03.2023.

При цьому у постанові від 02.12.2021 у справі № 280/5176/20 Верховний Суд зазначив, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, Верховний Суд доходить висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Указане спростовує доводи представника позивача щодо ненадання представником відповідача належного платіжного документа на підтвердження факту оплати ОСОБА_1 наданих адвокатом послуг.

Так само суд відхиляє доводи представника позивача про те, що надана представником відповідача розписка не підтверджує факту оприбуткування грошових коштів адвокатом, оскільки відсутні підстави вважати, що надані клієнтом грошові кошти, що засвідчуються відповідною розпискою, не були оприбутковані адвокатом.

Крім цього, зі змісту акта виконаних робіт (додатку до Договору про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022, Додаткової угоди № 1 від 03.03.2023 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 53/2022 від 13.10.2022) від 18.08.2023 вбачається, що адвокат Світлик О.М. виконав такі роботи (надав послуги) у справі № 607/2599/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації: надано правничу (правову) допомогу клієнту у справі № 607/2599/23, що полягає у представництві інтересів клієнта в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області, підготовці та поданні до суду першої інстанції відзиву, відповідних заяв, клопотань, заперечень, зборі доказів, іншої інформації, яка пов`язана з розглядом судом першої інстанції справи № 607/2599/23. Вартість наданих адвокатом послуг становить 35000 грн.

Так, суд враховує, що позивач подав заперечення щодо витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та просив відмовити у стягненні таких витрат у повному обсязі.

Разом з тим суд приймає до уваги, що стороною відповідача було подано одну заяву по суті справи, а саме відзив на позовну заяву, а також клопотання про зупинення провадження у справі, для подачі яких представнику відповідача необхідно було ознайомитись з матеріалами справи, здійснити аналіз судової практики, виробити правову позицію та провести консультацію з клієнтом. Так само суд зважає на те, що представник відповідача приймав особисту участь у трьох судових засіданнях.

Відтак, враховуючи складність справи та обсяг доказів у справі, суд доходить висновку, що достатнім та таким, що відповідає критеріям розумності, буде розмір витрат, який за вказану вище роботу представника відповідача становить 10000 грн.

Указаний висновок суду також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.02.2022 у справі № 910/17183/20.

З урахуванням викладеного суд вважає, що представником відповідача не доведено нереальність та неспівмірність понесених відповідачем ОСОБА_1 витрат у цій частині, в той час як витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн, які відповідач понесла у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а тому вони підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 .

Щодо «гонорару успіху» суд зазначає таке.

За умовами п. 1.2 вказаної вище Додаткової угоди за досягнення позитивного для клієнта результату відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права спільної часткової власності та стягнення грошової компенсації у справі № 607/2599/23, клієнт зобов`язується сплатити адвокату додаткову винагороду «гонорар успіху» в розмірі 20000 грн у строк 14 днів з дати набрання рішенням суду у справі № 607/259/23 законної сили.

Разом з тим Європейський суд з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 зауважує, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22.02.2005 у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відтак суд доходить висновку, що судові витрати у виді «гонорару успіху», які понесла відповідач, не відповідають принципу справедливості та не є такими, що були неминучими, а тому стягненню з позивача на користь відповідача не підлягають.

При цьому суд також ураховує правову позицію Верховного Суду, яка визначена у постанові від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21) та відповідно до якої під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України (аналогічні критерії визначені у ч. 3-5, 9 ст. 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Керуючись ст. 2 ч. 3 п. 12, 76-81, 89, 133, 137, 141, 246, 247 ч. 2, 259, 263, 265, 270, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Відмовити у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень та такі судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного додаткового рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: адвокат Кметик Віталій Ярославович, місцезнаходження: вул. Замкова, буд. 14, офіс 313, м. Тернопіль.

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Представник відповідача: адвокат Світлик Олег Мирославович, місцезнаходження: АДРЕСА_3 .

СуддяІ. В. Марциновська