ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/15/22 Номер провадження 22-ц/814/3264/23Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві, в порядку спрощеного провадження, з повідомленням учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2023 року, в складі судді Тімошенко Н.В., дата виготовлення повного тексту 23 лютого 2023 року, по справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником,

В С Т А Н О В И В :

В січні 2022 року ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього 603116,80 грн. у рахунок відшкодування завданої шкоди та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 02.10.2017 відповідач працював в нього на посаді експедитора та був матеріально відповідальною особою, оскільки виконував роботу пов`язану з збереженням, доставкою ювелірних виробів.

Після проведеної за участю відповідача 15.01.2021 року інвентаризації, було виявлено нестачу ввірених йому матеріальних цінностей, зокрема ювелірних виробів із золота 585 проби, вагою 310,44 гр., в зв`язку з чим ВП № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області було відкрито кримінальне провадження № 0000026 від 26.01.2021 року за ч. 4 ст. 190 КК України за фактом можливо викрадення ювелірних виробів, яке на даний час триває.

Відповідно до наказу № 5-к від 01.02.2021 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у ФОП ОСОБА_2 через втрату до нього довіри на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП.

Вважає, що саме відповідач має нести повну матеріальну відповідальність за нестачу товарно - матеріальних цінностей як працівник, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 603116,80 грн. в якості відшкодування завданої шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судовий збір в сумі 6031,18 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку щодо неналежного виконання ОСОБА_1 покладених на нього обов`язків згідно договору про матеріальну відповідальність, що призвело до завдання підприємству матеріальної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Зокрема вказує, що розрахунок збитків складений позивачем як зацікавленою особою у стягненні великої суми коштів, а отже є неналежним доказом, що свідчить про його безпідставне взяття до уваги судом першої інстанції.

Також зазначає про відсутність належних документів, які б свідчили про факт наявності у володінні позивача дорогоцінних металів, ніби то ввірених йому як матеріально-відповідальній особі.

Звертає увагу, що розпочате кримінальне провадження за фактом розтрати триває на даний час, а він не має в ньому жодного процесуального статусу.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02.10.2017 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено трудовий договір, за яким останнього прийнято на постійну роботу на посаду експедитора.

Також в цей день між сторонами було укладено договір про повну матеріальну відповідальність, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

З метою перевірки фактичної наявності товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться в підзвіті експедитора ОСОБА_1 роботодавцем було видано наказ № 1 від 15.01.2021 року № 1 про створення комісії для проведення інвентаризації

До складу комісії були включені - : головний бухгалтер ОСОБА_3 , провідний бухгалтер ОСОБА_4 , комірники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , якими було проведено інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, які знаходяться на підзвіті експедитора ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 з перевіркою їх фактичної наявності станом на 15.01.2021 року.

За результатами проведеної інвентаризації виявлено нестачу ввірених відповідачу матеріальних цінностей, зокрема ювелірних виробів із золота 585 проби, вагою 310,44 гр., що підтверджується інвентаризаційними описами запасів від 15.01.2021 року та протоколами інвентаризаційної комісії від 15.01.2021 року.

Виявлена нестача матеріальних цінностей стала підставою для звільнення ОСОБА_1 з роботи 01.02.2021 року згідно наказу № 5-к на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (через втрату довіри).

Завданий розмір збитків позивачу згідно наданого розрахунку становить 603116,80 грн. та не був відшкодований ОСОБА_1 в позасудовому добровільному прядку, що і стало підставою звернення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 перебуваючи в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 , будучи матеріально відповідальною особою, з повною матеріальною відповідальністю, неналежним чином виконував покладені на нього обов`язки, що призвело до спричинення позивачу матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.

Аналогічні положення містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками».

Згідно ст. 131 КЗпП України роботодавець зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.

Статтею 34 КЗпП України визначено підстави несення працівником повної матеріальної відповідальності, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, ас саме у випадку, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;

Згідно з п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Згідно п. 4 Вищевказаної Постанови якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.

Сторонами по справі не заперечується перебування ОСОБА_1 на посаді експедитора в трудових відносинах з ФОП ОСОБА_2 та укладення між ними договору про повну матеріальну відповідальність ОСОБА_1 .

Згідно п. 3 договору про повну матеріальну відповідальність в випадках незабезпечення по вині працівника збереження ввірених йому матеріальних цінностей визначення розміру збитку, завданого підприємству, установі, організації, і його відшкодування здійснюється згідно з діючим законодавством.

Згідно інвентаризаційних описів запасів на зберіганні в підзвіті у експедитора ОСОБА_1 перебувало золотих виробів 585 проби в кількості 114 шт., загальною вагою 310,44 гр., що підтверджено особистим підписом матеріально-відповідальної особи ОСОБА_1 .

Відповідно до протоколів інвентаризаційної комісії виявлено відсутність запасів вищевказаних золотих виробів у підзвіті останнього.

Згідно укладеного між сторонами договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, експедитор зобов`язується: дбайливо ставитися до переданих йому для зберігання матеріальних цінностей підприємства, вести облік і другі звіти про рух і залишки і ввірених йому цінностей.

Відповідно до п.п. 2.1. 2.4. посадової інструкції експедитора від 02.10.2017 року, з якою ознайомлено ОСОБА_1 , експедитор має, зокрема, такі посадові обов`язки: здійснює супроводження товарів під час перевезень, забезпечує їх збереження, приймає товари зі складу, забезпечує здавання товару після перевезення.

В пояснювальній записці про причини нестачі золотих виробів ОСОБА_1 вказував про можливу крадіжку або втрату виробів під час його службових відряджень. При цьому до органів поліції він не звертався, з огляду на неможливість визначити момент та місце в якому це було зроблено, а звірку він проводив 1 раз на місяць.

Встановлені обставини свідчать про неналежне виконання працівником своїх посадових обов`язків як експедитора та особи, яка несе повну матеріальну відповідальність за ввірені йому цінності, що вірно зазначив суд першої інстанції та з чим погоджується колегія суддів.

Таким чином сам відповідач не заперечував факту втрати ввірених йому як експедитору товарно-матеріальних цінностей, їх кількісній склад та загальну вагу, заперечуючи лише свою причетність до їх зникнення.

При цьому, останній не оспорював наказ про своє звільнення та підстави звільнення через втрату довіри.

Доводи апелянта щодо неналежності як доказу здійсненого власноруч позивачем розрахунку збитків внаслідок нестачі, виявленої у матеріально відповідальної особи - експедитора ОСОБА_1 , колегія суддів не бере до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 135-3 КЗпП України законодавством може бути встановлено окремий порядок визначення розміру шкоди, що підлягає покриттю, в тому числі у кратному обчисленні, заподіяної підприємству, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір.

За змістом п.п. а ст. 1 ЗУ «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей» збитки, завдані підприємству, установі, організації працівниками, які виконують операції, пов`язані із продажем, перевезенням, доставкою, пересиланням, зберіганням ювелірних виробів та матеріалів, виготовлених з використанням дорогоцінних металів і які є винними у розкраданні, недостачі, якщо вони допущені внаслідок недбалості у роботі, порушення спеціальних правил, інструкцій, визначаються у таких розмірах : дорогоцінних металів - золото, у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо) - у подвійному розмірі вартості цих металів у чистому вигляді за ринковими цінами, що діють на день виявлення завданих збитків.

Згідно облікової ціни банківських металів станом на 15.01.2021 дату виявлення нестачі ювелірних виробів, ціна золота за тройську унцію становила 51647,21 грн, що в перерахунку на 1 гр. золота становить 1660,49619 грн.

Вага чистого золота у виявленій недостачі золотих виробів 585 проби, загальною кількістю 114 штук та вагою 310,44 гр. становить 181,6074 гр.

Таким чином, враховуючи встановлену законодавством підвищену відповідальність - у подвійному розмірі, позивачем вірно та з урахуванням норм чинного законодавства обраховано збитки (181,6074 гр* 1660,49619 грн.) * 2=603116,80 грн.

Колегія суддів звертає також увагу, що не погоджуючись з наданим позивачем розрахунком, ОСОБА_1 не надав власного, альтернативного, законодавчо обґрунтованого розрахунку та не скористався правом заявити клопотання про призначення відповідної експертизи з метою виявлення дійсної вартості завданих збитків.

При цьому, останнім не доведено відсутність власної недбалості як експедитора, що призвело до втрати ввірених йому ювелірних виробів, з огляду на його власні пояснення, що останні могли бути викрадені, але він цього не помітив та не вживав заходів щодо повідомлення про їх зникнення та розшук, не сповіщаючи по це роботодавця та правоохоронні органи.

Посилання ОСОБА_1 щодо відсутності доказів знаходження в нього ювелірних виробів не беруться судом до уваги та спростовуються матеріалами справи, а саме відомостями залишків станом на 15.01.2021 де зазначено перебування в нього золотих виробів в кількості 114 штук, загальною вагою 310,44 гр. Вказані відомості підписані особисто ОСОБА_1 .

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача як особи, яка несе повну матеріальну відповідальність за втрату ввірених матеріальних цінностей через допущену недбалість та визначення розміру шкоди у відповідності до спеціального закону «Про визначення розміру збитків, завданих підприємству, установі, організації розкраданням, знищенням (псуванням), недостачею або втратою дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння та валютних цінностей».

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційною скарги та скасування рішення місцевого суду як ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 13 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна С. Б. Бутенко О.В. Прядкіна