Постанова

Іменем України

05 вересня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/10036/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника Обухівської прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

на ухвалу Обухівського районного суду Київської області

від 19 квітня 2023 року про повернення позовної заяви

в складі судді Потабенко Л. В.

у цивільній справі №372/1214/23 Обухівського районного суду Київської області

за позовом керівника Обухівської прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації

до Обухівської міської ради Київської області, ОСОБА_1

про усунення перешкод у користування майном шляхом визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації права власності та повернення земельних ділянок

У С Т А Н О В И В:

В березні 2023 року позивач - керівник Обухівської прокуратури Київської області (далі - прокурор) звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Ухвалою Обухівського районного суду м. Києва від 19 квітня 2023 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилався на те, що на виконання ухвали суду про залишення позову без руху ним було подано заяву, в якій повідомлено про те, що у даній справі заявлено три вимоги немайнового характеру, за які у відповідності до вимог закону сплачено судовий збір у розмірі 8 052,00 грн при поданні позовної заяви.

Судом не враховано правові висновки Верховного Суду, наведені в постановах від 24.02.2022 у справі №910/16218/21 та від 21.12.2020 у справі №905/98/20, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №717/2052/16-ц, внаслідок чого неправильно обрахував розмір судового збору за вимоги немайнового характеру та дійшов помилкового висновку, що вимога про витребування є майновою.

За наведених обставин просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення позовної заяви розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Скаржник належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на ухвалу від 19.04.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення сторін шляхом отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 70).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 24 березня 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали без руху.

Як на підставу залишення позовної заяви без руху суд посилався на те, що в порушення вимог ч. 4 ст. 177 ЦПК України, позивач надав документ про сплату судового збору не в повному розмірі, а саме за три вимоги немайнового характеру на суму 8 052 грн, тоді як судовий збір підлягає сплаті за шість вимог немайнового характеру в сумі 16 104 грн.

Також суд посилався на те, що в порушення вимог ч. 1 ст. 176, ч. 4 ст. 177 ЦПК України позивач в позовній заяві не зазначив ціну позову та не сплатив судовий збір за вимогу майнового характеру - повернення земельних ділянок.

19 квітня 2023 року Обухівським районним судом Київської області постановлено ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви та не надав документ про доплату судового збору.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законом порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

За приписами статті 6 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 24.02.2022 у справі №910/16218/21 виклав наступні висновки: "Колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав допущеного Товариством порушення у виді недоплати судового збору та водночас погоджується з доводами скаржника про помилкову кваліфікацію судом першої інстанції заявленої ТОВ «Фермер-Агро» позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу Мін`юсту України від 13.09.2021 №3237/5 як негаторного позову поданого щодо зазначених 135 земельних ділянок. Так, повністю спростована помилкова кваліфікація судом першої інстанції заявленої Товариством однієї позовної вимоги немайнового характеру, як 135 вимог негаторного позову та зумовлене цим безпідставне покладання на позивача обов`язку доплатити судовий збір у порядку усунення недоліків позовної заяви".

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2015 у справі №717/2052/16-ц, предметом позову в якій є усунення перешкод у користуванні двома земельними ділянками, сформульовано висновок про те що: "Суддя апеляційного суду, визначаючи розмір судового збору, який підлягав сплаті за подання апеляційної скарги, вважав, що з огляду на вимоги та доводи, предметом оскарження є дві вимоги немайнового характеру, оскільки предметом спору в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном зазначено про дві земельні ділянки. Однак, судом апеляційної інстанції не враховано, що під позовною вимогою немайнового характеру розуміється передбачена законом вимога про вчинення чи утримання від вчинення певних дій чи юридичних обов`язків, яка характеризується наявністю чітко сформульованої вимоги до визначеного суб`єкта, на якого вона поширюється, при цьому предмети спору (об`єкт спірних правовідносин, якими у цій справі є земельні ділянки) та, зокрема, і кількість, в даному випадку не мають процесуального значення, оскільки останні враховуються саме при визначенні/перевірці ціни позову за вимогами майнового характеру для обрахування судового збору. Враховуючи викладене, висновок судді апеляційного суду про необхідність сплати суми судового збору за подачу апеляційної скарги, виходячи із розрахунку за дві позовні вимоги немайнового характеру, є помилковим".

Крім того, згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 21.12.2020 у справі №905/98/20, вимога щодо повернення (витребування) майна не носить майнову направленість. За результатами вирішення спору в даному випадку не відбувається зміна власника спірного майна, а захищаються його інтереси, що проявляються у зобов`язально-правовій формі щодо відповідача. Тобто позов, поданий прокурором у даній справі є немайновим, оскільки за своєю суттю позовна вимога прокурора не направлена на «збагачення» позивача.

Згідно правових висновків викладених у пункті 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 заволодіння громадянами та юридичними особами землями з обмеженим оборотом всупереч вимогам Земельного кодексу України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель з обмеженим оборотом (водного і лісового фонду) вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього кодексу (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду сформульовані у постановах від 22.05.2018 у справі №469/1203/15-ц, у постанові від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц (п.70), у постанові від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц (п. 80), у постанові від 11.09.2019 у справі №487/10132/14-ц (п. 96) та у постанові від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц (п. 45).

Власник земельної ділянки з обмеженим оборотом може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного суду від 11.09.2019 у справі №487/10132/14, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №372/1684/15).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, у даній справі виник спір щодо земельних ділянок лісогосподарського призначення, які у відповідності до вимог діючого законодавства використовуються лише для ведення лісового господарства.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор просив:

усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельними ділянками лісового фонду, загальною площею 0,6841 га, шляхом визнання недійсним рішень 46 сесії 7 скликання Першотравенської сільської ради Обухівського району Київської області від 25.09.2018 №475/1, від 10.09.2018 №472/17 та 10.09.2018 №472/16, якими затверджені проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:020:0025, :02:020:0024, :02:020:0027;

усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права користування та розпорядження земельним ділянками лісогосподарського призначення, загальною площею 0,6841 га, шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №47309143 від 11.06.2019, №47309303 від 11.06.2019 та №47309345 від 11.06.2019, стосовно права приватної власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з кадастровими номерами: :02:020:0025, площею 0,231 га, :02:020:0024, площею 0,2226 га, :02:020:0027, площею 0,2305 га;

усунути перешкоди у здійсненні Київською обласною державною адміністрацією права власності на земельні ділянки лісового фонду з кадастровими номерами :02:020:0025, площею 0,231 га, :02:020:0024, площею 0,2226 га, :02:020:0027, площею 0,2305 га, шляхом їх повернення на користь Київської обласної державної адміністрації з правом постійного користування державного підприємства «Київське лісове господарство» з незаконного володіння ОСОБА_1 .

З наведеного слідує, що позовні вимоги прокурора у даному спорі спрямовані на усунення перешкод у здійсненні Київської обласною державною адміністрацією прав користування та розпорядження спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення. За таких обставин, наслідком, у разі задоволення таких позовних вимог, стане не «збагачення» позивача, а виключно відновлення його порушених прав.

Таким чином, аналіз наведених обставин та положень закону вказує на те, що позивачем заявлено три вимоги немайнового характеру, за які у відповідності до вимог Закону України "Про судовий збір" підлягає сплаті судовий збір в сумі 8 052 грн (2 684 грн за одну немайнову вимогу).

Матеріали справи підтверджується, що при поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 8 052 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №386 від 03.03.2023 (а. с. 1).

Також, з матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду без руху позивачем було подано заяву з обґрунтуванням того, що судовий збір за подання позовної заяви сплачено у повному розмірі. Зокрема, в заяві про усунення недоліків прокурор посилався на вищевказані постанови Верховного Суду та наголошував на тому, що позовні заява містить три вимоги немайнового характеру та у зв'язку з цим правильно сплачено судовий збір в сумі 8 052 грн.

Постановляючи ухвалу про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачу, суд першої інстанції на зазначене вище уваги не звернув, не врахував правових висновків Верховного Суду, які підлягали застосуванню у даних правовідносинах, а тому висновок суду першої інстанції щодо повернення заяви з підстав невиконання позивачем вимог ухвали суду без руху та не усунення недоліків є необґрунтованим.

При таких обставинах апеляційна скарга позивача є обґрунтованою, судом першої інстанції неправильно застосовано норми процесуального права; сумніви щодо правильності їх застосування підтвердилися.

За вказаних обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженні у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 369, 374, 379, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Обухівської прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації - задовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 19 квітня 2023 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська