ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 632/617/22

провадження № 22-ц/818/1246/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2022 року ухвалене у складі судді Кочнєва О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову зазначала, що дитина мешкає разом із позивачкою без реєстрації місця проживання, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Усі витрати по утриманню дитини несе позивачка. Домовитися з відповідачем про добровільну сплату аліментів не вдалося, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду і з відповідною позовною заявою.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12.09.2022 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 05 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття та стягнуто на користь держави судовий збір за розгляд справи у суді у розмірі 992,40 грн.

Заочне рішення обґрунтовано тим, що позивачка не несе витрати по сплаті комунальних послуг на дитину, оскільки дитина зареєстрована з відповідачем за адресою його місця реєстрації, а тому такі витрати нараховуються саме відповідачу. На даний час за загальним правилом малолітні діти в Україні від сплати комунальних послуг не звільняються, більш того навіть не мають права на пільги, а відповідно по відношенню до даної справи тягар таких виплат несе відповідач. Доказів зворотного суду надано не було. Суд прийшов до думки, що розмір аліментів, які повинні стягуватися на утримання спільної дитини сторін по справі, повинен становити 1/6 з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, що відповідає принципу пропорційності цивільного процесу, зокрема досягнення розумного балансу між інтересами сторін щодо утримання спільної дитини по справі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що надані суду документи підтверджують той факт, що фактично без реєстрації дитина мешкає з позивачкою по справі у м. Первомайський Лозівського району Харківської області. Скаржник зауважила, що виходячи з того, що в ч. 5 ст. 183 СК України передбачено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право на отримання аліментів. Апелянт вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам у справі, оскільки вона несе витрати по сплаті комунальних послуг якими користується дитина за місцем її фактичного проживання, а не за місцем реєстрації.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не несе витрати по сплаті комунальних послуг на дитину, оскільки дитина зареєстрована з відповідачем за адресою його місця реєстрації, а тому такі витрати нараховуються саме відповідачу. На даний час за загальним правилом малолітні діти в Україні від сплати комунальних послуг не звільняються, більш того навіть не мають права на пільги, а відповідно по відношенню до даної справи тягар таких виплат несе відповідач. Доказів зворотного суду надано не було.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, сторони по справі перебувають у шлюбі, який бу зареєстрований 28.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції (актовий запис №1360), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 28.09.2013 року(а.с.5).

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 23.09.2015 року (актовий запис №1376)(а.с.6).

Дитина зареєстрована з відповідачем по справі з 20.01.2017 року по теперішній час, що підтверджується копією довідки департаменту реєстрації Харківської міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 02.02.2021 року (а.с.7) та відповіддю на запит суду департаменту реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.07.2022 року №988/0/282-22 та від 14.07.2022 року №1008/0/282-22 (а.с.24, 26).

Дитина фактично без реєстрації мешкає з позивачкою по справі у м. Первомайський Лозівського району Харківської області. Вказаний факт підтверджують копія довідки відділи реєстрації місця проживання виконавчого комітету Первомайської міської ради Харківської області №2410 від 21.06.2022 року (а.с.8), копія довідки комунального закладу «Первомайський ліцей №2 Первомайської міської ради Харківської області» без номеру та дати (а.с.9), копія акту від 22.06.2022 року №678, складеного відповідальними працівниками КП «Жилсервіс» Первомайської міської ради Харківської області про фактичне проживання дитини разом із позивачкою (а.с.16).

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.17 Постанови від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років складає 2 833 грн.

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної дитини сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Той факт, що дитина зереєстрована за адресою місця проживання батька, проте фактично проживає разом з матір`ю правового значення для визначення розміру аліментів не має та не звільняє відповідача від обов`язку забезпечувати належне утримання свого неповнолітньої дочки та сплачувати аліменти у розмірі визначеному законом.

Апеляційний суд також зазначає, що судом не було взято до уваги того факту, що відповідач не надав до суду доказів своєї неспроможності сплачувати аліменти в розмірі і частки від його доходів.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - зміні в частині визначення розміру аліментів що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітньої дитини сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме з відповідача на користь позивача належить стягнути аліменти на утримання дитини у розміір з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 05 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2022 року - змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини сторін по справі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку при щомісячному нарахуванні, починаючи стягнення з 05 липня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 12 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук