Справа № 643/1191/23
Провадження № 2/643/505/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
23.08.2023 м. Харків
Московський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Новіченко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Єрмакової А.О.,
представника позивача: Кравцової С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк»
до 1. ОСОБА_1
2. ОСОБА_2
про стягнення 394 183, 01 грн.,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі позивач) звернулося до Московського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач-1), ОСОБА_2 (далі відповідач-2), в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачів 394 183, 01 грн., з яких 64 384, 10 грн. 3% річних та 329 798, 91 грн. інфляційні втрати.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток за адресами реєстрації їх місця проживання, які були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».
Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
З аналізу пунктів 99, 99-1, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, слідує, що у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику з відповідною відміткою.
До повноважень суду не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат вибув», «адресат відсутній» і т. п., з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду.
Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.
Зокрема, відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч. 4 ст. 223 ЦПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідачів та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
У судовому засіданні 23.08.2023 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
28.04.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, та відповідачем-1 було укладено Договір кредиту № 820/2-27/21/04-6/099, на підставі якого відповідачу-1 було надано кредит у розмірі 78 710, 00 доларів США.
В забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 28.04.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено Договір поруки № 820/3-27/21/02-6/186, за умовами якого відповідач-2 поручився солідарно відповідати за виконання відповідачем-1 зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій у розмірі та у випадках, передбачених договором кредиту № 820/2-27/21/04-6/099 від 28.04.2006.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27.10.2014 у справі № 643/10686/14-ц стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 820/2-27/21/04-6/099 від 28.04.2006 у розмірі 717 205, 76 грн.

Оскільки вищевказане судове рішення відповідачами не виконано, заборгованість не погашена, позивачем нараховано та заявлено до стягнення:

- 3% річних за період з 08.12.2019 року по 08.12.2022 року у розмірі 64 384, 10 грн.;

- інфляційні втрати за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року у розмірі 329 798, 91 грн.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу приписів ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й інші юридичні факти.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Разом з цим, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з грудня 2019 року по жовтень 2022 року у розмірі 329 798, 91 грн. та 3% річних за період з 08.12.2019 року по 08.12.2022 року у розмірі 64 384, 10 грн., суд вважає його арифметично невірним та таким, що не повністю відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан в Україні, і наступними Указами воєнний стан був продовжений, а Указом Президента № 254/2023 від 01.05.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Проте, всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат за період з березня 2023 року жовтень 2022 року та 3% річних за період з 24.02.2022 року по 08.12.2022 року.

Крім того, як вбачається з рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.10.2014 у справі № 643/10686/14-ц з відповідачів як солідарних боржників було стягнуто заборгованість у розмірі 717 205, 76 грн., яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 41 676, 65 доларів США 65 центів, що складає 478 439, 30 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 17 627, 38 доларів США, що складає 206 165, 28 грн., пені за прострочення терміну повернення кредиту у розмірі 527, 34 доларів США, що складає 6 167, 58 грн., пені за прострочення терміну повернення відсотків у розмірі 1 490, 59 доларів США, що складає 17 433, 59 грн.

Таким чином, з ухваленням рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.10.2014 у справі № 643/10686/14-ц, яким стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 820/2-27/21/046/099, зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, тому позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за час прострочення.

Проте, суд зазначає, що у разі коли судовим рішенням з боржника стягнуто суму неустойки (штрафу, пені), то правова природа відповідної заборгованості саме як неустойки у зв`язку з прийняттям такого рішення залишається незмінною, і тому на неї в силу припису частини другої статті 550 ЦК України проценти не нараховуються. При цьому обов`язок сплатити суму неустойки (штрафу, пені) за невиконання зобов`язання не є зобов`язанням в розумінні положень частини першої статті 509 ЦК України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин статті 625 ЦК України. Інфляційні витрати, передбачені ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого є як основна сума заборгованості, так і проценти за користування кредитними коштами, встановлені договором.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2129цс16, постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 539/1937/16-ц.

Отже, у розумінні наведених приписів, позивач вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та 3% річних до повного виконання грошового зобов`язання, до якого входить сума заборгованості, яка складається із тіла кредиту у розмірі 487 439, 30 грн. та заборгованість за відсотками у розмірі 206 165, 28 грн., а всього 693 604, 58 грн., за мінусом частково здійсненої оплати у розмірі 1 826, 89 грн. Тобто базою нарахування має бути заборгованість у розмірі 691 777, 69 грн.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що інфляційні втрати та 3% річних за користування грошовими коштами нараховані ним на загальну суму заборгованості 717 205, 76 грн., яка стягнута на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 27.10.2014 у справі № 643/10686/14-ц, за мінусом часткової оплати у розмірі 1 826, 89 грн., а саме 715 378, 87 грн., тобто як на основну суму заборгованості за тілом кредиту і відсотками, так і на пеню, що свідчить про неврахування позивачем зазначених вимог закону та обставин справи і помилковість наведених розрахунків.

Отже, сума боргу відповідачів за кредитним договором, на які слід нараховувати інфляційні збитки та 3 % річних слід рахувати із суми 691 777, 69 грн.

При цьому, здійснюючи перерахунок розміру інфляційних втрат суд керується методикою розрахунку інфляційних втрат, наведеною у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 23.09.2021 у справі №924/2/21, від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Підсумовуючи вищевикладене, за розрахунком суду розмір 3% річних за період з 08.12.2019 року по 23.02.2022 року складає 45 941, 62 грн. ((691 777, 69 грн. х 24 дні х 3%/365) + (691 777, 69 грн. х 366 днів х 3%/366) + (691 777, 69 грн. х 365 днів х 3%/365) + (691 777, 69 грн. х 54 дні х 3%/ 365)), а розмір інфляційних втрат за період з грудня 2019 року по лютий 2022 року 141 405, 29 грн., які підлягають стягненню з відповідачів.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України).

Разом з цим відповідачі не скористалися правом на подання відзиву на позов впродовж встановленого строку. При цьому, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження того, що відповідачі були позбавлені можливості у порядку частини 4 статті 83 Цивільного процесуального кодексу України письмово та завчасно повідомити суд про неможливість подання у встановлений законом строк доказів та об`єктивних причини, з яких такі докази не могли бути подані у зазначений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем.

За таких обставин, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідачів пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265, 280, 284 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 3% річних у розмірі 45 941 (сорок п`ять тисяч дев`ятсот сорок одну) грн. 62 коп., інфляційні втрати у розмірі 141 405 (сто сорок одну тисячу чотириста п`ять) грн. 29 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 405 (одну тисячу чотириста п`ять) грн. 10 коп.

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 405 (одну тисячу чотириста п`ять) грн. 10 коп.

6. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

7. Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

8. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

9. Позивач: Акціонерне Товариство «Сенс Банк» (, м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 100).

10. Відповідач-1: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

11. Відповідач-2: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 04.09.2023 року.

Суддя Н.В. Новіченко