Справа № 306/1306/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 серпня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Джуги С. Д., Кожух О. А.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Свалявської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2022 року, повний текст судового рішення складено 01.12.2022, ухвалене суддею Вінер Е. А.,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Свалявської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно.

Позов обґрунтувала тим, що з 2001 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , у якому в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначала, що батькам її чоловіка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі виписки з рішення виконавчого комітету Дусинської сільської ради Свалявського району від 18.09.2006 за № 73 «Про видачу свідоцтва про право власності на будинок» належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати її чоловіка ОСОБА_5 унаслідок чого відкрилася спадщина. На час смерті ОСОБА_5 у цьому будинку проживали: чоловік померлої ОСОБА_6 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ), її син ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ), вона як невістка, внуки ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і правнук ОСОБА_7 .

Указувала, що вона як дружина померлого свого чоловіка ОСОБА_2 , який був прийняв спадщину на спадкове майно після смерті своєї матері, є спадкоємицею першої черги.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 25.11.2022 у задоволенні цього позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду позивачка ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Скарга мотивавана тим, що відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не врахував те, що вона разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 із дня укладення шлюбу проживали у спірному житловому будинку та з 01.12.2006 і до тепер є зареєстрованою в ньому, про що свідчить відповідний запис у будинковій книзі.

Указувала і на те, що цей будинок побудував дід її чоловіка ОСОБА_8 , після смерті якого зазначений будинок, на підставі ст. 549 ЦК України (1963 року) успадкувала дочка померлого ОСОБА_5 (матір її чоловіка), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 . Унаслідок її смерті відкрилася спадщина й, як наслідок, її чоловік ОСОБА_2 успадкував за нею половину цього будинку як спадкоємець першої черги за законом.

ІНФОРМАЦІЯ_7 її чоловік ОСОБА_2 помер, а тому в неї, як спадкоємиці першої черги за чоловіком, виникло право на спадщину, тобто на половину спірного житлового будинку.

Також ІНФОРМАЦІЯ_4 помер і батько її чоловіка ОСОБА_6 , після смерті якого право на спадкування у порядку спадкової трансмісії (ст. 1276 ЦК України) від її померлого чоловіка перейшло до неї та її дітей. Отже, у неї та її дітей виникло право на спадкування і другої половини цього будинковолодіння. Водночас її діти подали місцевому суду заяви про відмову від своїх часток у спадщині на її корить, однак ці заяви судом першої інстанції враховані не були.

Зазанчала і те, що її представником адвокатом Гуштаном Г.Г. було подано до суду клопотання про витребування з ДП КУП «Свалявське міське бюро технічної інвентаризації» довідки про реєстрацію свідоцтва про право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 (на підставі рішення виконавчого комітету Дусинської сільської ради від 18.09.2006 за №73) та належно завірені копії документів, які слугували підставою для такої реєстрації. Проте місцевий суд обмежився лише інформацією наданою з Відділу «ЦНАП» Свалявської міської ради Закарпатської області.

З огляду на наведене просила оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити. Водночас просила поновити їй строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 24 січня 2023 року, зокрема поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 25.11.2022.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач Свалявська державна нотаріальна контора Закарпатської області не скористалася.

У судовому засіданні представник позивачки (апелянтки) ОСОБА_1 адвокат Гуштан Г.Г. апеляційну скаргу підтримав із підстав наведених у ній, просив таку задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача Свалявської державної нотаріальної контори Закарпатської області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Водночас 17 квітня 2023 року на адресу Закарпатського апеляційного суду від Свалявської державної нотаріальної контори надійшла «відповідь на судову повістку про виклик», в якій міститься прохання розглянути цю справу за відсутності представника Свалявської державної нотаріальної контори. З огляду на це неявка представника відповідача, на переконання колегії суддів та відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника апелянтки (позивачки) ОСОБА_1 адвоката Гуштана Г.Г., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у задоволенні цього позову ОСОБА_1 суд першої інстанції керувався тим, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. У такому випадку до спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності в установленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно. Отже, місцевий суд виснував, що позивачка не довела належними доказами те, що її чоловік ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та тесть ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримали відповідний правовстановлюючий документ на спірний будинок, а відтак це унеможливлює визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом права власності на вказане нерухоме майно.

Проте колегія суддів із цими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із неправильним застосуванням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що з 10 лютого 2001 року позивачка ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_2 у зареєстрованому між собою шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 10.02.2001 (а.с.33).

У цьому шлюбі в них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.17, 29).

Батьками ОСОБА_2 (чоловіка позивачки) були ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (а.с.15).

Мати ОСОБА_2 ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що свідчить свідоцтво про її смерть серії- НОМЕР_2 від 11.05.2006 (а.с.19).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 помер і його батько ОСОБА_6 (а.с.20, 21).

Відповідно до відомостей із будинкової книги по АДРЕСА_1 , померлі ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) та ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) були зареєстровані за вказаною адресою. За цією ж адресою зареєстрована і позивачка ОСОБА_1 разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також онуком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.6-12).

Рішенням Виконавчого комітету Дусинської сільської ради Свалявського району Закарпатської області від 18 вересня 2006 року за № 73 вирішено видати свідоцтво про право власності на будинковолодіння громадянину ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4).

Як убачається з листа відділу «Центр надання адміністративних послуг» Свалявської міської ради Закарпатської області від 16.11.2022 за № 1059, то за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстрація права власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Дусинської сільської ради від 18.09.2006 № 73, за ОСОБА_6 є відсутня (а.с.76).

Відповідно до інформації зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), спадкові справи за померлими ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , не заведені та інформація у Спадковому реєстрі щодо них є відсутня (а.с.57-59).

Звертаючись до суду з цим позовом до Свалявської державної нотаріальної контори Закарпатської області, позивачка ОСОБА_1 не зазначила у чому саме полягає її спір з цією державною нотаріальною конторою, у чому виразилося порушення, невизнання або оспорювання Свалявською державною нотаріальною конторою Закарпатської області її майнових прав, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що вона належним чином зверталася до відповідача з метою здійснення дій, необхідних для набуття в порядку спадкування права власності на спірний будинок, та нотаріальною конторою було порушено, не визнано чи оспорено її права.

Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 (провадження № 61-3521св20) зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи невчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен ураховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд установив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, й у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою позивача.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, окрім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2021 року в справі № 226/817/19 (провадження № 61-6327св20) зроблено висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18), Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, на переконання колегії суддів, у цій справі позов ОСОБА_1 подано до неналежного відповідача Свалявської державної нотаріальної контори Закарпатської області, оскільки в даному випадку належними відповідачами могли би бути інші спадкоємці (спадкоємець), які (який) прийняли спадщину, а у випадку їх (його) відсутності чи усунення їх (його) від права на спадкування, неприйняття ними (ним) спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем має бути відповідний орган місцевого самоврядування».

За таких обставин у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити не внаслідок недоведеністю нею своїх позовних вимог, як помилково вважав місцевий суд, а слід відмовити у задоволенні її позову через пред`явлення такого до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає частково слушними, оскільки вони частково ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин оскаржене рішення суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з одночасним ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 через пред`явлення такого до неналежного відповідача.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2 433,00 грн (а.с.90) слід покласти на позивачку-апелянтку ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 25 листопада 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Свалявської державної нотаріальної контори Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 серпня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді