Справа № 405/269/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про відшкодування майнової шкоди незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності справа № 1106/3878/12 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просить стягнути з Державного казначейства України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 400 000 грн. та моральної шкоди в сумі 800 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на її користь з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Позов обґрунтовує тим, що Долинським районним судом Кіровоградської області за заявою ОСОБА_2 було порушено в порядку КПК України 1960 року, кримінальну справу проти неї за ч.1 ст. 125 КК України № 1106/3878/2012, остаточною, кінцевою метою справи було визнати її недієздатною. Кіровоградське обласне управління, а тоді, міліції та Кіровоградська обласна прокуратура, умисно, з метою укриття тяжкого злочину ОСОБА_2 не порушували кримінальну справу за її заявою про тяжкий злочин ОСОБА_2 , насильницький грабіж ОСОБА_2 її фотоапарату. Вона багато раз зверталася до цих установ зі зверненнями про вищевказані обставини. Жодна з цих установ ніяк не реагувала на її заяви про грабіж 07.10.12 року. І тільки після її звернення із заявою особисто в м. Київ до Кабінету Міністрів України була порушена кримінальна справа, провадження № 0043 від 29.11.12 року. За її заявою, при тих же самих обставинах, було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 176 КК України (грабіж) ОСОБА_2 , котра звернулася до суду з клопотанням про закриття справи у зв`язку із закінченням строків давності Більше п`яти років суди та прокуратура умисно затягували розгляд цієї справи відбираючи її право на всі життєві потреби та відбираючи її здоров`я.

В ухвалі від 14.01.2020 року провадження № 11-кп/821/194/20 Черкаського апеляційного суду арк. № 2 сказано дослівно: «...до неї (до ОСОБА_3 ) із-за спини підійшла ОСОБА_2 )....» тобто напад був із-за її спини і вона є невинною в тому, в чому її обвинувачували.

Внаслідок умисних, узгоджених, протиправних дій суддів, прокурорів, слідчих її життя було перетворено в суцільне знущання правоохоронців над нею. Метою таких протиправних дій було шляхом фальсифікації документів визнати її недієздатною і вона розуміє трагічність наслідків ситуації. У кожного із діючих осіб був свій мотив, серед цих мотивів був і мотив заволодіти її майном. Для того щоб не допустити вищевказаного та врятувати своє життя, вона вимушена була весь час, до закриття справи за терміном давності, бути в Києві. Не маючи ні коштів проживання, ні хоч би якоїсь можливості десь переспати вона неймовірно страждала, ночувала де прийдеться за що платила, на їжу не було грошей, бо всю пенсію у неї відбирали особи з села Олександрівка Долинського району Кіровоградської області. Про ліки не могло мови бути, по невідкладні допомозі в Києві (камені в нирках) вона попала в лікарню, не маючи ліків вийшла з лікарні, ледве тримаючись на ногах, так було знищено її здоров`я. Вона не мала доступу ні до чого свого: ні до квартири в Кіровограді, ні до своєї хати в селі Олесандрівка Долинського району, бо міліція її шукала навіть у маршрутках, залишалася без коштів на існування.

У неї було велике господарство, котре вона наживала майже двадцять років важкою працею, якому була нанесена, безжально, непоправна шкода. Враховуючи вищесказані конкретні обставини, характер моральних страждань, їх наслідки, та розмір матеріальної шкоди та інші негативні впливи внаслідок притягнення її до кримінальної відповідальності не може бути меншим, ніж заявлено в позову, посилаючись на вказані обставини, просила задовольнити позов.

Ухвалою суду 19.01.2023 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

13.02.2023 року відповідачем Державною казначейською службою України подано відзив на позов.

16.02.2023 року відповідачем Кіровоградською обласною прокуратурою подано відзив на позов.

23.02.2023 року відповідачемГоловним управлінням Національної поліції в Кіровоградській області також подано відзив на позов.

Ухвалою суду від 25.07.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові та просила позов задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явились, надали суду клопотання про розгляд справи без їх участі та підтримання позицій, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

В судовому засіданні встановлено, щоДолинським РВ УМВС України в Кіровоградській області до ЄРДР 29.11.2012 року внесено відомості № 0000043 за заявою ОСОБА_1 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України за фактом відкритого заволодіння її майном (фотоапаратом) жителькою с. Олександрівка Долинського району Кіровоградської області ОСОБА_2 . Згодом, Долинським РВ УМВС України в Кіровоградській області до ЄРДР 04.03.2013 року внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення № 0000315 передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . У подальшому, 22.03.2013 року матеріали вказаних кримінальних проваджень об`єднані в одне провадження № 0000043. З метою встановлення обставин вчинених кримінальних правопорушень процесуальним прокурором у кримінальному провадженні 22.04.2013 року наданні для виконання слідчому письмові вказівки.

У ході проведення досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні крім інших слідчих дій призначено та проведено судово-медичну експертизу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , щодо встановлення ступеня тяжкості та механізму нанесення тілесних ушкоджень. За результатами досудового розслідування 02.11.2013 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України та 04.11.2013 року обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України направлено для розгляду до суду.

Ухвалою Новгородківського районного суду Кіровоградської області № 393/1157/13-к від 12.09.2014 року обвинувальний акт відносно ОСОБА_2 повернуто прокурору для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області № 11-кп/781/828/14 від 28.10.2014 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, ухвалу Новгородківського районного суду Кіровоградської області № 393/1157/13-к від 12.09.2014 року. Згодом, через неможливість утворення складу суду для розгляду обвинувального акту у зазначеному кримінальному провадженні, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області № 393/1157/13-к від 15.12.2014 року прийнято рішення про направлення кримінального провадження для розгляду до Ленінського районного суду м. Кіровограда.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда № 393/1157/13-к від 23.12.2014 року обвинувальний акт повернуто прокурору для усунення недоліків. За результатами розгляду апеляційної скарги прокурора 05.02.2015 року апеляційною інстанцією скасовано ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда № 393/1157/13-к від 23.12.2014 року та призначено новий судовий розгляд у тому ж складі суду.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда № 393/1157/13-к від 22.08.2018 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0000043 закрито.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 21.03.2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22.08.2018 року скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд у той же суд в іншому складі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження №0000043 закрито.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 14.01.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року залишено без задоволення.

Крім цього, постановою Долинського районного суду Кіровоградської області від 12.11.2012 року порушено кримінальну справу за заявою приватного обвинувачення ОСОБА_2 проти ОСОБА_1 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (справа № 1106/3878/2012). Постановою Долинського районного суду Кіровоградської області № 1106/3878/2012 від 21.10.2013 року направлено матеріали кримінальної справи за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_2 за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України прокурору Долинського району Кіровоградської області для провадження досудового слідства. Матеріали зазначеної кримінальної справи 28.10.2013 року за № 02-3463 направлено до Долинського РВ УМВС в Кіровоградські області та 06.11.2013 року до ЄРДР Долинським РВ УМВС внесено відомості № 00001106 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

На підставі постанови Апеляційного суду Кіровоградської області № 1106/3878/2012 від 12.11.2013 року кримінальне провадження № 00001106 - закрито, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Матеріали закритого кримінального провадження направлено до Бобринецького районного суду. За результатами розгляду кримінальної справи за скаргою приватного обвинувачення ОСОБА_2 за обвинуваченням ОСОБА_1 , постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області № 405/547/14-к від 20.10.2014 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальну справу відносно останньої провадженням закрито у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» (зі змінами) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1. незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2. незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3. незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених Законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених в частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Статтею 2 вказаного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

1. постановлення виправдувального вироку;

1-1. встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів;

2. закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутність у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати;

4. закриття справи про адміністративне правопорушення.

Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених п. 1-1 частини 1 цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Згідно ст. 3 цього Закону, у наведених в ст. 1 цього Закону випадках, громадянинові відшкодовуються:

1. заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2. майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3. штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4. суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги;

5. моральна шкода.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державною у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Як вбачається з постанови № 403/547/14-к від 20.10.2014 року, ОСОБА_1 звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності саме за її клопотанням, при цьому, їй роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. ст. 7-1, 11-1 КПК України в редакції 1960 року, ст. 49 КК України є звільненням від кримінальної відповідальності за не реабілітуючими підставами, вона пояснила, що розуміє наслідки закриття кримінального провадження у зв`язку із строками давності та наполягала на закритті кримінального провадження.

З огляду на норми статті 2 Закону, закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою обставиною, та не дає права позивачу на відшкодування моральної шкоди.

За приписами ч. 2 ст. 50 ЦПК України участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України якщо позов подано до кількох відповідачів позовна заява повинна містити вимоги щодо кожного з них.

Позовна заява ОСОБА_1 не містить конкретних вимог до кожного з відповідачів. В судовому засіданні їй роз`яснювалось право скористатись правовою допомогою.

У своєму позові, ОСОБА_1 зазначає, що тривалий час змушена була переховуватись від органів досудового розслідування, у наслідок чого було нанесено непоправної шкоди її здоров`ю та втрачено все майно, проте жодних доказів на підтвердження своїх вимог не надає.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із вказаної норми статті, зокрема, вбачається, що обов`язок доведення полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, які орієнтовані на те, щоб скласти певні юридичні обставини у справі. Обов`язок доведення зумовлюється настанням для особи несприятливих правових наслідків у разі невиконання або неналежного його виконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по доведенню фактів, якими вона обґрунтовує свої вимоги.

Позивачем не надано суду жодного доказу на обґрунтування вимог щодо спричинення їй матеріальної шкоди. Як пояснила позивач в судовому засіданні, вона не заперечує щоб суд відмовив в задоволенні її позову в цій частині.

Враховуючи вище викладене, розмір матеріальної шкоди, заявленої позивачем до відшкодування, у сумі 400 000 грн. є не обгрунтованим, позовні вимог задоволенню не підлягають.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Позивачем не надані обґрунтування та не доведено відповідно до п.5 Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» наявність завданої їй моральної шкоди, необхідність застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків, здоров`я і відновлення стосунків з оточуючими.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 звільнена від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності за її клопотанням, за не реабілітуючими підставами. Доказів неправомірності або незаконності дій відповідачів позивачем не надано, факт закриття справи не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування їй моральної шкоди.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, Кіровоградської обласної прокуратури про відшкодування майнової шкоди незаконним притягненням ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності справа № 1106/3878/12 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду- відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення в повному обсязі виготовлено 01.09.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Державна казначейська служба України, 01601 м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, 25006 м. Кропивницький,вул. Віктора Чміленка, 41.

Кіровоградська обласна прокуратура, 25006 м. Кропивницький, пр. Європейський, 4.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко