Справа № 456/3905/23
Провадження № 2-о/456/135/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Гули Л. В.

з участю секретаря Зозуляк К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Заявниця ОСОБА_1 просить встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Моршині Львівської області померла її бабуся ОСОБА_2 . 21.12.2004 між нею та померлою було укладено спадковий договір, згідно з яким ОСОБА_2 заповіла їй 60/100 часток житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 . Державний нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав пропуску нею визначеного законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку з чим вона змушена звертатись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Заінтересована особа правом на подання відзиву не скористалася.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 27 липня 2023 року головуючим суддею в справі визначено суддю Гулу Л.В. /а.с. 14/

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 28.07.2023 заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08.08.2023. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права /а.с. 15/.

Розгляд справи по суті відбувся 30.08.2023 за участі заявниці ОСОБА_1 .

Заявниця ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги заяви підтримала в повному обсязі та просила такі задовольнити.

Представник заінтересованої особи - Моршинської міської ради подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши та дослідивши письмові докази по справі, які мають юридичне значення для її розгляду, вважає, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується копією свідоцтва про смерть, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , про що 17.11.2014 виконавчим комітетом Моршинської міської ради Львівської області складено відповідний актовий запис № 62 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 /а.с. 8/.

Спадщина відкрилася в цей же день відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України.

Судом встановлено, що до складу спадщини ОСОБА_2 входять земельні ділянки, що в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га та для ведення садівництва площею 0,0585 га, що підтверджується Державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 438256 та серії ЯА № 438255 від 18.08.2005, а також 60/100 часток житлового будинку в АДРЕСА_1 /а.с. 10-11/.

Згідно із спадковим договором від 21.12.2004 ОСОБА_2 передає після своєї смерті у власність ОСОБА_1 60/100 частин житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 9/.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.1976 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказано батьками ОСОБА_5 /а.с. 7/.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 10.08.1996 в Лисовицькій сільські раді Стрийського району зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_7 /а.с. 19/.

З довідки № 739 від 19.07.2023, виданої виконавчим комітетом Моршинської міської ради, судом встановлено, що ОСОБА_1 на момент смерті баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживала разом з нею по АДРЕСА_1 /а.с. 13/.

Оглядом матеріалів витребуваної спадкової справи № 355/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 встановлено, що вищезгаданий спадковий договір від 21.12.2004 не скасований та наявний ступінь споріднення між спадкодавцем та заявницею: бабця-онука /а.с. 26-40/.

Відповіддю завідувача Стрийською ДНК № 685/02-14 від 13.07.2023 на заяву ОСОБА_1 відмовлено заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 60/100 часток житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 у зв`язку з пропуском передбаченого ст. 1270 ЦК України шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутності підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини /а.с. 12/.

Відтак судом встановлено, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено строк для прийняття спадщини та відсутнє підтвердження постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При вирішенні заявлених вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявниці за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що вона не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Надані заявницею докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета заявлених вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність прав на спадкове майно.

Так, судом встановлено та підтверджується копіями паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 12.11.1976, свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ; матеріалами спадкової справи № 355/2023 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , що заявниця ОСОБА_1 є онукою спадкодавця ОСОБА_2 , яка звернулась до нотаріуса з відповідною заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, 60/100 частин житлового будинку та земельні ділянки, що за адресою: АДРЕСА_1 , заповітом не обтяжені /а.с. 5-7, 19, 26-40/

З відповіді № 685/02-14 від 13.07.2023, наданої ОСОБА_1 завідувачем Стрийською ДНК за місцем знаходження спадкового майна та за місцем відкриття спадщини на її заяву № 930 від 13.07.2023, судом встановлено факт звернення заявниці ОСОБА_1 до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті бабці та відмови у видачі такого у зв`язку пропуском встановленого ст. 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини /а.с. 12/.

Проте в поданій до суду заяві та в судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 ствердила, що на день смерті бабці ОСОБА_2 постійно проживала без реєстрації разом з нею в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки остання, будучи особою похилого віку, за станом свого здоров`я потребувала стороннього догляду та допомоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що з 1980 року ОСОБА_1 проживала разом з бабцею ОСОБА_2 в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки її бабця ОСОБА_2 через свій похилий вік та за станом здоров`я потребувала стороннього догляду та допомоги. Після смерті бабці продовжує проживати за вказаною адресою.

У суду немає підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідком. Даних про яку-небудь зацікавленість свідка в результаті розгляду справи немає, її покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах.

Зокрема, з довідки 739 від 19.07.2023, виданої виконавчим комітетом Моршинської міської ради, встановлено, що ОСОБА_1 на момент смерті баби ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично проживала разом з нею по АДРЕСА_1 .

Встановлення даного факту необхідно заявниці для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Беручи до уваги, що заявниця позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Відтак судові витрати слід віднести на рахунок заявниці.

Керуючись ст. 293, 294, 315, 319, 354ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини постійно проживала в АДРЕСА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.09.2023.

Суддя Л.В.Гула