Справа № 202/7321/22
Провадження № 2/202/448/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання - Калантаєнко Д.В.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, -

І. Стислий виклад позиції позивача.

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом за результатом розгляду якого просила, у порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за кожною із сторін по справі право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1998 року по 2021 року. Під час шлюбу у сторін народилось двоє дітей, які наразі проживають з позивачем. За час перебування у зареєстрованому шлюбі сторони придбали спірну квартиру на ім`я відповідача. Позивач вважає, що спірна квартира є спільно сумісним майном оскільки придбана у шлюбі.

Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явились, повідомлені належним чином.

ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

18 липня 1998 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син, ОСОБА_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька, ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

28 липня 2006 року ОСОБА_2 набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 94,7 кв.м., на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Зайченко І.А.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 1 квітня 2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішення набрало чинності 6 травня 2021 року.

ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.

Такий же висновок застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 у справі № 6-843цс16.

Отже, спірне нерухоме майно набуте подружжям під час перебування у шлюбі, належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

В той же час, якщо один із подружжя заперечує або не визнає права іншого з подружжя на набуте у шлюбі майно, та вважає його особистою приватною власністю, такій особі слід довести відповідні обставини.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що жодною із сторін не спростовано презумпцію права спільності власності на вказане нерухоме майно, квартира набута в інтересах сім`ї, під час перебування у шлюбі, а тому належить сторонам на праві спільної сумісної власності, у якому частки майна дружини та чоловіка є рівними, в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме поділу квартири у рівних частках.

Так, вирішуючи позов по суті, суд, також, звертає увагу, що відповідно до положень ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 60-71, СК України, статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 912, 75 грн.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення виготовлено 04 вересня 2023 року о 16 год.00хв..

Суддя Г.О. Кухтін