Справа № 496/5151/22
Провадження № 2/496/341/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Трушиної О.І.

за участю секретаря Попової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Біляївського районного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

09.08.2023 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання, в якому він просить витребувати від ТОВ «ІНФОКС» філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (код ) перелік наступних доказів (документів): 1) дозвіл на спеціальне водокористування, наданий первинному водокористувачу ТОВ «ІНФОКС» філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», , територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства; 2) ліцензію на право суб`єкта господарювання ТОВ «ІНФОКС» філія «ІНФОКСВОДОКАНАЛ», , щодо провадження виду діяльності з водопостачання та централізоване водовідведення надану Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) у повному обсязі статут ТОВ «ІНФОКС» (); 4) у повному обсязі Положення про філію «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» (); 5) у читаємому стані або оригінал акта державної реєстрації у Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців на філію «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» ().

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але подав до суду клопотання, в якому просив справу розглянути у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив клопотання про витребування доказів задовольнити та розглянути справу без його участі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про витребування доказів задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Ч. 3 ст. 83 ЦПК України встановлено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно з ч.8 ст.83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

Згідно з ч.1 ст.126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 14.11.2022 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Слід зазначити, що визначення порядку розгляду справи, встановлення процесуальних строків на подання сторонами відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив, порядок їх подання, встановлені вищезазначеною ухвалою суду від 14.11.2022 року, яка була направлена відповідачу у передбаченому ЦПК України порядку.

Вказану ухвалу з додатками відповідач ОСОБА_1 отримав 22.12.2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34).

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 протягом досить тривалого періоду часу не вживав дії щодо звернення до суду у даній справі з відповідним клопотанням.

Однак, з даним клопотанням відповідач звернувся до суду лише 09.08.2023 року, тобто більше ніж через сім місяців після отримання вказаних документів.

Суд критично розцінює доводи ОСОБА_1 , що для складання та подання відзиву йому необхідні докази правосуб`єктності належної господарської діяльності позивача, що в свою чергу він вважає поважною підставою для пропуску процесуального строку у даній справі, оскільки такі документи містяться в матеріалах справи і відповідач з ними ознайомився.

Інших поважних причин неподання вказаних документів відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

При цьому, до заявленого клопотання про витребування доказів відповідачем не додано належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність пропуску такого строку.

Як зазначалося вище, відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Аналіз змісту наведеної норми дає підстави для висновку, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для відповідача подати до суду певний процесуальний документ у встановлений законом строк. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Суд вважає, що наведені у клопотанні доводи про наявність поважних причин пропущення процесуального строку, не є поважними та істотними, оскільки ніяким чином не перешкоджали ОСОБА_1 після отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі подати клопотання про витребування зазначених вище документів.

Відповідно до приписів ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст.10 ЦПК України суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Так, згідно з п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в п.1 ст.6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя, в тому числі щодо виконання судового рішення, як завершальній стадії судового розгляду. При цьому Україна, як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях, здійснюючи тлумачення положень Конвенції, неодноразово наголошував, що право на доступ до правосуддя, закріплене у ст.6 Конвенції, не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашінгдейн проти Великої Британії», рішення від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України»).

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року «Трух проти України»).

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими, буде порушувати законні права та інтереси сторін і суперечити принципам рівності сторін та юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України», п. 53 рішення ЄСПЛ від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України»).

Аналіз наведених рішень ЄСПЛ свідчить про те, що п.1 ст.6 Конвенції гарантує справедливий судовий розгляд не тільки позивачу, а й іншій стороні - відповідачу, в тому числі при вирішенні питання про поновлення строків для вчинення процесуальних дій.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 753/17563/19 та від 23 грудня 2020 року у справі № 557/94/19.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2,4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання про витребування доказів не подане у строк, передбачений ч.3 ст. 83 ЦПК України без поважних причин, тому підлягає задоволенню не підлягає з підстав, наведених вище.

Відмова суду у поновленні встановленого законом процесуального строку ґрунтується на законі та переслідує легітимну мету, а також має розумний ступінь пропорційності між застосованими засобами і поставленою метою та не суперечить принципу рівності сторін.

Керуючись ст. 76, 83, 84 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.І. Трушина