Справа №359/384/23
Провадження №2/359/945/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку

встановив:

1. Зміст доводів пред`явленого позову.

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовувала його тим, що вона була власницею 1/2 частки в домоволодінні по АДРЕСА_1 . 25 липня 2016 року ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір дарування 1/2 частини житлового будинку, за яким вона безоплатно відчужила у власність відповідача 1/2 частку у вказаному домоволодінні. Позивач посилається на те, що в той період часу в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №752/2506/16-ц за ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів 855215 гривень 84 копійок. Для того, щоб запобігти набуття ОСОБА_4 права власності на 1/2 частки в домоволодінні, що належала позивача, у випадку задоволення вказаного позову, ОСОБА_2 уклала з ОСОБА_3 договір дарування 1/2 частини житлового будинку. Цей договір є фіктивним, оскільки він був укладений без наміру створення правових наслідків.

Тому ОСОБА_2 просить суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку, укладений між нею та ОСОБА_3 , а також скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. №30623009 від 25 липня 2016 року про державну реєстрацію за відповідачем права власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

2. Інформація про рух цивільної справи.

Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 січня 2023 року (а.с.20) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_2 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 16 січня 2023 року (а.с.24-25) було залишено без руху позов та надано ОСОБА_2 строк для сплати судового збору.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 17 лютого 2023 року (а.с.35) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 10 травня 2023 року (а.с.61) було закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 6 червня 2023 року (а.с.87-88) було ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були залучені до участі у розгляді цивільної справи якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

3. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позов та наполягала на його задоволенні.

ОСОБА_3 не з`явилась у судове засідання та подала заяву про визнання нею позову (а.с.83-84).

ОСОБА_4 не з`явився у судове засідання та подав клопотання (а.с.123), в якому він просить розглянути цивільну справу в його відсутності.

ОСОБА_5 також не з`явився у судове засідання. Він неодноразово повідомлявся про час та місце розгляду цивільної справи, що підтверджується відповідно судовою кореспонденцією (а.с.102, 113).

4. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 15 червня 2023 року (а.с.66-68) за ОСОБА_2 було визнано право власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

25 липня 2016 року позивач уклав з ОСОБА_3 договір дарування 1/2 частини житлового будинку (а.с.8), за яким ОСОБА_2 безоплатно відчужила у власність відповідача її 1/2 частку у вказаному домоволодінні.

На підставі цього договору рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. №30623009 від 25 липня 2016 року за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №319134044 від 28 грудня 2022 року та №343786719 від 22 серпня 2023 року (а.с.15-16, 121-122).

Правовідносини регулюються главою 16 «Правочини» розділу IV «Правочини. Представництво» книги І «Загальні положення» ЦК України.

5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року (а.с.10-12), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2016 року (а.с.13-14), було відмовлено у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в розмірі 855215 гривень 84 копійок. Ці обставини свідчать про те, що станом на день укладення оспорюваного договору, дійсно, в провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №752/2506/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення означених грошових коштів. Зі змісту заяви про визнання позову (а.с.83-84) вбачається, що ОСОБА_3 визнала той факт, що договір дарування 1/2 частини житлового будинку був укладений з метою уникнення набуття ОСОБА_4 права власності на вказане майно. Натомість, в матеріалах цивільної справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 також визнали вказану обставину. Тому правила, передбачені ч.1 ст.82 ЦПК України, не поширюються на спірні процесуальні правовідносини, а ОСОБА_2 не звільнена від обов`язку доказування існування умислу в її діях та діях відповідача. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивач не надав жодного доказу на підтвердження того, що, укладаючи оспорюваний договір, він та ОСОБА_3 керувались умислом, спрямованим на запобігання набуття ОСОБА_4 права власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 .

Крім того, зі змісту інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №319134044 від 28 грудня 2022 року та №343786719 від 22 серпня 2023 року (а.с.15-16, 121-122) вбачається, що на підставі договору дарування 1/2 житлового будинку було проведено державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Ця обставина свідчить про те, що оспорюваний договір призвів до правового наслідку, який був обумовлений цим договором.

Аналіз обставин, викладених у попередніх абзацах судового рішення, свідчить про те, що підстави для визнання фіктивним договору дарування 1/2 житлового будинку, укладеного 25 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відсутні. Такий висновок суду узгоджується з п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту якого вбачається, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17, п.6 ч.1 ст.3 ЦК України передбачає добросовісність як стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони відповідного правовідношення. Принцип добросовісності лежить в основі доктрини venire contra factum proprium (заборона суперечливої поведінки), що ґрунтується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Зокрема, оспорювання ОСОБА_2 договору дарування 1/2 житлового будинку на предмет фіктивності після того, як саме вона ініціювала укладення цього договору, є суперечливою поведінкою позивача, яка не ґрунтується на римській максимі non concedit venire contra factum proprium та містить ознаки недобросовісності.

З огляду на це суд висновує, що підстави для визнання недійсним договору дарування 1/2 частини житлового будинку, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 , відсутні. Тому у задоволенні позову, пред`явленого ОСОБА_2 , в частині цієї вимоги належить відмовити.

У зв`язку з тим, що оспорюваний договір не визнаний недійсним в судовому порядку, відсутні підстави для скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Верповської О.В. №30623009 від 25 липня 2016 року про державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку в домоволодінні по АДРЕСА_1 . Тому у задоволенні позову, пред`явленого ОСОБА_2 , в частині цієї вимоги слід відмовити також.

7. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Встановлено, що ОСОБА_2 сплатила судовий збір в розмірі 1984 гривень 80 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією від 6 лютого 2023 року (а.с.29). Однак у задоволенні пред`явленого позову відмовлено в повному обсязі. Тому підстави для відшкодування позивачу означених судових витрат відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.263-265, ч.6 ст.268 ЦПК України, суд,

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку відмовити.

Повний текст рішення складений 6 вересня 2023 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта