КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/2982/23
УХВАЛА

31.08.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів для примирення подружжяпо цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

07.06.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якій позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 25 листопада 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі Одеського міського управління юстиції, про що 25 листопада 2015 року складено відповідний актовий запис №3225.

В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вони сторони перебувають у вказаному зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому мають двох спільних малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У позові позивачкою стверджується, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з наявністю різних поглядів на життя, постійно виникаючими сварками, відсутністю взаєморозуміння, втратою почуття любові та поваги один до одного.

Позивачка зазначає, що ускладнюючи та паплюжачи родині відносини, у 2022 - 2023 році відповідач проти її волі примусив її з дітьми виїжджати з України за кордон до Німеччини та Молдови.

Умови проїзду до пункту призначення та умови перебування в місцях непотрібної з огляду на загально спокійну на час виїзду ситуацію на Одещині сімейної евакуації, негативно позначилися на ній та їх спільних дітях, внаслідок чого, вони були вимушені перебувати у чужий країні, серед незнайомих людей та мовного середовища, в неналежних умовах побуту.

Крім цього, в Україні, як стверджує у позові позивачка, відповідач у присутності їх дітей, вчиняв щодо неї домашнє насильство.

Позивач посилається на те, що зазначена та інша неналежна поведінка відповідача у сім`ї призвела до припинення ведення ними спільного господарства, вони не підтримують сімейних відносин. Позивачка зазначає, що впевнена у неможливості подальших відносин, примиренні і збереженні шлюбу з відповідачем.

Вказані обставини, зазначені у позові, стали підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 27.06.2023 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання на 31.08.2023 року о 11 год. 00 хв.

До судового засідання призначеного на 31.08.2023 року з`явились представники сторін по справі.

Так, представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_6 позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав клопотання про вжиття заходів до примирення подружжя, в якому просить суд надати ОСОБА_3 та ОСОБА_1 строк для примирення встановлений законом терміном в шість місяців.

В обґрунтування вказаного клопотання представник відповідача посилається на те, що викладені позивачкою у позові доводи для розірвання шлюбу не відповідають дійсності, а реальними підставами є коливання настрою та наявна суперечка між сторонами по справі.

Представник відповідача зазначає, що сторони по справі почали фактичні шлюбні відносини десять років тому, а саме з 2013 року, мешкаючи спільно спочатку у квартирі належній матері відповідача, а у 2021 році переїхали до придбаної ними квартири АДРЕСА_1 .

В подальшому, за наслідком введення 24.02.2022 року в Україні воєнного стану, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою збереження житті і здоров`я сім`ї, задля забезпечення не порушення психоемоційного стану дітей, що обумовлено почуттям страху через постійні повітряні тривоги, можливі бойові дії на території Одеської області, відповідачем 27.02.2022 року були вчинені дії з переїзду, разом з дружиною та дітьми, за межі державного кордону України до Республіки Молдови, де вони пробули біля місяця та повернулись до України.

Надалі, як стверджує представник відповідача, приймаючи ускладнену в Україні ситуацію з електропостачанням, хвилюючись за створення гармонійних умов для проживання родини, враховуючи вік малолітніх дітей, восени 2022 року відповідачем разом з дружиною та дітьми переїхали до Республіки Німеччини, де пробули до березня 2023 року.

Представником відповідача зазначено, що у вказаний період, не зважаючи на вжиті ОСОБА_1 заходи для збереження сім`ї від емоційних та душевних хвилювань, у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , на фоні бойових дій в Україні, вимушеного переїзду поза межі рідної родини та будинку, на фоні стресових ситуацій, виникли суперечності відносно подальших дій, життєво важливих питань, у тому числі щодо виховання дітей та створення їм умов для гармонійного і сталого розвитку.

Однак, представник відповідача стверджує, що вказані суперечності між подружжям жодним чином не свідчили про наявність категоричного не взаєморозуміння та наявність будь-яких проявів припинення шлюбних відносин, однак були фактом психологічного напруження внаслідок нестабільної ситуації.

Також представник зазначив, що після повернення сторін по справі до України, вони через передану належну їм квартиру в оренду, проживали окремо, а саме: позивачка у батьків, а відповідач у належному йому на праві власності будинку, в якому здійснював дії з облаштування умов для подальшого проживання сім`ї.

В подальшому, ОСОБА_3 знов виїхала за межі державного кордону України, без відповідача, разом з малолітніми дітьми. Однак, після її повернення, як вказує представник відповідача, у липні 2023 року між подружжям виникли непорозуміння та сварка.

Однак, як стверджує представник відповідача, ОСОБА_1 наразі вчиняються усі дії з утримання сім`ї, він дуже кохає свою дружину та малолітніх діточок, які для нього мають важливе значення в його житті, вважає наявними підстави для збереження сім`ї, а викладені позивачкою обставини у позові вважає емоційними і перебільшеними, а пред`явлення позову дружиною до суду, не виваженим рішенням.

Також представник посилався на подані до клопотання фотокопії, на яких зображені сторони спільно з малолітніми дітьми, діти з відповідачем, а також переписки телефонних розмов з ОСОБА_3 на підтвердження наявності сімейних стосунків та підтримання відносин між ними.

За наслідком викладеного, представник ОСОБА_7 ОСОБА_2 просив суд вжити заходи для примирення сторін по справі у відповідності до положень ст. 111 СК України.

Представник позивачки ОСОБА_3 Гула у судовому засіданні 31.08.2023 року заперечував проти задоволення вказаного клопотання, просив суд відмовити у його задоволенні, позов задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, враховуючи категоричну незгоду ОСОБА_3 на примирення та порушенням її прав на розірвання шлюбу.

Так, представник позивачки стверджує, що відповідачем на постійній основі вчиняється домашнє насильство різного роду по відношенню до дружини та дітей. Виїзд дружини з дітьми за кордон, не відповідало волі позивачки. В подальшому відповідачем було вчинено насильство над дружиною, відомості про що внесені до ЄРДР. Представник зазначив, що ОСОБА_3 остаточно прийнято рішення стосовно розірвання шлюбу, а примушування її до шлюбу з відповідачем призведе до порушення її прав та інтересів, а також інтересам дітей. Також представник стверджував, що подані представником відповідача фотокопії переписок сторін по справі, насправді здійснені особисто ОСОБА_1 та не відповідають дійсності. Додатково представник вказував, що діти не бажають бачити батька, як на додаткову підставу для розірвання шлюбу та відсутності підстав для надання строку для примирення.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши подане до суду клопотання, з додатками до нього, оглянувши матеріали справи, суд вважає клопотання представника відповідача про вжиття заходів для примирення подружжя, підлягаючим частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі майже 8 років, за які в них народилось двоє спільних дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які станом на час розгляду справи є малолітніми.

Судом приймається, що наразі доводи представників сторін по справі з приводу підтримання/не підтримання подружжям фактичних шлюбних відносин, ведення/не ведення спільного господарства, підтримання/не підтримання один одного як подружжя, існування шлюбу фактично, суперечать один одному, а відтак є не встановленими.

Щодо доводів представника позивача про вчинення відповідачем домашнього насильства, що підтверджується постановою Овідіопольського районного суду міста Одеси від 30.08.2022 року по справі №509/3118/22, як на беззаперечну підставу того, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та дітям, судом не приймається, оскільки вказаною постановою підтверджуються обставини річної давнини до звернення позивачки до суду з цим позовом, за який як вбачається з доводів представників, сторонами не припинено шлюбних відносин та припинення спільного господарства, а навпаки підтверджено спільне проживання та спільні подорожі.

Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи представника позивача, про вчинення відповідачем на постійній основі домашнього насильства відносно дружини та малолітніх дітей, доводів про те, що діти побоюються батька та не бажають його бачити, оскільки в порушення положень ч.1 ст. 81 ЦПК України не підтверджені жодним належним і достовірним доказом.

Також, судом приймається, що представником позивача не оспорювалось, що на поданих представником відповідача фотокартках сім`ї сторін по справі, зображені позивачка, разом з відповідачем, в оточенні дітей, під час різноманітних подорожей та відпочинку, що мало місце після 30.08.2022 року.

Як вбачається, на переконання відповідача, що повідомлено через уповноваженого представника в судовому засіданні 31.08.2023 року, наявність двох дітей, народжених в любові, є основним мотивом для збереження їхньої сім`ї, оскільки такі потребують піклування і виховання в оточенні любові, матері і батька. Крім того, пояснення сторони відповідача зводяться до того, що виникла сварка між подружжям, не може звести нанівець майже 10 років подружнього життя.

Приймаючи вищевикладене, а також викладені представниками сторін по справі пояснень від імені їх довірителів, суд зазначає наступне.

У відповідності до положень ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Положення ст.24 СК України визначають, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Зокрема, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» від 12 червня 2014 року наголошено на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «Приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява N 44647/98).

Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.

Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2017 року передбачено, що проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК ( 2947-14 ) вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК) ( 1618-15 ). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Ухвала суду про відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення не підлягає оскарженню в апеляційному та касаційному порядку (статті 293, 324 ЦПК) ( 1618-15 ).

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Приймаючи викладене, суд зазначає, що тимчасовий розлад в сім`ї і конфлікти між чоловіком і жінкою, викликані випадковими причинами, а також необґрунтоване серйозними мотивами небажання одного або обох з подружжя продовжувати шлюб не можуть вважатися достатніми підставами для розірвання шлюбу.

Збереження сім`ї, захист інтересів дітей є одним з обов`язків суду, тому він перш ніж постановити рішення про розлучення повинен вжити всіх заходів для примирення подружжя, збереження сім`ї.

Одночасно суд зазначає, що вирішуючи питання про надання сторона строку для примирення, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що примирення подружжя в даному випадку буде суперечити моральним засадам суспільства, або подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з подружжя, або інтересам їх дітей.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, враховуючи обставини справи, наявність у сторін двох малолітніх дітей, клопотання відповідача про надання строку для примирення, оскільки такий бажає вжити заходи для збереження сім`ї, суд, враховуючи інтереси збереження сім`ї, приходить до висновку про необхідність вжиття заходів до примирення подружжя, шляхом надання сторонам строку для примирення, однак терміном у три місяці.

У відповідності до положень п.4 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі зокрема надання сторонам у справі про розірвання шлюбу строку для примирення.

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених зокрема пунктом 4 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до закінчення строку для примирення, визначеного судом (п.3 ч.1 ст.253 ЦПК України).

На підставі викладеного, у відповідності до п.4 ч.1 ст.251 ЦПК України, провадження по справі підлягає зупиненню до закінчення строку для примирення визначеного судом в три місяця, а від так до 30 листопада 2023 року.

Керуючись ст.111 СК України, ст. ст.251, 253, 352, 353 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про вжиття заходів для примирення подружжяу справі задовольнити частково.

Надати сторонам ОСОБА_3 та ОСОБА_1 строк для примирення в три місяця.

Провадження у цивільній справі №947/18116/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу - зупинити до закінчення строку для примирення, а саме до 30 листопада 2023 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду в частині надання строку для примирення оскарженню окремо від рішення суду не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала суду в частині зупинення провадження у справі може бути оскаржена в шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали суду складено 04 вересня 2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.