Ухвала

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 760/6358/18

провадження № 61-12774ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеського Дорожнього комітету Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України, третя особа - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Головний інформаційно-обчислювальний центр» про захист честі, гідності та ділової репутації і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недостовірною інформацію та такою, що не відповідає дійсності, порушує права і свободи, принижує честь, гідність і ділову репутацію та поширену відповідачем - членом Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України - начальником відділу АСУРД Олар І. І., про вчинення кримінального правопорушення позивачем та інші відомості, а саме «застосовує образливі слова на адресу членів профспілки, у тому разі вживання нецензурної лексики, дозволяє собі піднімати руку на співробітників», «не поважає колег по роботі (не вміє вислуховувати, перебиває під час розмови, не сприймає будь-яку критику, починає лаятись і ображати», «постійного створення скандальних ситуацій», «сперечається під час отримання завдання та висловлювання « ОСОБА_1 не користується авторитетом і повагою у колективі», «провідний інженер-технолог відділу АСУРД ОСОБА_1 нічого не робить» і розголошення відповідачем - головою Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Палаткіною В. В. на засіданні профспілкового комітету 01 березня 2017 року заяв/скарг членів ППО на адресу позивача та негативної інформації, що позивач «не завжди проявляє поваги до своїх колег, членів профспілки» та зобов`язати спростувати недостовірну та негативну інформацію про позивача;

визнати винними відповідачів, а саме: Раду Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеський Дорожній комітет Профспілки залізничників і транспортних будівельників України та Первинну профспілкову організацію Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України у порушенні статей 28, 37, 68 Конституції України внаслідок прийняття незаконного рішення та протиправних дій та/чи бездіяльності посадових осіб відповідачів, які порушують конституційні права та свободи позивача, а саме:

- рішення, яке прийняте 01 березня 2017 року відповідачем - Первинною профспілковою організацією Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників транспортних будівельників України щодо відмови позивачу ОСОБА_1 в членстві ППО ІОЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України, так як рішення суперечить статті 36 Конституції України та скасувати рішення;

- бездіяльність посадової особи відповідача, а саме - голови Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України Палаткіної В. В. щодо перевірки характеристики позивача та інших звернень колег - членів ППО ІОЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України на достовірність, що обумовило публічне розголошення недостовірних відомостей, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача;

- бездіяльність посадових осіб Одеського Дорожнього комітету Профспілки залізничників і транспортних будівельників України щодо перевірки причин відмови в прийнятті позивача до членів ППО ІОЦ, а саме: відомостей, які ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача; перевірки обґрунтованості та законності рішення, прийнятого 01 березня 2017 року профспілковим комітетом ППО ІОЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України щодо відмови позивачу у членстві та його скасування; виявлення причин розбіжностей та конфлікту інтересів в трудовому колективі ППО ІОЦ Профспілки залізничників транспортних будівельників України та припинення протиправних дій/бездіяльності підлеглої ППО ІОЦ Профспілки залізничників і транспортних будівельників України в частині порушень конституційних прав позивача на повагу честі, гідності та ділової репутації та права на членство позивача у Профспілці;

- бездіяльність посадових осіб Ради Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України щодо забезпечення контролю додержання відповідачами - Одеським Дорожнім комітетом та Первинною профспілковою організацією Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України діючого законодавства та Конституції України з питань відновлення порушених конституційних прав та свобод позивача; ігнорування перевірки звернення позивача від 05 грудня 2016 року на офіційному сайті Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України щодо фінансових порушень з оплати праці; ігнорування звернення (скарги) позивача від 22 вересня 2017 року щодо неправомірних дій голови ППО ІОЦ Палаткіної В. В. та ухилення від розслідування протиправних дій/бездіяльності підпорядкованих організацій, які порушують конституційне право на повагу честі, гідності, ділової репутації позивача та допускають моральне переслідування, приниження позивача;

визначити ОСОБА_1 потерпілою від моральних переслідувань та принижень, завданих протиправними діями та бездіяльністю відповідачів та прийняттям незаконного рішення та стягнути з Ради Професійної спілки залізничників і транспортних будівельників України, Одеського Дорожнього комітету Профспілки залізничників і транспортних будівельників України та Первинної профспілкової організації Інформаційно-обчислювального центру Профспілки залізничників і транспортних будівельників України солідарно на її користь в порядку відшкодування моральну шкоду у розмірі, визначеному судово-психологічною експертизою, але не менш ніж 5 100,00 грн.

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 10 грудня 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Одеський апеляційний суд постановою від 04 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року змінив в частині мотивування. В іншій частині рішення суду залишив без змін.

10 серпня 2023 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 заявила клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що повний текст оскаржуваної постанови Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року отримано нею на електронну адресу 11 липня 2023 року, на підтвердження чого надано відповідні докази.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень та надані матеріали свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення.

Також, ОСОБА_1 в касаційній скарзі заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги з посиланням на те, що вона знаходиться поза межами України, визнана державою Німеччина біженцем та є особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту як переселенець, знаходиться на обліку у Джобцентрі района Кам Німеччина як безробітна. На даний час здійснює опіку над неповнолітньою онукою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом з нею та знаходиться на її отриманні. Крім того, на протязі 2022-2023 років вона не отримує доходів в Україні, тобто майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

На підтвердження наведеного заявником надано: копії виписок АТ КБ «ПРИВАТБАНК» по картці/банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 01 червня 2022 року до 31 грудня 2022 року та за період з 01 січня 2023 року до 03 серпня 2023 року; копію довідки від 14 березня 2023 року мерії міста Рец (Німеччина) щодо припису ОСОБА_1 з 14 березня 2023 року за адресою АДРЕСА_1 ; копію закордонного паспорту ОСОБА_1 щодо надання державою Німеччина статусу біженця; копію довідки Джобцентра района Кам Німеччина щодо отримання ОСОБА_1 виплати по безробіттю; копію довідки від 14 березня 2023 року мерії міста Рец (Німеччина) щодо припису ОСОБА_2 з 14 березня 2023 року за адресою АДРЕСА_1 ; копію закордонного паспорту ОСОБА_2 щодо надання державою Німеччина статусу біженця; копію довіреності від 28 грудня 2022 року щодо опіки ОСОБА_1 над неповнолітньою дитиною (онукою) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Доводи клопотання та додані до касаційної скарги матеріали дають підстави для його задоволення та звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Ураховуючи наведене, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року та постанови Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року.

Клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 04 липня 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев