ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2023 року м. Чернівці Справа № 723/3923/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 червня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Дячук О.О., дата складання повного тексту рішення 21.06.2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, в обґрунтування якого вказував, що рішенням Сторожинецького районного суду від 25.10.2021 року між ним та відповідачкою було розірвано шлюб, в період якого у них народилося троє дітей: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_6 .

Зазначав, що в грудні 2021 року відповідачка ОСОБА_7 разом з дітьми переїхала проживати за іншою адресу та потім поставила його до відома, що шлюб між ними розірвано.

Про рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2018 року, яким стягуються з нього на користь відповідачки аліменти на утримання дітей та кошти на її утримання, він дізнався, коли з його заробітної плати почали знімати аліменти.

Звертав увагу суду на те, що весь час він з відповідачкою та дітьми проживали разом, він піклувався про сім`ю, працював й матеріально підтримував дітей, і на прохання відповідачки перераховував на її картку грошові кошти у період з 01.07.2021 року по 08.11.2021 року.

Стверджував, що виконавчий лист №723/3631/17 від 06.07.2018 року відповідачка надала на виконання до Першого відділу державної виконавчої служби у м. Чернівці Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) лише в серпні 2021 року, внаслідок чого у нього Провадження №22-ц/822/655/23

утворилась заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.11.2021 року в розмірі 113 480,90 грн, а станом на 01.11.2022 року заборгованість складає 114 393,06 грн.

Вказував на те, що через несвоєчасне повідомлення відповідачкою про наявність рішення суду про стягнення аліментів та неподання виконавчого листа до виконання утворилась заборгованість по аліментам, яку на сьогоднішній день із своєї заробітної плати він не в змозі виплатити, враховуючи й те, що на його утриманні знаходиться його мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є пенсіонеркою та потребує постійного медичного догляду.

На підставі викладеного просив звільнити його від сплати нарахованої заборгованості по аліментах, які стягуються з нього на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей на підставі рішення Сторожинецького районного суду від 20.04.2018 року, починаючи з 29.12.2017 року по 01.12.2022 року.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати нарахованої заборгованості зі сплати аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_7 на утримання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на підставі рішення Сторожинецького районного суду від 20.04.2018 року по справі №723/3631/17, починаючи з 29.12.2017 року по 01.11.2021 року.

Із вказаним рішенням відповідач не погодилася та оскаржила його в апеляційному порядку через представника ОСОБА_3 , вважає останнє незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що спільність проживання позивача разом із відповідачем та дітьми в одній квартирі не є безумовною підставою вважати, що таке гуртувалося на інституті сім`ї та ОСОБА_1 надавав матеріальну допомогу дружині та дітям, а матеріали справи не містять належних й допустимих доказів такого.

Наголошує, що в періоди з 14.07.2020 року по 21.10.2020 року, з 01.03.2021 року по 21.08.2021 року позивач не працював, а тому не міг фінансово утримувати сім`ю.

Вказує, що виконавчий лист було пред`явлено до виконання в липні 2018 року, повернутий 16.01.2019 року та повторно пред`явлений до виконання 06.08.2021 року, тобто в межах строку, визначеного ЗУ «Про виконавче провадження».

Звертає увагу суду також на те, що обґрунтованою є дата 01.11.2021 року, по яку позивача звільнено від сплати заборгованості по аліментам, а тому на підставі наведеного просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та в задоволенні позовних вимог відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_9 , яка діє в інтересах позивача, просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення суду та видачі виконавчого листа про стягнення з позивача аліментів на дітей, змінилися обставини, що впливають на визначені розміри платежів, а саме: на утриманні останнього перебуває мати похилого віку, яка є пенсіонеркою, хворою людиною, потребує постійного медичного догляду та витрат на медикаменти та продукти харчування, та те, що сторони з 29.12.2017 року по 01.11.2021 року проживали однією сім`єю, тобто позивач забезпечував сім`ю матеріально, крім того, перераховував на карту відповідачки кошти, що стало підставою звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання дітей з 29.12.2017 року по 01.11.2021 року.

Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону не відповідає, виходячи з наступного.

Обставини справи щодо перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 21.05.2009 року, який розірвано на підставі заочного рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 25.10.2021 року, народження у шлюбі дітей: ІНФОРМАЦІЯ_5 доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 доньки ОСОБА_12 сторонами визнається та не оспорюється (а.с.9-13).

Заочним рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 20.04.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в розмірі 1/2 частки його доходу щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину встановленого віку, до досягнення дітьми повноліття.

Аліменти постановлено стягувати з 29.12.2017 року, допущено негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 кошти на її утримання в розмірі по 1/5 частки його заробітку щомісячно до досягнення ОСОБА_6 трирічного віку (а.с.14-16).

18.07.2018 року державним виконавцем Першого ВДВС у м. Чернівці Чумаченко А.О. відкрито виконавче провадження №56797877 згідно виконавчого листа №723/3631/17, виданого Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 06.07.2018 року (а.с.74).

16.01.2019 року постановою старшого державного виконавця Першого ВДВС у м. Чернівці Чумаченко А.О. виконавчий лист №723/3631/17, виданий Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 06.07.2018 року, повернуто стягувачеві на підставі заяви. У вказаній постанові зазначено, що заборгованість станом на 16.01.2019 року відсутня (а.с.75).

18.08.2021 року державним виконавцем Першого ВДВС у м. Чернівці Липчуком В.В. відкрито виконавче провадження №66427280 згідно виконавчого листа №723/3631/17, виданого Сторожинецьким районним судом Чернівецької області 06.07.2018 року (а.с.19).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01.10.2022 року № за АСВП:66427280 у божника ОСОБА_1 за період з січня 2019 року по вересень 2022 року заборгованість становить 114 393,06 грн (а.с.20-22).

Відповідно до довідки про доходи, виданої ТзОВ «Рома» 25.10.2022 року №10584 та копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , встановлено, що ОСОБА_1 дійсно працює в даному товаристві на посаді експедитора з 21.08.2021 року та загальна сума його доходу за період з 01.04.2022 року по 30.09.2022 року становить 34727,76 грн (а.с.24).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 підтверджується, що ОСОБА_5 та ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.25).

З копії довідки про доходи №4344 3430 4831 1306, виданої ГУ ПФУ в Чернівецькій області 23.11.2022 року, вбачається, що сума пенсії пенсіонерки ОСОБА_8 за період з 01.05.2022 року по 31.10.2022 року складає 12600 грн (а.с.51).

Частиною 2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В силу ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У відповідності до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Положеннями ст.141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості, та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Частиною 8 ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають, зокрема, на їх припинення, сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від них.

Колегія суддів наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутні докази заборгованості по аліментам за період 29.12.2017 року по січень 2019 року, тобто існування такої заборгованості позивачем не доведено, у зв`язку з чим і відсутні підстави для звільнення останнього за вказаний період. Крім того, відсутність заборгованості по 16.01.2019 року підтверджується постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с.75).

Разом з тим, вирішуючи спір по суті суд першої інстанції виходив з того, що обставини, вказані позивачем, мають істотне значення у розумінні ч.2 ст.197 СК України і є підставою для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, саме за період визначений судом з 29.12.2017 року по 01.11.2021 року.

У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували факт надання позивачем матеріальної допомоги відповідачці та їх дітям під час спільного проживання у період з 29.12.2017 року по 01.12.2022 року, в чому полягала така допомога та який був її розмір, а додана до позовної заяви копія історії по картковому рахунку з 01.07.2021 року по 08.11.2021 року не підтверджує пересилання позивачем коштів на рахунок відповідачки для утримання їх спільних дітей, і свідчить про використання позивачем власних грошових коштів у торговельних точках та зняття готівки.

Спільність проживання позивача разом із відповідачкою та дітьми в однім житлі не є безумовною підставою вважати, що позивач надавав матеріальну допомогу останнім, крім того, вказане не звільняє останнього від обов`язку сплачувати аліменти на утримання дітей, стягнуті у відповідності до судового рішення, оскільки в даному випадку платник аліментів як батько має право на підтримання з дітьми регулярних особистих стосунків і зобов`язаний брати участь у вихованні дітей, спілкуватись із ними, піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, у тому числі і за місцем спільного проживання у вказаний період.

Також обставина перебування на його утриманні матері ОСОБА_8 , невірно встановлена судом першої інстанції.

Верховний суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тому, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , пенсійного віку, отримує пенсію за віком, та згідно виписок з медичної карти амбулаторного хворого остання має ряд хронічних хвороб (а.с.25-27, 51-52).

Проте, зазначене не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що мати позивача перебуває на його утриманні й потребує такого.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції про те, що зазначені позивачем обставини мають місце та істотне значення у розумінні частини другої статті 197 СК України, отже є підставою для часткового звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, є помилковими.

Доводи позивача про те, що відповідачка звернулася до виконавчої служби з приводу виконання виконавчого листа №723/3631/17 лише у серпні 2021 року, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, є безпідставними та спростовуються встановленими обставинами під час розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Із матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист був пред`явлений до виконання спочатку 18.07.2018 року, а згодом 18.08.2021 року, тобто в межах строку, встановленого Законом України «Про виконавче провадження».

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач не скористався своїм правом на оскарження цього рішення в апеляційному порядку та розрахунку заборгованості в судовому.

В силу ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що суд першої інстанції невірно застосувавши норми матеріального права, належним чином не встановив період виникнення заборгованості по сплаті аліментів та дійшов помилкових висновків, у зв`язку з чим колегія суддів вважає скасувати оскаржуване судове рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, при поданні апеляційної скарги ОСОБА_4 було сплачено судовий збір в розмірі 1488,60 грн, які підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , задовольнити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 12 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_14 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами в період з 29 грудня 2017 року по 01 грудня 2022 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_14 судові витрати у розмірі 1488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Литвинюк І.М.