Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Шепетко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Куруц Л.Т., Петришина Н.А.,

представника позивача Радь І.І., Майор І.В.,

представника відповідача Логойда В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» про стягнення неустойки за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Радь І.І., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» про стягнення 120000 грн. неустойки за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 06 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 259.

Зазначає, що згідно з п. 1.1 Попереднього договору, сторони зобов`язалися в майбутньому, в строк, обумовлений розділом 5 цього Договору, укласти нотаріально посвічений договір купівлі-продажу земельної ділянки та укласти у простій письмовій формі договір земельного сервітуту, на умовах і в порядку, визначених цим Договором та діючим законодавством. Згідно п. 1.2 Попереднього договору ПАТ «Закарпатавтотранс» зобов`язується, у разі набуття в майбутньому у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0193, площею 0,817 га у АДРЕСА_1 , здійснити її поділ та передати у власність покупцеві ОСОБА_1 частину вказаної земельної ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,0300 га на підставі договору купівлі-продажу, основні умови якого узгоджені Сторонами та викладені в Додатку №2 до Попереднього договору, що є його невід`ємною частиною. Протягом двох тижнів після реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі ПАТ «Закарпатавтотранс» зобов`язалося зареєструвати за собою право власності на таку земельну ділянку (площею 0,0300 га) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

19.06.2020 року ПАТ «Закарпатавтотранс» зареєструвало за собою право приватної власності на земельну ділянку площею 0,817 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0193 та у подальшому здійснило її поділ на 12 земельних ділянок з присвоєними кадастровими номерами. Але ПАТ «Закарпатавтотранс» не сформувало земельну ділянку площею 0,030 га шляхом поділу набутої у приватну власність земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0193 та не зареєструвало за собою право власності на сформовану в результаті поділу земельну ділянку площею 0,030 га та не приступило до виконання зобов`язань за Попереднім договором з метою укладення основного договору - договору купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_1 .

На думку позивача, оскільки право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0193 зареєстроване за ПАТ «Закарпатавттранс» 19.06.2020 року то в силу пункту 5.2 Попереднього договору основні договори підлягали укладенню не пізніше 19.09.2020 року. Встановлений Попереднім договором строк для укладення основних договорів пропущений з вини ПАТ «Закарпатавтотранс» внаслідок невиконання ним пункту 1.2 та пункту 5.1 Попереднього договору. Згідно з п. 6.4 Попереднього договору сторона, з вини якої не будуть укладені основні договори, зобов`язана сплачувати на користь іншої сторони неустойку у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. за кожен місяць затримки укладення основних договорів, понад строк, передбачений п. 5.2 Попереднього договору.

Посилаючись на вказані обставини, представник ОСОБА_1 просив позов задовольнити.

09.01.2023 відповідачем ПАТ «Закарпатавтотранс» подано відзив на позовну заяву. В якому зазначив, що у ПАТ «Закарпатавтотранс» відсутні будь-які зобов`язання перед ОСОБА_1 на підставі Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту, що посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітулою Г.Д. та зареєстрований в реєстрі за № 259 від 06 квітня 2019 року. Зазначає про відсутність погодження між сторонами всіх істотних умов Попереднього договору при підписанні його у приватного нотаріуса Капітулою Г.Д., а тому він не є укладеним в розумінні ст. 638 ЦК України.

Попередній договір, спробу укладення якого зробили сторони, мав складатися з домовленості укласти в майбутньому два основних договори: договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір земельного сервітуту. Вказані умови (продаж та сервітут) розглядалися відповідачем як єдине і нерозривне ціле без досягнення згоди по обох частинах домовленість в цілому не є досягнутою, тобто попередній договір не є укладеним. У зв`язку з чим, звертає увагу на п.1.1. наданого позивачем основного тексту проекту попереднього договору від 26.04.2019, в якому зазначено, що умови основних договорів викладені в додатках №№1,2 до даного договору, які є його невід`ємними частинами.

Під час спільного візиту сторін до нотаріуса Капітули Г.Д. сторони почали підписувати попередній договір, але не завершили цю процедуру, оскільки між ними вини спір щодо умов договору, зокрема умов сервітуту, а саме: місце його проходження та остаточний розмір так і не були сторонами погоджені, в результаті чого додаток з умовами і планом сервітуту з боку відповідача підписано не було і у матеріалах попереднього договору він відсутній. Причиною цього стала невідповідність поглядів позивача на обслуговування ділянки, яка планувалася до продажу, перспективному плану розвитку і забудови автостанції «Міжгір`я». Оскільки не було погоджено умови і план сервітуту, то не погоджено сервітут в цілому, а отже і не досягнуто остаточної домовленості щодо продажу земельної ділянки в принципі.

Також зазначає про те, що з урахуванням положень Попереднього договору, а саме п. 5.2. та 5.3., позивач пропустив строк для нарахування відповідачу неустойки, яка передбачена Попереднім договором. Такий висновок, на думку відповідача, є однозначним в силу того, що сам Попередній договір припинився ще 19.12.2020 року, адже умовами п. 5.2. та 5.3. Попереднього договору передбачено його припинення через три місяці з моменту реєстрації за відповідачем права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:008:0193, та пролонгації такого строку ще на 3 місяці (п. 5.3. Попереднього договору).

16.02.2023 представником позивача подано відповідь на відзив, в якій зазначив, що слід виходити з того, що теза про нерозривність основних договорів, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки та договору земельного сервітуту є суб`єктивним відношенням відповідача до порядку виконання взятих на себе зобов`язань.

Підписаний сторонами попередній договір не містить умови за чкими сторони звільняються від обов`язку укласти основний договір купівлі-продажу земельної ділянки з підстав недосягнення згоди про умови договору земельного сервітуту. Сторони підписали Попередній договір без застережень про неможливість продажу землі без укладення договору сервітуту, домовилися про умови основного договору купівлі-продажу земельної ділянки, письмово виразили волю та свідомо бажали реального настання правових наслідків обумовлених Попереднім договором.

Попередній договір породжує для сторін обов`язок в майбутньому два окремих основних договори: договір купівлі-продажу земельної ділянки та договір земельного сервітуту. Вказані основні договори є окремими правочинами, хоч обов`язок щодо їх вчинення установлений єдиним документом Попереднім договором. Відсутність домовленості сторін про умови основного договору земельного сервітуту не звільняє сторони від виконання Попереднього договору в частині укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки та не перешкоджає укладенню договору купівлі-продажу.

На це також вказує зміст абзацу третього ч.1 ст. 635 ЦК України, який допускає, що істотні умови основного договору можуть погоджуватися сторонами в процесі укладення основного договору. Отже, не визначення в Попередньому договору умов одного із основних договорів, який не є первинним, не є підставою стверджувати про неукладеність Попереднього договору в цілому. Автономність договору купівлі-продажу як підстави виникнення цивільних прав і обов`язків, робить можливим виконання Попереднього договору в частині в якій сторони досягли згоди в обсязі достатньому для укладення основного договору.

Характерною ознакою попереднього договору є саме те, що він не встановлює для його сторін інших обов`язків, крім обов`язку укласти відповідний договір протягом певного строку в майбутньому на умовах, встановлених попереднім договором.

Відтак позивач відхиляє довід відповідача про те, що оскільки не було погодженого сервітуту в цілому, а отже і не досягнуто остаточної домовленості щодо продажу земельної ділянки в принципі.

Попередній договір є укладеним 26.04.2019 днем його нотаріального посвідчення.

Предметом стягнення є неустойка нарахована позивачем за 12 місяців починаючи з 10.07.2021 і до звернення з позовом до суду.

Відповідач з покликанням на ст.. 635 ЦК України, з урахуванням положень п. 5.2. та п.5.3 Попереднього договору стверджує, що якщо б Попередній договір було укладено, то з 20.12.2020 його дія так чи інакше була б припинена. А тому не можна нараховувати неустойку за договором, дія якого закінчилася зі спливом доби 19.12.2020.

Відповідачем не враховано, що в п.7.1 Попереднього договору сторони узгодили, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до повного і належного виконання сторонами своїх зобов`язань. Однак, ні зміст пунктів 5.2 та 5.3 Попереднього договору, ні положення ст.. 635 ЦК України не є підставою для припинення дії Попереднього договору.

В пункті 5.2 Попереднього договору сторони домовилися, що укладення Основних договорів (в т.ч. нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу) здійснюватиметься не пізніше трьох місяців після реєстрації за ПАТ «Закарпатавтотранс» права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:008:0193. Про дату укладення основних договорів ПАТ «Закарпатавтотранс» зобов`язалося завчасно (не менш, ніж за тиждень) письмово повідомити покупця ОСОБА_1 .

Згідно з пункту 5.3 Попереднього договору, у разі якщо строк, передбачений пунктом 5.2 Попереднього договору сторони не уклали основні договори, з незалежних від покупця причин, то зобов`язання за цим договором не припиняються, строк укладення основних договорів автоматично пролонгується ще на три місяці. Натомість продавець зобов`язаний протягом п`яти календарних днів письмово проінформувати покупця про причини пропуску строку, передбаченого п. 5.2 Попереднього договору щодо укладення основних договорів, невідкладно вжити всіх заходів для усунення перешкод для укладення основних договорів та повідомити покупця про укладення основних договорів. В разі, якщо строк, передбачений п 5.2 Попереднього договору щодо укладення основних договорів, пропущений з вини продавця ПАТ «Закарпатавтотранс», останній зобов`язаний сплатити покупцю ОСОБА_1 неустойку у розмірі, передбаченому в п.6.4 Попереднього договору, за кожен день прострочення.

Відповідач зазначає, що строк передбачений п.5.2 Попереднього договору спливав 19.09.2020, а строк передбачений п. 5.3 Попереднього договору спливав 19.12.2020, при чому подальша пролонгація з положень п. 5.2, п. 5.3 Попереднього договору не випливає, тобто йшлося про од разове продовження строку виконання зобов`язання.

За ч. 3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін) встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідач помиляється в тому, що його зобов`язання припинилися не укладенням основного договору у встановлений строк.

У даному спорі слід виходити з того, що предметом основного договору купівлі-продажу є земельна ділянка площею 0,0300 га яку відповідач мав сформувати як об`єкт цивільного права шляхом виконання відповідачем зобов`язань покладених на нього Попереднім договором (п.5.1, п.5.5 Попереднього договору).

Тобто, якщо б відповідач сформував та зареєстрував за собою право власності на земельну ділянку, яка визначена Попереднім договором як належний предмет купівлі-продажу за основним договором купівлі-продажу, однак у визначений строк договір купівлі-продажу не був би укладений, то можливо було б стверджувати про наслідки ч.3 ст. 635 ЦК України.

Однак, у спірній ситуації зобов`язання щодо продажу земельної ділянки не припинилося, оскільки відповідач не сформував земельну ділянку як об`єкт цивільних прав. Твердження відповідача про припинення зобов`язання за попереднім договором є помилковим, оскільки не враховує, що саме відповідач порушує умови Попереднього договору, а тому повинен нести відповідальність про яку домовилися сторони в договорі.

27.06.2023 представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив наступне. Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту від 26.04.2019, внаслідок невиконання умов якого просить стягнути з відповідача неустойку є неукладеним, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору і тому він не породжує жодних зобов`язань для відповідача, та відповідно, не може бути підставою для жодної відповідальності.

26.04.2019 сторони почали укладати в приватного нотаріуса попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту. Згідно з п.1.1 Попереднього договору від 26.04.2019, умови основних договорів викладені в додатках №1 та 2 до даного договору, які є його невід`ємними частинами. Так, додаток до договору це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг, тощо. Тобто додаток до договору документ, який уточнює або більш детально розкриває зміст договірних умов.

В ході підписання Попереднього договору сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема у викладених додатках, які є невід`ємною частиною договору. Отже, враховуючи те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов Договору, відповідачем не було підписано його додаток №2.

Крім того, попередній договір не був з`єднаний з додатками у спосіб, що унеможливлює їх роз`єднання без порушення їх цілісності, із зазначенням кількості прошитих (прошнурованих), пронумерованих і скріплених аркушів, з проставленням підпису та печатки нотаріуса.

Враховуючи викладене, даний договір не породжує жодних зобов`язань для відповідача та, відповідно, не може бути підставою для будь-якої відповідальності. При цьому, належний захист прав відповідача не вимагає визнання недійсним вказаного договору, оскільки він є неукладеним, з огляду на наступне.

Правочин, який не вчинено (договір, який неукладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовується до правочину, який не вчинено. За змістом ст..ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відновленого права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц.

У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення іншого спору, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, який є неукладеним, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків ті самі способи захисту, що й умовах, коли правочин дійсно вчинено, а його правомірність презюмується.

Звертає увагу, що сторони даної угоди не вчиняли жодних дій щодо виконання договору, що є додатковим свідченням його неукладеності. Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), де вказано про те, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щоо відновлення цього договору вимогам закону.

Окремо, звертає увагу на те, що сам по собі факт внесення нотаріусом будь-яких записів до книги реєстрації нотаріальних дій не тягне за собою висновку про укладеність правочину (оцінку цьому має надавати суд), так само як і відповідач для посилання на неукладеність договору не зобов`язаний оскаржувати нотаріальні дії чи вживати формальних заходів до зобов`язання нотаріуса скоригувати власні облікові реєстри. Подібний підхід необґрунтовано накладав би на відповідача додаткові обов`язки, не передбачені законодавством.

Відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.

Ухвалою суду від 26.08.2022 позовну заяву передано на розгляд за підсудністю до Міжгірського районного суду Закарпатської області.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23.11.2022 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

05.12.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області позовну заяву залишено без руху.

09.12.2022 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відкрито провадження у даній цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзові на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

26.04.2019 сторони звернулися до приватно нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Капітуліної Г.Д. з метою укладення Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту.

Як випливає з договору, предметом договору, відповідно до п.1.1 цього договору, є зобов`язання сторін в майбутньому, в строк, обумовлений розділом 5 Попереднього договору, укласти нотаріально посвічений договір купівлі-продажу земельної ділянки та укласти у простій письмовій формі договір земельного сервітуту, на умовах і в порядку, визначених цим Договором та діючим законодавством. Умови Основних договорів викладені в додатках №№ 1,2 до даного Договору, які є його невід`ємними частинами.

В силу пункту 1.2 Попереднього договору ПАТ «Закарпатавтотранс» зобов`язується, у разі набуття в майбутньому у приватну власність земельної ділянки кадастровий номер :01:008:0193, площею 0,817 га у АДРЕСА_1 , здійснити її поділ та передати у власність покупцеві частину вказаної земельної ділянки, а саме: земельну ділянку площею 0,0300 га на підставі договору купівлі-продажу, основні умови якого узгоджені Сторонами та викладені в Додатку №2 до Попереднього договору, що є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 1.6. Попереднього договору, одночасно з договором купівлі-продажу Земельної ділянки продавець за даним Договором зобов`язується укласти з покупцем договір земельного сервітуту, за яким надати покупцю право обмеженого користування частиною належної продавцю земельної ділянки, сформованої після поділу земельної ділянки кадастровий №:01:008:0193, для проїзду, проходу до земельної ділянки покупцем, його клієнтам, персоналом та обслуговування розташованих на земельній ділянці та/або споруд покупця. Умови договору земельного сервітуту узгоджені сторонами та викладені в додатку №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною. Схема земельного сервітуту узгоджена сторонами та відображена на кадастровому плані в Додатку №3 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною.

Так, статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Принцип свободи договору як один із загальних засад цивільного законодавства декларується в ст. 3 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. (ст. 627 Цивільного кодексу України)

Згідно з ч. 3ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З аналізу розділу 1 Предмет договору Попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту сторони мають намір укласти два договори договір купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту. Невід`ємними частинами даного договору є додатки №№1,2,3.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 31 травня 2021 № 917/ 265/18 зауважив, що треба розрізняти поняття «додаткова угода до договору» та «додаток до договору». У постанові визначається, що додаток до договору це документ, який містить доповнення, уточнення, додаткові роз`яснення, пояснення умов договору, перелік конкретних товарів, послуг тощо. Тобто саме в додатках сторони виносять найважливішу інформацію, щоб не перезавантажувати текст самого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Згідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовлення документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети. Породжуючи правовий наслідок, правочин це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У тому ж випадку, коли сторона не виявила свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Як випливає з наданих пояснень представниками сторін, Додаток №1 не був підписаний сторонами. Зазначений додаток стосується визначення умов договору земельного сервітуту.

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Положення частини четвертої цієї статті не застосовуються у разі встановлення земельних сервітутів на земельній ділянці державної, комунальної власності, що сформована відповідно до частини третьої статті 100 цього Кодексу з метою встановлення земельного сервітуту.

Статею 99 Земельного кодексу України, власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: право проходу та проїзду на велосипеді; право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); право на будівництво та розміщення об`єктів нафто газовидобування; право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; право прогону худоби по наявному шляху; право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків; право на будівництво, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій; інші земельні сервітути.

Відповідно до ст.100 Земельного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки. За домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки також може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору про встановлення земельного сервітуту та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, не сформованих у земельну ділянку, допускається формування земельної ділянки в межах території, на яку буде поширюватися право земельного сервітуту. Особливості встановлення земельного сервітуту для організацій водокористувачів визначаються Законом України "Про організації водокористувачів та стимулювання гідротехнічної меліорації земель".

Відповідно до ст. 101 Земельного кодексу України, дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

З аналізу вищезазначених норм Земельного кодексу України, встановлення сервітуту при укладенні даного договору купівлі-продажу є істотною умовою договору.

На підставі наведеного, того що додатки до Попереднього договору є невід`ємною частиною цього договору, що в додатках викладені істотні умови договору, а сторонами в свою чергу не підписаний додаток №1 в якому мали бути викладені умови земельного сервітуту, що свідчить про те, що сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, суд приходить до висновку, що Попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітуту не був укладений, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним не виникли.

Надані стороною позивача докази : рішення №445 від 07.11.2019 про продаж земельної ділянки, лист на адресу Міжгірської селищної ради, лист на адресу Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс", відповідь Приватного акціонерного товариства "Закарпатавтотранс" не підтверджують погодження всіх істотних умов Попереднього договору.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення неустойки за Попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки та встановлення земельного сервітута, відтак в задоволені позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі, сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір покладаються на позивача.

На підставі наведено та ст..ст. 202,203,207, 626,627,628,635, 68 ЦК України, ст..ст. 98-101 Земельного кодексу України та керуючись 76-81, 141, 142, 209-241, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Закарпатавтотранс» про стягнення неустойки за попереднім договором купівлі-продажу земельної ділянки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , виданий 01.11.2000 Ужгородським МВ УМВС в Закарпатській області РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача: Радь Іван Іванович, що діє на підставі ордеру про надання правничої (правової допомоги) Серії АО №1067507, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність №21/880 від 28.02.2013.

Представник позивача: Майор Іван Васильович, що діє на підставі ордеру про надання правничої (правової допомоги) Серії АО №1086037, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльність №21/856 від 08.02.2013.

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Закарпатавтотранс», місцезнаходження: 88000, м.Ужгород Закарпатської області, вул.. Перемоги, 102, код ЄРДПОУ 03113934.

Представник відповідача: Логойда Володимир Михайлович, що діє на підставі ордеру про надання правничої (правової допомоги) Серії АО №1076775, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія №21/524 від 10.06.2006.

Повний текст рішення складено 28.08.2023.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О.Шепетко