Справа № 212/2557/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 серпня 2023 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання Машошиної Ю.О., розглянувши за відсутності учасників справи та без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувальних технічних засобів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Ухвалою суду від 25 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Ухвалою суду від 30 червня 2023 закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.
У судове засідання представник позивача не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у матеріалах справи є письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи та/або розгляду справи без її участі на адресу суду не надходило. Відзиву надано не було.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, письмових пояснень щодо позову не надала.
Суд, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
29 квітня 2013 року між банком та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду до Кредитного договору № KRT0G200150763 від 22 травня 2007 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір, а саме:
Крім того, Додатковою угодою визначено строк повернення кредитних коштів до 21 травня 2027, збільшено відсоткову ставку до 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом та щомісячний платіж до 659,90 доларів США (а.с.14).
29 квітня 2013 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Договір поруки, який набрав чинності з моменту його підписання 29 квітня 2013 року та згідно з яким ОСОБА_1 як поручитель відповідає перед Банком за виконання зобов`язань за Кредитним договором KRT0G200150763, укладеним між Банком та Позичальником (а.с.17).
Крім того, цим Договором поруки у пункті 4 визначено, що у випадку невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором, Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники.
Пунктами 5, 6 Договору поруки передбачено, що у випадку невиконання будь-якого зобов`язання, передбаченого п.1 цього Договору, Кредитор направляє на адресу Поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного зобов`язання, а Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі Кредитора, на протязі 5 календарних днів з моменту отримання вимоги.
У випадку невиконання Поручителем зобов`язань Боржника за Кредитним договором на протязі 5 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги Кредитора, Поручитель сплачує на користь Кредитора пеню у розмірі 0,15 % за день, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, за кожний календарний день прострочення. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (пункт 9 Договору поруки).
Також, сторони визначили у пункті 12 Договору поруки, що порука припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.
Відповідно до ч.1-2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (частина перша статті 546 ЦК України).
Частиною другою статті 548 ЦК України встановлено, що недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Тобто, за виключенням гарантії (стаття 562 ЦК України), лише дійсні вимоги можуть бути забезпечені.
Частинами першою, другою статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до частини першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Тобто порука є додатковим (акцесорний) способом забезпечення виконання зобов`язань, а тому такі правочини щодо встановлення забезпечення матимуть юридичне значення тільки тоді, коли мають юридичну силу основні зобов`язання.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
За умовами Кредитного договору № KRT0G200150763 від 22.05.2007 (пункт 7.1) встановлено строк повернення кредиту, процентів і винагороди згідно із графіком повернення кредиту, процентів, винагороди до 21 травня 2022 року, Додатковою угодою до Кредитного договору визначено строк повернення кредиту до 21 травня 2027 року.
Згідно із пунктом 2.3.7 Кредитного договору при настанні подій, передбачених у п. 2.3.3 цього договору, зокрема порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, в тому числі порушення цільового використання кредиту, банк має право стягнути кредит до настання строків, визначених п. 7.1 цього договору, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно.
Згідно з пунктами 2, 4 Договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов`язків за кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обов`язків за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Пунктом 12 цього договору поруки визначено, що порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Також поряд із порукою, за своєю правовою природою акцесорним характером володіє і неустойка, яка, будучи цивільно-правовою санкцією, у всіх випадках є елементом самого забезпеченого зобов`язання.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Саме такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18).
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц відступила від правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 26 листопада 2014 року (справа № 6-75цс14), від 03 лютого 2016 року (справа № 6-2017цс15) та від 06 липня 2016 року (справа № 6-1199цс16) про презумпцію чинності поруки та неможливість її припинення на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України з огляду на наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості , оскільки таке рішення саме по собі свідчить про закінчення строку дії договору, визначивши, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 січня 2013 року задоволено позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої заборгованість за кредитним договором № KRT0G200150763 від 22.05.2007 у розмірі 13 102,09 доларів США, з якої 5687,36 доларів США заборгованість за кредитом; 3246,95 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 517,44 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 3650,34 долари США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Таким чином, АТ КБ Приватбанк скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись до суду із позовом про примусове стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_2 і такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки, із чим погодився й суд, який задовольнив позовні вимоги Банку.
Зважаючи на встановлену Договором поруки відповідальність Поручителя перед Кредитором за невиконання Боржником зобов`язань за Кредитним договором Банк мав право і можливість звернутися з вимогою до Поручителя протягом 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором, а саме з дня набрання законної сили рішенням суду 25 січня 2013 року, проте Банк не скористався таким своїм правом і звернувся до суду поза межами дії поруки, яка припинилася 26 січня 2018 року.
Наявність укладеної після ухвалення судового рішення Додаткової угоди до Кредитного договору не змінює висновків суду, викладених вище, оскільки в ній хоча і зазначено, що вона є невід`ємною частиною Кредитного договору, але повинна оцінюватися за своєю суттю як самостійний правочин, оскільки строк дії кредитного договору на час укладення угоди закінчився. Крім того, Договір поруки був укладений після того, як банк використав своє право на дострокове повернення заборгованості по кредиту і по суті є забезпечувальним договором саме Додаткової угоди, а не Кредитного договору.
Крім того, рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року вже було відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, предметом яких було стягнення заборгованості з поручителя у розмірі 16 427,19 доларів США за кредитним договором № KRT0G200150763 від 22.05.2007 року.
За викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у позові.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи результат вирішення спору, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст.4, 5, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України суд,-
Відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Судові витрати віднести на рахунок позивача.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів.
Повний текст рішення складено та підписано без проголошення 04 вересня 2023 року.
Суддя: М.Д. Власенко