Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

за участі секретаря судових засідань Петришина Н.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини:

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Куруц Андрій Андрійович, що діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із вищевказаним позовом, в якому просить визначити позивачу додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном в два місяці

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Виконавчим комітетом Сюртівської сільської ради Ужгородського району. Померлий ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 дітей не мав.

На день смерті ОСОБА_2 , з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується довідкою Сюртівської сільської ради від 17.07.2023 року № 639/02-28.

ОСОБА_3 питаннями щодо поховання померлого займалась мати позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка приходилась родичем померлого.

Всередині червня 2023 року, ОСОБА_4 прибираючи в будинку померлого ОСОБА_2 , знайшла певні документи серед них був заповіт від 05.12.2011 наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 1929 р.н., ідентифікаційний номер НОМЕР_2 народжений у с. Струмківка Ужгородського району Закарпатської області, який проживаю в АДРЕСА_1 , на випадок моєї смерті роблю таке заповітне розпорядження: все моє майно, яке буде належати мені на день моєї смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що я за законом буду мати право, заповідаю: ОСОБА_1 , 1983 р.н. в цілому».

Вищевказаний заповіт посвідчений Неце Аніко Тиборівною, секретарем Сюртівської сільської ради, 05 грудня 2011 року та зареєстрований в реєстрі за № 133.

19 червня 2023 року на зворотній стороні вищевказаного заповіту секретарем Сюртівської сільської ради Оліз Шагов, здійснено запис наступного змісту: «За даними Сюртівської сільської ради заповіт не змінено і не скасовано».

Таким чином, позивач дізнався про той факт, що померлий залишив заповіт на його ім`я.

24 липня 2023 року за вих. № 330/02-31 приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу Васіловка В.О. винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений спосіб протягом встановленого законом шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини та на день смерті спадкодавця і не був зареєстрований із ним.

Таким чином, позивач не може прийняти спадщину за померлим спадкодавцем, так як пропущено строк на прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України, хоча на його ім`я видавався заповіт.

Ухвалою суду від 31.07.2023 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

11.08.2023 представник відповідача сільський голова Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області Арпад Пушкар через канцелярію суду подав заяву про визнання позову. Просив розглянути справу без участі представника відповідача.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, засобами електронного зв`язку представник позивача подав клопотання про розгляд справи без їх участі.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає можливим провести розгляд справи без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Частиною 3 статті 200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно зі ч. 4 ст. 200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частина 1 статті ст. 206 ЦПК України регламентує, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 залишив заповіт від 05.12.2011, посвідчений секретарем Сюртівської сільської ради Неце А.Т., зареєстрований в реєстрі за №133. Відповідно до вказаного заповіту ОСОБА_2 все майно, яке буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів ОСОБА_1 , 1983 р.н.

Відповідно до довідки Сюртівської сільської ради від 17.07.2023 № 639/02-28 на день смерті ОСОБА_2 з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24 липня 2023 року за вих. № 330/02-31 приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу Васіловкою В.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений спосіб протягом встановленого законом шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини та на день смерті спадкодавця і не був зареєстрований із ним.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Суд зазначає, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 в порядку ст. 1268, ст. 1270 ЦК України визначений строк у шість місяців з часу відкриття спадщини для її прийняття.

Згідно із ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця вчинення цих дій.

Верховний суд України в постанові від 14 вересня 2016 року у справі 6-1215цс16 дійшов висновку, що відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Згідно правової позиції, що викладена Верховним Судом України у постанові № 6-1320цс17 від 23.08.2017, за наслідками перегляду судових рішень, внаслідок неоднакового застосування судами одних і тих же норм матеріального та процесуального права, при розгляді спорів про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід дослідити чи вчиняв нотаріус після встановлення ним наявності заповіту спадкодавця дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, чи здійснювався виклик спадкоємця за заповітом, в тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.

У постанові Верховного Суду України від 6 вересня 2017 року у судовій справі № 315/765/14-ц викладено висновок, що необізнаність про існування заповіту не тотожна таким обставинам, як відсутність інформації про смерть спадкодавця або спадкову масу. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. З цих міркувань було скасовано ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та ухвалу апеляційного суду про залишення без задоволення позову про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, який було обґрунтовано необізнаністю позивача про існування заповіту, складеного на його користь, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд аналогічно розглядає необізнаність особи про складення заповіту на її користь як поважну причину для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, керуючись передусім свободою заповіту як фундаментальним принципом спадкового права (постанова Верховного Суду від 2 вересня 2020 р., судова справа № 288/1856/18, провадження № 61-3987св20; постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 р., судова справа № 656/219/18, провадження № 61-48669св18; постанова Верховного Суду від 20 лютого 2019 р., судова справа № 694/1179/17, провадження № 61-40757св18).

Згідно з положеннями ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом встановленого строку, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій, тобто, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Отже, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.

Позивач посилається на те, що строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин, оскільки йому не було відомо про наявність заповіту на його ім`я, що створило нездоланні та істотні труднощі, які об`єктивно перешкоджали подати своєчасно заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 .

Суд враховує, що спадкова справа після смерті ОСОБА_2 зареєстрована не була, ніхто не звертався з заявами про прийняття спадщини, крім позивача, спадщина ніким не прийнята, заяв про відмову від спадщини позивач не подавав, спадщина не визнана судом відумерлою, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може.

Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивач має право на звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки є спадкоємцем після померлої матері за законом, причину пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини, суд визнає поважною, а тому позов слід задовольнити.

Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, інтереси інших осіб, тому визнання позову відповідачами слід прийняти.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст. 13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, згідно з ст.ст. 1216, 1220, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України та керуючись 2, 4, 5, 7, 10-13, 81, 82, 89, 197, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Сюртівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном в два місяці.

Початок додаткового строку для прийняття спадщини відраховувати з моменту набрання судовим рішення законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання його повного тексту до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник позивача: адвокат Куруц Андрій Андрійович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №021/948 від 14.03.2014, видане Радою адвокатів Закарпатської області на підставі рішення №21 від 12.03.2014.

Відповідач: Сюртівська сільська рада Ужгородського району Закарпатської області, місцезнаходження: 89432, Закарпатська область, Ужгородський район, с. Сюрте, вул. Ракоці, буд. 2, .

Суддя І.О. Шепетко