Справа № 214/3976/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сіденка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Чаплиги О.ОГ.,

заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Васильченко Н.Г., представника заінтересованої особи Романюка В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Центрально-Міський відділ у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання на території України,

встановив:

заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідною заявою та просить суд встановити факт постійного його проживання на території України на момент проголошення незалежності станом на 24 серпня 1991 року та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство» від 13 листопада 1991 року, посилаючись на відсутність паспорта та неможливість у зв`язку з цим отримати відповідні пільги та виплати після смерті сина ОСОБА_2 . В обґрунтування вимог заявником зазначено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Качкарівка Бериславського району Херсонської області, де закінчив 8 класів школи та з 09.09.1976 по 01.07.1983 працював на різних посадах. З 19.12.1981 перебував у шлюбі із ОСОБА_3 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 . Стосунки з ними він не підтримує/, про їх долю йому нічого не відомо. Вироком Високопільського районного суду Херсонської області від 25.08.1983 був засуджений до 3 років позбавлення волі, відбуваючи покарання в Бердянській виправній колонії Запорізької області (№ 77) до 20.06.1985, звідки вибув в Трест Амурбурд Хабаровського краю. В радгоспі «Хабаровський» МСГ РРФСР він працював до 01.07.1986, звідки звільнився за власним бажанням та повернувся в Нововоронцовський район Херсонської області, де працював у період з 17.09.1986 по 06.05.1987 у радгоспі «Колективне сільськогосподарське підприємство «Воскресенське». Його паспорт зразка колишнього СРСР було втрачено у 1986 році, а саме фізично знищено дружиною. Вироком Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 15.07.1987 він був засуджений до 6 років позбавлення волі, покарання він відбував у Державній установі «Бучанська виправна колонія (№85) у період до 08.05.1993, звідки звільнився по відбуттю покарання до с. Качкарівка Бериславського району Херсонської області. Після звільнення у період з червня 1993 року по листопад 1997 року працював в колгоспі «40 років Жовтня», намагаючись у 1993 році отримати паспорт громадянина України, однак йому було видано лише тимчасове посвідчення у зв`язку з відсутністю бланків паспортів, за поясненнями працівників паспортного столу. Від спільного проживання з ОСОБА_5 він має трьох дітей, батьком яких він записаний, один з яких, син ОСОБА_6 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 при виконанні бойового завдання. Тому у зв`язку з необхідністю отримання виплат та пільг після смерті сина, просить вимоги задовольнити.

Ухвалою суду від 07 червня 2023 року заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 24 липня 2023 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку окремого провадження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_7 заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених в заяві. Заявник доповнив, що був зареєстрований за адресою проживання першої дружини, яка, як він пізніше дізнався, у період відбуття ним покарання у виправній колонії, без його відома зняла його з реєстраційного обліку за місцем проживання. Чи подавала вона на розлучення, він не знає. У зв`язку з війною вони зі співмешканкою виїхали до м. Кривого Рогу, де вона отримала статус ВПО та проживають наразі разом у місті.

Представник заінтересованої особи Центрально-Міського відділу у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Романюк В.Б. у судовому засіданні проти заявлених вимог не заперечував.

Вислухавши пояснення заявника та його представника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом та не оспорюється учасниками процесу, відповідно до архівних даних Державної установи «Бучанська виправна колонія (№ 85)», особова справа ОСОБА_1 знищена за закінченням строку зберігання. Відповідно до записів в картці, засуджений ОСОБА_1 , 02.09.1987 прибув в Державну установу «Бучанська виправна колонія (№ 85)» із СІЗО м. Херсона. Початок строку 08.05.1987, кінець строку 08.05.1993. ОСОБА_1 звільнився 08.05.1993 по відбуттю строку покарання та вибув за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Кочкарівка (а.с. 16 копія повідомлення).

Указане підтверджується копією наданої до суду вимоги про судимість (а.с. 15).

Згідно довідки № 132/02-51 від 28.06.2022, виданої виконавчим комітетом Милівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_1 дійсно проживав у АДРЕСА_1 , з 1998 року (а.с. 11 копія довідки).

Заявник просить встановити вказаний факт з метою отримання ним паспорта громадянина України, оскільки Центрально-Міським відділом у місті Кривому Розі Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на його звернення рекомендовано документально довести факт постійного проживання його на території України на 24 серпня 1991 року.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Абзацом першим пункту 1 Порядку № 215 передбачено, що для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом II цього Порядку.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт постійного проживання заявника ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року, на території України.

Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

задовольнити заяву ОСОБА_1 повністю.

Встановити факт постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця с. Качкарівка Бериславського району Херсонської області Україна, фактичне місце проживання без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 05 вересня 2023 року

Суддя С.І. Сіденко