Справа № 186/481/23
Номер провадження № 2/0186/265/23
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 вересня 2023 року м. Першотравенськ
Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Демиденко С.М.,
секретар Фадєєва Т.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ФОП ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування фактичних витрат в порядку регресу,
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12.12.2018 року між відповідачем та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено кредитний договір № 118_159. Відповідно до умов кредитного договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 31 500,00 грн., зі щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% річних, з кінцевим терміном повернення до 10.12.2021 року.
01.12.2018 року між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» укладено договір добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286, відповідно до якого ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» приймає на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку.
Оскільки, Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором перед АТ «Ощадбанк», останнє звернулось до ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» із заявою про настання страхового випадку.
16.09.2019 року ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» сплатило АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування по зобов`язанням Відповідача у розмірі 28 703,64 грн.
20.05.2021 року між ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №01-05 про відступлення права вимоги (цесії), згідно якого до ФОП ОСОБА_1 перейшло право вимоги до Відповідача.
Таким чином, оскільки ТДВ «СК «Ю.ЕС.АЙ» виконало покладені на нього законом та умовами договору добровільного страхування кредитів обов`язки, а до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 перейшло право вимоги на стягнення з Відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування у розмірі 28 703,64 грн., а також витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 12 000,00 грн.
Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області відкрито провадження по справі та справа призначена для розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.
У судове засідання представник позивача не з`явився, просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно.
Суд вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.
За вимогами ст.ст. 263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
12.12.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 118_159 за умовами якого, відповідач отримав кредит у сумі 31 500,00 грн. з щомісячною сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 17,99% з кінцевим терміном повернення до 10.12.2021 року.
Пунктом 7.1. зазначеного договору визначено, що банк у встановленому законодавством та цим договором порядку, має право без згоди позичальника відступити своє право вимоги за цим договором будь-якій особі, у зв`язку з чим відбувається зміна сторони кредитора за цим договором.
Договором добровільного страхування кредитів №18.215040.1601-0286 від 01.12.2018 року, який укладено між АТ «Ощадбанк» та ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» у п. 2.1. визначено, що його предметом є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону та пов`язані зі збитками внаслідок неповернення/неповного повернення позичальниками кредитів та/або несплатою/неповною сплатою нарахованих за ними процентів, що передбачені кредитним договором.
Заявою від 05.09.2019 року АТ «Державний ощадний банк України» повідомило ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» про настання страхового випадку, а саме про факт виникнення заборгованості за кредитним договором № 118_159 від 12.12.2018 року у Відповідача у сумі 27 119,81 грн. по кредиту та 1 538,83 грн. по відсотках за користування кредитом, а 16.09.2019 ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» було складено страховий акт по даному факту.
Платіжним дорученням від 16.09.2019 року за № 8400 ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» сплатила АТ «Ощадбанк» страхове відшкодування за кредитом Відповідача у сумі 28 703,64 грн.
У подальшому, 20.05.2021 ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» уклало договір про відступлення права вимоги (цесії) з ФОП ОСОБА_1 за умовами якого, відбулося відступлення права вимоги за укладеними договорами страхування. А як видно з Реєстру прав вимог, додатку №1 до цього договору, під № 102 міститься запис про перехід прав вимоги до Відповідача у сумі 28 703,64 грн.
08.06.2021 року представником позивача було направлено відповідачу претензію з вимогами погасити суму боргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу /далі ЦК/ України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як вказано у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Враховуючи те, що судом встановлено факт укладення кредитного договору, встановлено факт отримання відповідачем коштів за кредитним договором та факт їх неповернення у відповідності до умов договору, то суд дійшов висновку про наявність заборгованості у Відповідача перед АТ «Ощадбанк» за кредитним договорам № 118_159 від 12.12.2018 року в загальному розмірі 28 703,64 грн. Доказів зворотного суду не надано.
У п. 16 ч. 4 ст. 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що видами добровільного страхування можуть бути зокрема страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту).
Як видно з обставин справи, банк застрахував свої збитки у випадку неповернення чи неповного повернення позичальниками кредитів у ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» і остання здійснила виплату у сумі 28 703,64 грн. як страховий платіж.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Відтак, право грошової вимоги до ОСОБА_2 у сумі 28 703,64 грн. перейшло від АТ «Державний ощадний банк України» до ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.».
В подальшому, 20.05.2021 між ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір про відступлення права вимоги (цесії), де обумовлено перехід права грошової вимоги до Відповідача у сумі 28 703,64 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, у відповідності до вимог закону, до ФОП ОСОБА_1 перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_2 , у сумі 28 703,64 грн., тому позивач набув право зворотної вимоги до відповідача в розмірі виплаченого відшкодування.
Стосовно понесених судових витрат слід зазначити наступне.
Судові витрати по справі складаються з судового збору та витрат на надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 1073,60 грн.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 000 грн.
З урахуванням вимог ст. 137 ЦПК України, суд дійшов висновку, що зазначені витрати підтверджені належними доказами, зокрема, договором про надання професійної правової допомоги № 5 від 20.05.2021року, укладеним між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 , актом приймання-передачі послуг професійної правової допомоги від 24.01.2022 року, згідно якого вартість послуг, наданих адвокатом становить 12 000 грн., платіжним дорученням № 511 від 02.02.2022 року, згідно якого ФОП ОСОБА_3 отримав кошти у розмірі 12 000 грн. від ФОП ОСОБА_1 за надану правову допомогу.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Таких клопотань до суду не надходило.
Суд вважає, що визначена адвокатом сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі, а відтак з відповідача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача, що становить 12 000 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263, 264, 265, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат в порядку регресу задовольнити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Суддя: С.М. Демиденко