Ухвала

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 345/316/22

провадження № 61-12815ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу адвоката Підлуського Василя Дмитровича як представника ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Калуської міської ради, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир Марії Василівни, треті особи: Калуська районна рада, Калуська районна державна адміністрація, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом і державної реєстрації права власності недійсними, визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому, змінивши предмет позову, просила визнати недійсним свідоцтво № НОІ204717 про право на спадщину щодо права власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, видану приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир М. В. гр. ОСОБА_1 в цілому, а залишити тільки 1/2 частину, а право власності на іншу частину будинку і господарських споруд (1/2 частину) визнати за ОСОБА_2 ; скасувати згідно з вимогами законодавства державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер: 54181368 від 22 вересня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир М. В. щодо реєстрації за ОСОБА_1 в цілому права власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області рішенням від 22 лютого 2023 року позов задовольнив частково. Визнав частково недійсним свідоцтво № НОІ204717 про право на спадщину за заповітом від 22 вересня 2020 року, видане приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир М. В., зареєстроване в реєстрі за NN741, видане на ім`я ОСОБА_1 , а саме - в частині визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 , залишивши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння. Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, індексний номер: 54181368 від 22 вересня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Локатир М. В. щодо реєстрації за ОСОБА_1 в цілому права власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 . В задоволенні позовних вимог до Калуської міської ради, Обласного комунального підприємства «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Локатир М. В відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , залишив без задоволення, а рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року - без змін.

23 серпня 2023 року адвокат Підлуський В. Д. як представника ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року з пропуском строку на касаційне оскарження.

Адвокат Підлуський В. Д. як представника ОСОБА_1 звернувся з клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що повний текст оскаржуваної постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року складено 20 липня 2023 року, а отримано заявником 24 липня 2023 року, на підтвердження чого надано копію супровідного листа апеляційного суду від 21 липня 2023 року № 345/316/22/15757/2023.

Клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень та надані матеріали свідчать про поважність причин пропуску цього строку та наявність підстав для його поновлення.

Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (на яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного Суду, у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини другої статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.

Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.

В касаційній скарзі заявник як на підставу касаційного оскарження судових рішень посилається на частини першу, третю статті 411 ЦПК України, зокрема, суд прийняв рішення про права свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 .

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину першу статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини першої статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

У випадку оскарження судових рішень на підставі пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України з посиланням на частину третю статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини третьої статті 411 ЦПК України, з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.

Верховний Суд роз`яснює заявнику, що коректне визначення підстав касаційного оскарження має важливе значення, оскільки за приписами частини першої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Підстава (підстави) відкриття касаційного провадження зазначаються в ухвалі про відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що зазначення заявником підстав касаційного оскарження є обов`язковою умовою щодо оформлення касаційної скарги, яка необхідна для подальшого вирішення питання про відкриття касаційного провадження та для розгляду касаційної скарги.

Виконання наведених вимог необхідне для коректного зазначення підстав касаційного оскарження в ухвалі про відкриття касаційного провадження у справі.

Таким чином, для усунення вказаного недоліку, а також з метою недопущення подвійного тлумачення змісту касаційної скарги, заявнику необхідно надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги, в якій згрупувати, систематизувати та чітко зазначити конкретну обов`язкову підставу (підстави) касаційного оскарження судових рішень у відповідності до визначеного статтею 389 ЦПК України переліку підстав для касаційного оскарження судових рішень та їх відповідне мотивування, надати копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» заявнику необхідно сплатити судовий збір за ставками, встановленими за подання касаційної скарги на рішення суду, яким вирішено позовну заяву майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Позовну заяву подано у 2022 році, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового характеру фізичною особою становила 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 2 481,00 грн, підпункти 1,2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання позову у цій справі).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування чи повернення ціна позову визначається вартістю майна.

Аналіз касаційної скарги не дозволяє встановити ціни позову щодо визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння в АДРЕСА_1 , а тому неможливо встановити розмір судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви майнового характеру.

Отже, заявнику необхідно надати суду докази вартості домоволодіння в АДРЕСА_1 (зокрема, позовна заява з визначеною ціною позову станом на день її подання, експертний висновок, дані загальнодоступних джерел стосовно ринкової вартості нерухомого майна) та за подання касаційної скарги, сплатити судовий збір, розмір якого необхідно самостійно розрахувати, виходячи із вартості спірного майна.

Також, судовий збір за подання касаційної скарги за дві немайнові вимоги в даному випадку становить 3 969,60 грн (992,40 грн х 2 х 200 %).

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA0026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).

Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу (залишення заяви без руху), про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням заявнику можливості усунути вищевказані недоліки.

Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката Підлуського Василя Дмитровича як представника ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити адвокату Підлуському Василю Дмитровичу як представнику ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року.

Касаційну скаргу адвоката Підлуського Василя Дмитровича як представника ОСОБА_1 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 лютого 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 19 липня 2023 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга буде повернута заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ю. Зайцев