Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.07.2023 Справа №607/218/21

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участі секретаря судового засідання Кочмар С.М., представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Тернопільська міська рада, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах та виселення осіб із займаного приміщення,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі ТОВ «Кей-Колект») звернулось в суд із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Тернопільська районна державна адміністрація, Служба у справах дітей Тернопільської районної державної адміністрації, в якому просить: звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., в рахунок погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12 квітня 2007 року, яка складає 1936445,13 грн, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах, за початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 556 368 грн; виселити усіх громадян, що мешкають у квартирі за адресою АДРЕСА_1 , а саме відповідачів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, 12 квітня 2007 року між ОСОБА_2 (Позичальник) та ПАТ «УкрСиббанк» (Банк) було укладено договір про надання споживчого кредиту №0. Відповідно до умов вказаного кредитного договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в сумі 96 818 швейцарських франків зі сплатою 9,2% річних та кінцевим строком повернення до 11 квітня 2011 року, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком до нього. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином у повному обсязі. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 12 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А., за реєстровим №2299. Відповідно до умов іпотечного договору, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно, а саме квартиру за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу №4 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки №2459-2460, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набула статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношення до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включено і за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12 квітня 2007 року та договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А., за реєстровим №2299.

В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 18 листопада 2020 року сума заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «Кей-Колект» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 12 квітня 2007 року становить 1 936 445,13 грн.

Згідно висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки від 18 грудня 2020 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності, заставленого майна, а саме квартири за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 51,6 кв.м., ринкова вартість об`єкта оцінки становить 20 000 доларів США, що за курсом НБУ, на дату оцінки відносно гривні еквівалентно 556 368 грн.

З цих підстав позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме спірну квартиру, шляхом проведення прилюдних торгів з її реалізації.

Крім цього, позивач зазначає, що в житловому приміщенні проживають мешканці, а тому ТОВ «Кей-Колект» не може скористатися своїм правом продажу, у зв`язку з чим вимоги щодо виселення мешканців спірної квартири є ефективним та необхідним способом захисту його прав.

Посилаючись на наведене, позивач просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 22 січня 2021 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду тернопільської області від 09 березня 2021 року залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 березня 2021 року витребувано в Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради інформацію про зареєстрованих осіб у нерухомого майні, а саме у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

15 квітня 2021 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Башуцького І.Я. надійшов відзив на позову заяву, згідно з яким відповідач заперечує проти позову, не погоджується з наведеними позивачем обставинами та правовими підставами позову з огляду на наступне.

Так, відповідач ОСОБА_2 стверджує про те, що Банк свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, а саме не надав йому кредит в іноземній валюті у сумі 96 818 швейцарських франків. Докази про перерахування ОСОБА_2 вказаних коштів відсутні. Крім того, сума заборгованості в розмірі 1 936 445,13 грн, про яку зазначає позивач у позовній заяві, вигадана та безпідставна, розрахунок заборгованості відсутній.

Також, позивачем не надано жодного та достовірного доказу, на підтвердження факту переходу права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки до ТОВ «Кей-Колект». Із доданих до позовної заяви копій окремих сторінок договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року та договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року, які не можуть вважатися витягами із договорів, неможливо встановити факт переходу прав вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від АКІБ «УкрСиббанк» до ТОВ «Кей-Колект», а також неможливо встановити ціну вказаних договорів та розмір так званої заборгованості ОСОБА_2 по кредитному договору станом на 11 червня 2012 року.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за вказаними договорами на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договорами. Більше того, повідомлень від АКІБ «УкрСиббанк» про передачу ТОВ «Кей-Колект» прав вимоги (відступлення прав) за кредитним договором та договором іпотеки ОСОБА_2 не отримував.

Зазначає, що ОСОБА_2 стверджує про відсутність заборгованості за кредитним договором. Вимоги від позивача про виконання порушеного зобов`язання у менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_2 не отримував. Позивач не надав суду доказів того, що на день подання позовної заяви ОСОБА_2 не виконував або неналежно виконував основне зобов`язання. Таким чином, позовна вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предметів іпотеки на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки предметів іпотеки, що становить 556 368 грн є безпідставною, незаконною та необґрунтованою.

Вказує, що у спірній кварті зареєстрована та проживає малолітня особа ОСОБА_4 , а тому в разі виселення відповідачів з квартири, в рішенні суду повинно бути зазначено про інше постійне жиле приміщення, в якому вони проживатимуть.

Також, представник позивача зазначає, що умовами кредитного договору встановлено обов`язок позичальника повернути банку кредит у повному обсязі не пізніше 11 квітня 2011 року, а тому трирічний строк позовної давності щодо позовних вимог позивача починається з 12 квітня 2011 року та закінчується 11 квітня 2014 року. При цьому, з позовом до суду позивач звернувся в січні 2021 року. З цих підстав представник позивача заявив клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

03 травня 2023 року представник позивача подав відповідь на відзив. Вказав, що на підтвердження отримання ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 96 818 швейцарських франків надається копія меморіального ордеру № від 12.04.2007 року, згідно якого перераховано 96 818 швейцарських франків, що становило 400 468,49 грн, а у графі «призначення платежу» зазначено, що кошти перераховуються в якості надання кредиту згідно угоди №0 від 12.04.2007 року.

Також, ОСОБА_2 зазначає у відзиві, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не надало інформації щодо «ціни даних договорів» та «докази па підтвердження обставини здійснення повної оплати за вказаними договорами», однак, така інформація стосується лише відносин між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у яких один до одного немає і ніколи не було ЖОДНИХ претензій по виконанню сторонами умов вищевказаних договорів. Також, згідно інформаційної довідки №160695440 від 22.03.2019 року - іпотекодержателем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є саме ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 11.06.2012 року за реєстровим №2459-2460.

Відповідач також зазначає, що його начебто не було повідомлено про відступлення ПАТ «УКРСИББАНК» на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» права вимоги шляхом укладення договору факторингу та відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, однак, такі твердження відповідача є такими, що не відповідають дійсності, більше того, вони вводять суд в оману, оскільки, 20.06.2012 року ПАТ «УКРСИББАНК» підготувало Повідомлення про відступлення прав вимог за кредитним договором №12-21/15225 ОСОБА_2 , яке було направлено ОСОБА_2 ПАТ «УКРСИББАНК», через ТОВ «ФРАНКО ПАК», які надавали у той час послуги ПАТ «УКРСИББАНК» з сортування та направлення масових поштових відправлень. Підтвердженням направлення вищезазначеного повідомлення є Список згрупованих рекомендованих відправлень №80 за формою 103, де під №14 зазначено про відправлення ОСОБА_2 рекомендованого повідомлення за адресою: АДРЕСА_1 , що власне і є доказом повідомлення боржника про відступлення прав вимоги. Отже, посилання ОСОБА_2 на неповідомлення його про відступлення прав за кредитним договором є такими, що не відповідають дійсності і не заслуговують на увагу.

Зазначає, що згідно з інформації ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , було зареєстровано три особи, а саме: ОСОБА_3 (зареєстрована у 2015 році), ОСОБА_4 (зареєстрована у 2015 році) та ОСОБА_5 (зареєстрований у 2018 році). Всі вони були зареєстровані в період з 2015 по 2018 роки, тобто вказані особи були прописані у спірній квартирі вже після 12.04.2007 року, тобто вже після укладення Договору Іпотеки. В п. 2.3.11. Договору Іпотеки від 12.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою I.A., зареєстровано в реєстрі за №2299, ОСОБА_2 , як Іпотекодавець зобов`язався не реєструвати в приміщеннях, що складають предмет іпотеки фізичних та юридичних осіб без згоди інотекодержателя. Ні АКІБ «УкрСиббанк», ані ТОВ «Кей- Колект» не надавало згоди на реєстрацію будь-кого в іпотечному майні, а саме: квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, вже після укладення договору іпотеки 12.04.2007 органами реєстрації було зареєстровано місце проживання трьох осіб і це всупереч тому, що зазначене нерухоме майно знаходилось під двома обтяженнями (заборона та іпотека) та за відсутності дозволу зі сторони ПАТ «УкрСиббанк» та/або ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», більш того реєструючи неповнолітніх осіб у нерухомому майні яке є предметом іпотеки Іпотекодавець спричинив обставини, що можуть негативно вплинути на права іпотекодержателя. Отже зареєстрована особа не має достатніх правових підстав для реєстрації у вищезазначеній квартирі, жодних договорів про надання в користування цього майна із ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» не укладалось. Відтак, ОСОБА_2 , як Іпотекодавець, подаючи заяви на реєстрацію місця проживання трьох осіб у нерухомому майні, яке є предметом іпотеки, а саме у квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 свідомо порушив умови Договору Іпотеки від 12.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А., зареєстровано в реєстрі за №2299, а також ст.9, 10 Закону України «Про Іпотеку», ст. 628 Цивільного Кодексу України.

Щодо порушення строків позовної давності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» зазначає наступне.

По перше - згідно додаткової угоди №2 до кредитного договору від 25.11.2009 року було змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме - його було збільшено і встановлено на дату 11.04.2013 року. По друге - 22.12.2014 року слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільський області було розпочато кримінальне провадження №0003307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, по факту вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_2 11.03.2015 року слідчим суддею Тернопільського міськрайонпого суду Тернопільської області була винесена ухвала у справі №607/3714/15-к, якою клопотання старшого слідчого СУ УМВС України в Тернопільській області Ратушняк С.О., за погодженням із старшим прокурором прокуратури міста Тернополя про тимчасовий доступ до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю було задоволено, зокрема суд ухвалив надати дозвіл старшому слідчому СУ УМВС України в Тернопільській області Ратушняк С.О. на тимчасовий доступ до матеріалів кримінальної справи № 1174195, з метою вилучення оригіналів документів кредитної справи, згідно договору про надання кредиту №0 від 12 квітня 2007 року. На виконання вищезазначеної ухвали та у визначені судом строки ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» передало старшому слідчому СУ УМВС України в Тернопільській області Ратушняк С.О. оригінали вищезазначених документів. 04.06.2019 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» отримало відповідь на адвокатський запит від Тернопільського відділу поліції ГУ НП в Тернопільській області №Ш-46аз, згідно якої стало відомо що за наслідками судового розслідування 22.06.2015 року було прийнято рішення, передбачене п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - закриття у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення. Однак, про це ГУ НП в Тернопільській області не повідомляло ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», а оригінали кредитної справи увесь цей час знаходились у них. Лише 19.06.2020 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» вдалось отримати від ГУ НП в Тернопільській області матеріали кредитної справи, таким чином, в період з 11.03.2015 року по 19.06.2020 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» фактично, не мало жодної можливості звернутись до суду або звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, оскільки у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як у кредитора та іпотекодержателя не було навіть оригіналів документів на підтвердження права вимоги до ОСОБА_2 .

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

04 жовтня 2021 року представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Башуцьким І.Я. подано письмові заперечення, в яких окрім іншого зазначено, що твердження позивача про те, що в період з 11.03.2015 року по 19.06.2020 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» фактично, не мало жодної можливості звернутись до суду або звернути стягнення па предмет іпотеки у позасудовому порядку, оскільки у ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», як у кредитора та іпотекодержателя, не було навіть оригіналів документів на підтвердження права вимоги до ОСОБА_2 , є безпідставними, необґрунтованими та не ґрунтуються на законі. Так, додаткова угода №2 до кредитного договору від 25.11.2009 року, про яку позивач зазначає у відповіді на відзив, між позивачем та відповідачем не укладалась, незрозуміло про який саме кредитний договір від 25.11.2009 р. йде мова. Факт перебування оригіналів документів (вказаних у відповіді на відзив) у слідчому відділі Тернопільського ВП ГУНП у Тернопільській області не підтверджується належними доказами. Звернутися до суду із позовом можливо при наявності копій відповідних документів. Кримінальне провадження №0003307, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, закрито 22.06.2015 року.

Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, просив суд задовольнити позов.

В судове засідання відповідачі не з`явилися, хоча про час та місце були повідомлені у встановленому законом порядку.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступні обставини.

12 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», в особі начальника відділення №501 АКІБ «УкрСиббанк» Кошарської С.І., яка діє на підставі повноважень, передбачених Положенням «Про Відділення №501 АКІБ «УкрСиббанк» та довіреності з однієї сторони та громадянином України ОСОБА_2 (Позичальник) з іншої сторони укладено договір про надання кредиту №0 (надалі Договір).

Відповідно до п.1.1 Договору, Банк зобов`язується надати позичальнику, а Позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 96818 швейцарських франків, та сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 400468,49 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього договору. Надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у наступний термін з 12 квітня 2007 року по 11 квітня 2011 року. Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток №1 до Договору), але в будь-якому випадку не пізніше 11.04.2011 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. Договору (п.1.2. Договору).

Зі змісту п.1.3. Договору вбачається, що за використання кредитних коштів протягом 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 9,2% річних.

Відповідно до п. 2.1 Договору, у забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за даним договором банком приймається застава, у тому числі: застава двокімнатної квартири, загальною площею 50,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , заставною вартістю 158 316 грн, що належить ОСОБА_2

12 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (Заставодержатель) та громадянином України ОСОБА_2 (Заставодавець) з іншої сторони укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Середою І.А., зареєстрований в реєстрі за №2299.

Відповідно до п. п. 1.1., 1.3. Договору іпотеки, Іпотекодавець з метою забезпечення викладених нижче зобов`язань передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно: двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею - 51,6 кв.м., житловою - 29,6 кв.м. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на підставі свідоцтва на право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Тернопільської міської Ради народних депутатів 26 жовтня 1995 року, зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 26 жовтня 1995 за №376.

За домовленістю сторін, вартість Предмету іпотеки складає 158316 гривень.

Предмет іпотеки, залишається у володінні та користуванні Іпотекодавця.

Іпотека майна (п.1.1 Договору) розповсюджується на всі його складові частини та додатки.

Іпотекою за цим Договором забезпечуються вимоги Іпотекодержателя, які виникають з договору про надання Кредиту № від 12 квітня 2007 року, згідно з яким Іпотекодержатель видав Іпотекодавцю кредит в іноземній валюті в сумі 96818 швейцарських франків, що еквівалентно 400 488,49 гривень, а він зобов`язується його використати за цільовим призначенням та згідно зі встановленим строком користування, своєчасно сплачувати плату за користування кредитом (відсотки в розмірі 9,2% річних) та своєчасно повернути кредит Іпотекодержателю.

Строк користування кредитом встановлено з 12 квітня 2007 року по 11 квітня 2011 року згідно з графіком погашення, що є додатком до зазначеного кредитного договору, якщо інший строк повернення кредиту не встановлено у відповідності до зазначеного кредитного договору.

Згідно свідоцтва на право власності № НОМЕР_1 від 26 жовтня 1995 року, виданого Управлінням житлово комунального господарства виконавчого комітету Тернопільської міської Ради народних депутатів, та реєстровим написом на документів про право власності за №422, квартира за АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві особистої власності.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майна №14186175 від 10 квітня 2015 року, квартира по АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 26 жовтня 1995 року.

З технічного паспорту на квартиру по АДРЕСА_1 від 02 листопада 1995 року вбачається, що загальна площа квартири становить 50,7 кв.м., житлова 29,6 кв.м.

З меморіального ордеру № від 12 квітня 2007 року вбачається, що АТ «УкрСиббанк» перерахував відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у валюті в розмірі 96 818 швейцарських франків, що в еквіваленті до гривні становить 400 468,49 грн. Призначення платежу: надання кредиту згідно угоди №0 від 12 квітня 2007 року, ОСОБА_2

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (Фактор) укладено договір факторингу №4, згідно умов якого за цим договором Клієнт зобов`язується передати у власність Фактору, а Фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором. Обсяг (сума) прав вимоги станом на дату укладення цього договору визначений у Додатку 1 до цього договору. Одночасно з відступленням прав вимоги до Фактора переходять усі права Клієнта за усіма договорами забезпечення.

Згідно з виписки з Додатку №1 до договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року, до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №0 від 12 квітня 2007 року.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Цедент) та ТОВ «Кей-Колект» (Цесіонарій) укладено договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, згідно умов якого у зв`язку з укладенням між Цедентом та Цесіонарієм договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року, Цедент передає, а Цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотеки, зазначеними у Додатку 1 до цього договору.

Згідно з виписки з Додатку №1 до договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року, до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором іпотеки від 12 квітня 2007 року та договором застави від 12 квітня 2007 року.

Як слідує з розрахунку заборгованості станом на 29 квітня 2021 року по договору про надання споживчого кредиту №0, заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту становить 50 618,45 швейцарських франків, що еквівалентно 1 536 173,78 грн, за відсотками 10 892,71 швейцарських франків, що еквівалентно 330 573,05 грн, загальний розмір заборгованості становить 61 511,16 швейцарських франків, що еквівалентно 1 866 746,83 грн.

Як вбачається з листа Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області №Ш-46аз від 04 червня 2019 року, у слідчому відділі Тернопільського ВП ГУП в Тернопільській області 22 грудня 2014 року розпочато кримінальне провадження №00003307, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, по факту вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_2 . За наслідками проведеного досудового розслідування 22 червня 2015 року прийнято рішення, передбачене п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

Згідно висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності виселення малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №768 від 25 серпня 2021 року, орган опіки та піклування вважає за недоцільним виселити малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 та батьком ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_2 .

Аналізуючи вищенаведені докази та встановлені обставини справи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов`язання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

За правилами ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч. 1 ст. 572, ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язань нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

На підтвердження факту наявності у відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 29 квітня 2021 року по договору про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким заборгованість ОСОБА_2 за тілом кредиту становить 50 618,45 швейцарських франків, що еквівалентно 1 536 173,78 грн, за відсотками 10 892,71 швейцарських франків, що еквівалентно 330 573,05 грн, загальний розмір заборгованості становить 61 511,16 швейцарських франків, що еквівалентно 1 866 746,83 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій).

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц та від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15-ц.

Разом з тим, суд вважає, що наданий позивачем розрахунок не відповідає вищенаведеним вимогам закону, оскільки в ньому не відображено детального розрахунку заборгованості, зокрема періоду за яких нарахована заборгованість, розмір нарахованих відсотків, сплачені позичальником суми, нарахування штрафних санкцій та інші необхідні відомості. При цьому, відповідач ОСОБА_2 заперечує факт наявності у нього заборгованості за кредитним договором.

Крім того, позивачем на підтвердження факту наявності у відповідача ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором не долучено виписки по кредитному договору або будь-які інші первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які б підтверджували наявність такої заборгованості.

Окремо суд звертає увагу на те, що позивачем до позову долучено лише першу та остання сторінку договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року та договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року, що позбавляє суд можливості встановити порядок та умови переходу права вимоги за вказаними договорами.

Стосовно клопотання представник відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно умов пунктів 1.1.1., 1.1.2., укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 договору про надання кредиту №0 від 12 квітня 2007 року, надання кредиту (грошових коштів) здійснюється у термін з 12 квітня 2007 року по 11 квітня 2011 року.

Позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 11 квітня 2011 року.

Відповідно до пунктів 4.1., 5.1., 5.2, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_2 договору іпотеки від 12 квітня 2007 року, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, забезпеченого іпотекою, з направлення повідомлення про порушення договору іпотеки, а якщо його вимога не буде задоволена на протязі 30 днів, - звернути стягнення на предмет іпотеки у разі: передачі Іпотекодавцем предмету іпотеки іншій особі без попередньої згоди Іпотекодержателя, згідно порядку зазначеного в п.п. 1.7., 2.3.4..; порушення Іпотекодавцем правил про заміну предмета іпотеки, що встановлені п.п.1.5., 2.3.3. цього договору; у разі порушення Іпотекодавцем правил про наступну іпотеку, що передбачені п.п.1.6., 2.3.4.; у разі порушення Іпотекодавцем правил про розпорядження предметом іпотеки, згідно до п.2.3.4.; у разі порушення Іпотекодавцем зобов`язань щодо вживання заходів необхідних для збереження Предмету іпотеки, що передбачені в п п.2.3.1., 2.3.2. цього договору; невиконання Іпотекодавцем забов`язань, згідно з п.2.3.9., 2.3.10., 2.3.11,2.3.12 (4.1).

Іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, що зазначений в п.1.3. цього договору, яке виникає у Іпотекодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) Іпотекодавцем своїх зобов`язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, в тому числі, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору (5.1).

Задоволення вимог Іпотекодержателя здійснюється: шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність Іпотекодержателя; шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (5.2).

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю

у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов?язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов?язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заміна сторін у зобов`язанні, відповідно до статті 262 ЦК України, не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, тобто після укладення первісним і новим кредиторами договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, для нового кредитора строки звернення до суду підлягають обчисленню так само, як і для первісного кредитора. (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц).

В даному випадку судом встановлено, що строк виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором про надання кредиту №0 від 12 квітня 2007 року настав 11 квітня 2011 року.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відтак, 12 квітня 2011 року слід вважати датою, коли ПАТ «УкрСиббанк» довідалося про порушення свого права відповідачем ОСОБА_2 . Разом з тим, ПАТ «УкрСиббанк» не вчинило жодних дій з метою задоволення своїх вимог, як кредитора, в тому числі, шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у власність банку в позасудовому порядку або звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду.

В подальшому між ПАТ «УкрСиббанк» та позивачем ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу за №4 від 11 червня 2012 року та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 11 червня 2012 року, на підставі яких позивач ТОВ «Кей-Колект» набув прав вимоги за кредитним договором №0 від 12 квітня 2007 року та договором іпотеки від 12 квітня 2007 року.

При цьому, ТОВ «Кей-Колект», здійснюючи купівлю прав вимоги за вказаним кредитним договором та договором іпотеки, було відомо про порушення відповідачем ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором №0 від 12 квітня 2007 року, виконання зобов`язань за яким було забезпечено договором іпотеки від 12 квітня 2007 року, в тому числі позивач був ознайомлений про кінцевий строк виконання відповідачем своїх зобов`язань, який станом на дату укладення договорів відступлення прав вимоги вже настав.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності

є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93,

§ 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 66610/09,

§ 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

За правилами ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Нормами ЦК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.01.2020р. у справі № 761/44698/16-ц (провадження № 61-47703св18).

При цьому, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Як вже зазначалось судом, 11 квітня 2011 року настав кінцевий строк виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором №0 від 12 квітня 2007 року, відтак з 12 квітня 2011 року кредитодавець ПАТ «УкрСиббанк» та в подальшому його правонаступник ТОВ «Кей-Колект» відповідно до умов договору іпотеки від 12 квітня 2007 року, могли скористатися одним з передбачених вказаним договором способом задоволення своїх вимог, зокрема шляхом добровільної передачі предмета іпотеки у позасудовому порядку або звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду. Однак, у встановлений законом строк ПАТ «УкрСиббанк» та його правонаступник ТОВ «Кей-Колект» своїм правом не скористалися.

Позивач ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки лише у грудні 2020 року, тобто зі спливом строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 , в свою чергу, заявив клопотання про застосування позовної давності. Підстав для переривання перебігу позовної давності по спірному забезпечувальному зобов`язанню судом не встановлено та позивачем не зазначено.

При цьому, суд не приймає до уваги доводи представник позивача про укладення між сторонами 25.11.2009 року додаткової угоди №2 до кредитного договору, якою було змінено кінцевий термін повернення кредиту, а саме його було збільшено і встановлено на дату 11.04.2013 року, оскільки позивачем не надано вказаної додаткової угоди №2 від 25 листопада 2009 року. При цьому, відповідач ОСОБА_2 заперечує факт укладення будь-яких додаткових угод.

Стосовно тверджень представник позивача про те, що ТОВ «Кей-Колект» у період з 11.03.2015 року по 19.06.2020 року фактично, не мало жодної можливості звернутись до суду або звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у зв`язку відсутністю оригіналів документів на підтвердження права вимоги до ОСОБА_2 , оскільки з 22.12.2014 року слідчим відділом Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільський області велося кримінальне провадження №0003307 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, по факту вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_2 та вилученням оригіналів документів кредитної справи, згідно договору про надання кредиту №0 від 12 квітня 2007 року, суд зазначає наступне.

Так, згідно листа Тернопільського ВП ГУНП в Тернопільській області №Ш-46аз від 04 червня 2019 року, у слідчому відділі Тернопільського ВП ГУП в Тернопільській області 22 грудня 2014 року розпочато кримінальне провадження №00003307, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, по факту вчинення шахрайських дій відносно ОСОБА_2 . За наслідками проведеного досудового розслідування 22 червня 2015 року прийнято рішення, передбачене п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити у зв`язку із відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення.

Відтак, ПАТ «УкрСиббанк» та його правонаступник ТОВ «Кей-Колект» мали змогу звернутись до суду або звернути стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку до початку вказаного кримінального провадження, яке було розпочато органами досудового розслідування 22 грудня 2014 року.

Суд зазначає, що та обставина, що в ході проведення досудового розслідування було вилучено оригінали документів кредитної справи, згідно договору про надання кредиту №0 від 12 квітня 2007 року, не свідчить про відсутність в позивача можливості звернутися до суду шляхом подання відповідних копій документів.

Так, відповідно до вимог ч. ч. 2, 7 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Крім того, у випадку подання копій відповідних доказів, суд на підставі ч. 7 ст. 81 може витребувати докази у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Більше того, суд вважає за необхідне зазначити, що станом на дату початку досудового розслідування 22 грудня 2014 року, строк позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки минув.

Разом із тим, сплив позовної давності як підстава для припинення зобов`язання норми глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачають. Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку"(Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі № 372/2185/17).

Разом з тим даний факт не є підставою для відмови в задоволенні заяви відповідача про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, також не підлягають задоволенню вимоги ТОВ «Кей-Колект» про виселення відповідачів, як похідні.

За вказаних вище обставин, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Тернопільська міська рада, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах та виселення осіб із займаного приміщення.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 81, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, Закону України «Про іпотеку» суд,

УХВАЛИВ:

У задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Тернопільська міська рада, Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах та виселення осіб із займаного приміщення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич