Справа № 598/886/23
провадження № 2/598/233/2023
РІШЕННЯ

іменем України

"06" вересня 2023 р. Збаразький районний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді Левків А.І.,

при секретарі Яциковській О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Збаража в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ БУД» про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та належних виплат при звільненні,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства ТзОВ «БМ БУД» про стягнення заборгованості по невиплаченій заробітній платі та належних виплат при звільненні.

Зокрема позивач просить стягнути з відповідача 71126,12 грн. заборгованості по невиплаченій заробітній платі, 52024,03 грн. середній заробіток за час затримки у виплаті, 4671,79 грн. компенсацію частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати та 5000 грн. моральної шкоди, а всього 132821,94 грн..

Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 10.10.2019 року вона працювала на посаді інженера з проектно-кошторисної роботи ТзОВ «БМ БУД», а з 05.05.2021р. була переведена на посаду провідного інженера з проектно-кошторисної роботи. Згідно наказу № 139К від 17.10.2022р. позивачку було звільнено із займаної посади за згодою сторін. В порушення вимог законодавства про працю, розрахунок при звільненні з нею проведений не був. Нарахована на день звільнення заробітна плата становить 71126,12 грн. Також, в порушення вимог ч.1 ст.115 КЗпП України, він має право на компенсацію втрати нарахованих доходів в зв`язку із затримкою її виплати заробітної плати в сумі 4671,79 грн.. Крім цього, оскільки відповідачем на день звільнення її з роботи в повному обсязі не проведено остаточний розрахунок, останній несе відповідальність, передбачену статтею 117 КЗпП України, а тому вона має право на одержання від відповідача виплат середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку в сумі 52024,03 грн.. В зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати позивачка понесла моральні страждання, які вона оцінює в 5000 грн., оскільки була позбавлена можливості належного матеріального забезпечення свого життя, поставлена в скрутне матеріальне становище, змушена була докладати зусиль для організації свого життя. На підставі наведеного позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 12 квітня 2023 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження, з викликом сторін.

Ухвалою Збаразького районного суду Тернопільської області від 10 серпня 2023 року витребувано у ТзОВ «БМ БУД» розрахунок заборгованості по невиплаченій заробітній платі та належних виплат при звільненні ОСОБА_1 та довідку про її середній заробіток за час затримки у виплаті, компенсації частини заробітної плати у зв`язку з затримкою термінів її виплати.

29.08.2023р. на адресу суду на виконання вказаної ухвали до суду від відповідача надішли довідка про заборгованість по заробітній платі від 03.08.2023р. та довідка про середньомісячну заробітну плату.

Представник позивача адвокат Гудима Л.Р. в судове засідання не з`явилась, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позов підтримує та не заперечує щодо можливості ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача ТзОВ «БМ БУД» - адвокат Яворський А.В. в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав.

Ухвалою від 06 вересня 2023 року постановлено проводити заочний розгляд справи.

Суд, дослідивши наявні докази по справі, приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, ОСОБА_1 була прийнята на посаду інженера з проектно-кошторисної роботи ТзОВ «БМ БУД» з 10 жовтня 2019 року та з 05.05.2021р. була переведена на посаду провідного інженера проектно-кошторисної роботи.

Згідно наказу № 139К від 17.10.2022 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади з 17.10.2022р. згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін.

Дані обставини підтверджуються копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.10-14).

Згідно довідки ТзОВ «БМБУД» про заборгованість по заробітній платі №БМБ00000019 від 03.08.2023, перед позивачем, станом на день звільнення, ТзОВ «БМБУД» має заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 71126,12 грн.

Відповідно до довідки ТзОВ «БМ БУД» від 25.08.2023р. середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за серпень-вересень 2022 року становить 11100 грн..

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

За приписами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як передбачено ч.1 ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, в день звільнення позивача відповідач не здійснив виплату належних коштів, що є порушенням ч.1ст. 116 КЗпП України.

Таким чином, оскільки відповідачем не виплачено позивачу заробітну плату при звільненні, яка згідно довідки про заборгованість по заробітній платі складає 71126,12 грн., то вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовної вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, судом встановлено наступне.

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація відповідно дост.117 КЗпП України повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Отже, обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені вст. 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18), за змістом приписів статей 94, 116, 117КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Згідно із п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100(надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують звільненню, а середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період (п.8 Порядку).

Згідно з пунктом 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку при звільненні, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка відповідно до пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Середньоденний заробіток позивачки становить 397,13 грн..

Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведений не був, в зв`язку з чим, затримка розрахунку при звільненні за період, в межах якого просить стягнути компенсацію позивач, становить 131 робочий день.

Згідно розрахунку, який зазначений представником позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі, становить 52024,03 грн. (397,13 грн. х 131 робочий день = 52024,03 грн.).

Відповідачем зазначений розрахунок не спростовано.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що з відповідача в користь позивача, слід стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 52024,03 грн..

Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно дост.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів.

Під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата.

Перелік таких доходів наведено в пункті 3 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці»компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до пункту 4 Порядку № 159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Нарахування компенсації провадиться один раз безпосередньо перед виплатою заборгованості із заробітної плати. Виплачується компенсація в місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості із заробітної плати за відповідний місяць (пункт 5 Порядку № 159).

Позивачка надала розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, а саме: (8694,00*15,9%) + (8855,00*9,5%) + (8855,00*8.7%) + (8935,50*7,5%) + (8935,50*5,5%) + (17996,12*2,9%) =5810,91, до виплати належить 4677,79 грн..

Дані розрахунки відповідачем також не спростовані.

Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Згідно діючого законодавства особа несе відповідальність за заподіяну моральну шкоду у випадках, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або у випадках, передбачених відповідними статтями Цивільного кодексу України, а також іншими нормами законодавства, які встановлюють відповідальність за заподіяння моральної шкоди, у тому числі ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно до ст.237-1КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За приписами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд встановив, що у зв`язку з невиплатою заробітної плати, позивач позбавлена матеріального забезпечення свого життя, поставлена в скрутне становище, вимушена докладати додаткових зусиль не тільки для організації свого життя, а й для матеріальної підтримки свого життя.

Надавши оцінку доказам в частині вирішення спору про відшкодування моральної шкоди, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеню вини відповідача, який завдав моральної шкоди позивачу, суд вважає встановлений факт понесеної моральної шкоди позивачем, що виявився у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із невиплатою їй відповідачем коштів, виходячи із принципу розумності та справедливості, розмір моральної шкоди суд оцінює у 5000 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в користь держави 1073 грн. судового збору за позовні вимоги про стягнення заробітної плати та 1073 грн. за позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки позивачка звільнення від його сплати.

На підставі наведеного, керуючись ст.10, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 259, 263-265, 273, 280 ЦПК України, ст. 47, 115, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ БУД» (юридична адреса: вул.Плебанівка, 712/9 с.Настасів Тернопільського району Тернопільської області, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 71126,12 грн. (сімдесят одну тисячу сто двадцять шість гривень дванадцять копійок), середній заробіток за час затримки у виплаті в розмірі 52024,03 грн. (п`ятдесят дві тисячі двадцять чотири гривні три копійки), компенсацію частини заробітної плати у зв`язку із затримкою термінів її виплати у розмірі 4671,79 грн. (чотири тисячі шістсот сімдесят одну гривню сімдесят дев`ять копійок) та 5000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди, а всього на суму 132821,94 грн..

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «БМ БУД» на користь держави 2146 (дві тисячі сто сорок шість) гривень судового збору.

Вказане заочне рішення суду може бути переглянуте Збаразьким районним судом за письмовою заявою відповідача, яку слід подати до суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду Тернопільської області через Збаразький районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 06 вересня 2023 року.

СУДДЯ Андрій ЛЕВКІВ