КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/1537/21 Головуючий у суді першої інстанції - Белоконна І.В.
Номер провадження № 22-ц/824/833/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «СЕТАМ», Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Дмитра Валентиновича, ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віти Володимирівни, третя особа Акціонерне товариство «Альфа-Банк», про визнання недійсними електронних торгів, недійсним акту про проведення електронних торгів, про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ДП «СЕТАМ», Приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В., ОСОБА_3 , Приватного нотаріуса КМНО Чорнєй В.В. про визнання недійсними електронних торгів, недійсним акту про проведення електронних торгів, про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у якому з урахуванням уточнення і зміни предмету позову просила суд: визнати недійсними електронні торги з продажу 1/2 частини двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оформлені протоколом № 521298 від 11 січня 2021 року; визнати недійсним акт про проведені електронні торги ВП № 57449240 від 12 січня 2021 року приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. щодо 1/2 частини двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів № 48, видане 13 січня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Чорнєй В.В.; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та ї обтяжень, індексний номер: 56128892 від 13 січня 2021 року приватного нотаріуса КМНО Чорнєй В.В., щодо 1/2 частини двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1/2 частини двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка посилалась на те, що у провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В. знаходиться виконавче провадження №57449240 щодо виконання виконавчого листа №761/11066/16-ц виданого 22 червня 2017 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з неї - ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа банк» (ПАТ «Укрсоцбанк») 1201685,04 грн. заборгованості за договором кредиту.

У рамках виконавчих дій на електронні торги, які відбулися 11 січня 2021 року, було виставлено її нерухоме майно, а саме 1/2 частина двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Переможцем торгів було визнано відповідача ОСОБА_3 , який на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів оформив за собою право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

Проте, позивачка вважає, що продаж 1/2 частини квартири відбувся за простроченим звітом про оцінку та значно заниженою вартістю, оскільки дата проведення оцінки - 21 травня 2020 року, а дата проведення торгів - 11 січня 2021 року. Оцінка, на підставі якої проводилися торги, була дійсна до 21 листопада 2020 року. Після цієї дати, на думку позивачки, мала відбутися повторна оцінка квартири.

Крім того, продаж відбувся за суттєво нижчою ціною, адже відповідно до висновку про вартість майна, який робився на замовлення приватного виконавця, вартість квартири складає 653 300 грн, а 1/2 частини - 326 650 грн. Проте на думку позивачки, реальна ринкова вартість квартири становить 1 154 970 грн, а 1/2 частина відповідно - 577 485 грн, що підтверджується офіційною оцінкою з ідентифікатором доступу від 26 січня 2021 року. До того ж, оцінка майна, яке продавалося з торгів, повинна бути офіційно зареєстрована.

Вказувала, що 11 січня 2021 року її представником було подано клопотання про зупинення виконавчих дій, оскільки 01 грудня 2020 року було подано апеляційну скаргу на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, на підставі якого проводилось стягнення. 12 січня 2021 року ухвалою Київського апеляційного суду було поновлено строк на подання апеляційної скарги.

Позивачка вказувала, що приватного виконавця було повідомлено про подання апеляційної скарги ще 30 листопада 2020 року, відповідно останній мав об`єктивну можливість та обов`язок відслідкувати стан судової справи та після цього передавати 1/2 частину квартири на торги і підписувати акт про проведені електронні торги. Відтак, приватний виконавець не міг за таких обставин приймати будь-яких рішень в межах виконавчого провадження, а був зобов`язаний зупинити його.

Також позивачка ОСОБА_1 зазначала, що у неї є автомобіль «ТОYОТА», 2008 року, на придбання якого був взятий кредит, в результаті чого і утворилася заборгованість, що стягується приватним виконавцем. Тому лише після стягнення предмету застави у разі недостатності коштів на погашення боргу, приватний виконавець міг виставити на торги єдине житло боржника, чим порушено черговість стягнення.

Окрім того, приватним виконавцем не було виділено в натурі частку боржника, оскільки спірна квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та членам її сім`ї: ОСОБА_1 в рівних долях. Квартира не була зареєстрована в установленому законом порядку, тому виконавець мав звертатися до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Позивачка звертала увагу суду, що приватним виконавцем також порушено Порядок реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2831/5, оскільки покупець зробив цінову пропозицію в 17:59:11, а мав не пізніше 17:55. У той час, як електронні торги проводяться протягом одного робочого дня з 9-ої до 18-ої години. Якщо остання цінова пропозиція надійшла за 5 хвилин до завершення строку, визначеного в абзаці першому цього пункту, електронні торги автоматично продовжуються на 10 хвилин від часу подання останньої цінової пропозиції, але не пізніше 22-ї години. Електронні торги підлягають продовженню також у випадку, якщо остання цінова пропозиція надійшла за 5 хвилин до закінчення десяти хвилинного часу їх продовження, але не довше часу, встановленого в абзаці другому цього пункту.

До того ж, позивачка наголошувала, що в неї є 4 дітей, тому при передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний дозвіл органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

У подальшому постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, на підставі якого відбулися електронні торги. Тому позивачка вважає необхідним витребувати нерухоме майно з незаконного володіння відповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 рокуу задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Миронюк Д.Д. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що приватним виконавцем не було визначено частку боржника в спільній сумісній власності, а суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення посилається на правову позицію щодо спільної часткової власності. Вважає, що кредитор мав пред`явити позов про виділення її частки в натурі для звернення стягнення на неї або виконавець із відповідним поданням.

Разом з тим, апелянт вважає, що суд не надав належної оцінки постанові Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у справі №761/110661/16, якою скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року на підставі якого й відбулись електронні торги з продажу частки вказаної вище квартири.

Наголошує, що на підставі вказаної постанови відкрито нове виконавче провадження, а її майно відчужено на підставі скасованого судового рішення.

Повторно звертає увагу представник апелянта й на те, що приватний виконавець повідомлявся про подання апеляційної скарги на рішення, за яким здійснювалось стягнення, а відтак, останній мав зупинити виконавчі дії з реалізації квартири, яка є її єдиним нерухомим майном.

Враховуючи викладене, апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідачів.

07 жовтня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Ляпіна Д.В., у якому останній зазначає, що не відповідає дійсності твердження апелянта про те, що він не визначив частку боржника в спільній сумісній власності, оскільки згідно відповіді КП КМР «Київське міське БТІ» від 08 січня 2019 року за ОСОБА_1 на праві власності зареєстрована частина спірної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29 вересня 1998 року. Відповідно до вказаного свідоцтва, квартира належить ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних долях.

Виконавець вказує, що постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року. Разом з тим, зазначеною постановою було встановлено розмір заборгованості за договором кредиту від 23 липня 2008 року, тож суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення розміру заборгованості до 15 608,98 доларів США. Відтак, твердження апелянта щодо витребування майна у добросовісного набувача через скасування рішення, на підставі якого здійснено відчуження, є необґрунтованим.

У відзиві приватний виконавець вказує, що ним було розглянуто заяву боржника про зупинення виконавчих дій через подання останнім апеляційної скарги на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року, та оскільки, станом на день розгляду такої заяви була відсутня інформація про прийняття апеляційної скарги боржника до розгляду, виконавцем винесено постанову про відмову у задоволенні заяви про зупинення виконавчих дій від 12 січня 2021 року. Вказана постанова виконавця не оскаржувалась.

Посилаючись на відсутність наданих доказів про порушення ним порядку реалізації арештованого майна, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Ляпін Д.В. у відзиві просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване нею рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, 19 жовтня 2022 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_3 , відповідно до якого останній вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року має бути залишено без змін.

Так, ОСОБА_3 вказує, що 1/2 частка спірної квартири належала ОСОБА_1 на праві власності, що підтверджено відповіддю КП КМР «Київське міське БТІ» від 08 січня 2019 року, відтак частку було виділено при приватизації квартири.

Зазначає відповідач й те, що постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року було скасовано заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року та ухвалено нове рішення яким з ОСОБА_1 стягнуто боргу та визначено менший розмір заборгованості за кредитним договором, однак це відбулось вже після проведення електронних торгів 11 січня 2021 року.

Звертає увагу ОСОБА_3 також на те, що сума реалізованої частини квартири на електронних торгах є меншою ніж 15 608,98 доларів США, що стягнуто відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2023 року.

У своєму відзиві відповідач ОСОБА_3 підтримує висновок суду, що позивачем не було надано підтвердження, що її діти на момент реалізації частини квартири були в ній зареєстрованими, мали право користування, тобто позивачка не довела даних обставин.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - адвокат Миронюк Д.Д. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач у справі ОСОБА_3 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків, викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства, просив залишити його без змін.

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ляпін Д.В., представник ДП «Сетам», приватний нотаріус КМНО Чорнєй В.В., представник АТ «Альфа-банк», будучи належним чином повідомленими (на офіційну електронну адресу) про дату? час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин не подали.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_2 та відповідача у справі ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року № 761/11066/16-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанку» заборгованості за договором кредиту від 23 липня 2008 року № 032/29-581К у загальному розмірі 1 201 685,04 грн. На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 761/11066/16-ц.

18 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ляпіним Д.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 57449240 на підставі заяви про відкриття виконавчого провадження від 27 вересня 2018 року , поданої представником АТ «Укрсоцбанк» та виконавчого листа № 761/11066/16-ц, виданого 22 червня 2017 року Шевченківським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 032/29-581К від 23 липня 2008 року у сумі 1 201 685,04 грн.

Зазначеною постановою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Лист із постановою було надіслано боржнику 19 жовтня 2018 року за адресою, вказаною у виконавчому документі.

24 листопада 2018 року лист з постановою було повернуто Укрпоштою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

23 квітня 2020 року приватним виконавцем було проведено опис та арешт квартири боржника. З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що сторони не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили про визначену ними вартість майна.

20 травня 2020 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні відповідно до якої призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання TOB «СЕЙВ КОМПАНІ», який має Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 27 лютого 2017 року за № 136/20, виданий Фондом державного майна України, щодо надання Звіту про оцінку майна боржника, а саме: 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Звіту про незалежну оцінку вартості від 21 травня 2020 року вартість 1/2 частини квартири становила 326 650,00 грн.

22 травня 2020 року було сформовано та подано Керівнику філії у м. Києві та Київській області ДП «Сетам» заявку на реалізацію вищезазначеного арештованого майна за вартістю 326 650,00 грн.

Вказана оцінка частини квартири та дії приватного виконавця щодо призначення суб`єкта оцінки боржником не оскаржувалися.

11 червня 2020 року винесено акт уцінки арештованого майна у зв`язку з тим, що відповідно до протоколу (№ 484392) організатора торгів ДП «Сетам» від 11 червня 2020 року електронні торги по лоту № 423142 не відбулися через відсутність допущених учасників торгів. Після уцінки загальна вартість майна становила 277652,05 грн.

02 липня 2020 року винесено акт уцінки арештованого майна у зв`язку з тим, що відповідно до протоколу (№ 488106) організатора торгів ДП «Сетам» від 02 липня 2020 року електронні торги по лоту № 426922 не відбулися через відсутність допущених учасників торгів. Після уцінки загальна вартість майна становила 228 655,00 грн.

Наступні торги були проведені 11 січня 2021 року.

У протоколі № 521298 про проведені електронні торги від 11 січня 2021 року зазначено, що переможцем торгів є Учасник 6 - ОСОБА_3 . Сума, яку необхідно перерахувати на рахунок продавця: 228 655,00 грн. Грошові кошти були перераховані переможцем торгів 12 січня 2021 року на рахунок приватного виконавця.

Відповідно до вказаного було складено акт про проведені електронні торги від 12 січня 2021 року.

Також судом встановлено, що звіт про оцінку майна було виготовлено 21 травня 2020 року, а 22 травня 2020 року приватним виконавцем було передано до ДП «Сетам» майно боржника для його реалізації.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що доводи позивача про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі судового рішення, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, а відтак може бути витребувано у добросовісного набувача, суд вважає необґрунтованим, оскільки заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року було скасовано лише в частині суми заборгованості в бік її зменшення. До того ж, сума реалізованої частини квартири на електронних торгах є нижчою, ніж 15 608,98 доларів США, що стягнуті Київським апеляційним судом.

Таким чином, прийняття постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року не є підставою для витребування майна, яке вибуло в результаті скасування заочного рішення Шевченківського суду м. Києва від 27 липня 2016 року.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції виснував, що 1/2 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала на праві приватної власності боржнику ОСОБА_1 правомірно реалізована приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Ляпіним Д.В. на електронних торгах від 11 січня 2021 року, тому суд відмовив у задоволенні позову.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно зі статтями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 вказано, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог порядку проведення торгів та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Подібні висновки також викладено у постанові Верховного Суду від 19 липня 2022 року у справі № 335/13647/19 (провадження № 61-13211св21).

Предметом доказування в цій справі є дотримання порядку проведення електронних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 3, 4 розділу II Порядку виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Державний виконавець направляє заявку на реалізацію арештованого майна начальнику відділу державної виконавчої служби, якому він безпосередньо підпорядкований, для підписання та передачі Організатору.

У разі встановлення відповідності документів вимогам законодавства чи після приведення їх у відповідність до вимог законодавства начальник відділу державної виконавчої служби підписує (за допомогою електронного цифрового підпису або власноруч у випадку, передбаченому пунктом 4 розділу 1 цього Порядку) заявку на реалізацію арештованого майна та надсилає її Організатору разом із документами, передбаченими абзацами четвертим - тринадцятим пункту 3 розділу II цього Порядку, в електронному вигляді через особистий кабінет відділу державної виконавчої служби для знесення інформації про проведення електронних торгів у Систему.

Перевірка змісту заявки на відповідність вимогам законодавства Організатором не здійснюється. За відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи, а також за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець).

ДП «СЕТАМ» розміщує інформацію в системі електронних торгів виключно на підставі документів, наданих відповідним органом державної виконавчої служби. Обов`язок організатора торгів перевіряти законність дій державного виконавця щодо передачі майна на реалізацію та достовірність інформації, зазначеної у заявці на реалізацію арештованого майна, у тому числі наявність рішень щодо заборони органу ДВС вчиняти дії по виконанню виконавчого провадження чинним законодавством не передбачений.

Державний (приватний) виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації рухомого майна організовує і проводить організатор електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15 зроблено висновок, що сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання їх недійсними. Головна умова, яка повинна бути встановлена судами, це наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, крім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Об`єктом захисту виступає порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року, справа № 922/3537/17, провадження № 12-127гс19).

У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7)». Разом із тим, порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (статті 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85 цього Закону).

Колегія суддів перевіряючи доводи, викладені апелянтом в апеляційній скарзі виходить із наступного.

Так, апелянт, оскаржуючи ухвалене у справі рішення, посилається на те, що судом не враховано правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №367/6231/16 щодо визначення частки боржника в спільній сумісній власності.

Перевіряючи зазначені доводи колегія суддів враховує положення ч.4 ст. 263 ЦПК України.

Так, ВП ВС у вказаній постанові зазначила : « Відповідно до статті 355 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність є різновидом права власності, що ускладнена множинністю суб`єктів. Крім того, специфіка правовідносин спільної власності полягає в єдності об`єкта права власності відносно зазначеної множинності суб`єктів такого права.

Відповідно до статті 177 ЦК України частка у праві спільної власності є об`єктом цивільних прав.

Так, частиною 1 статті 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

З урахуванням наведеного, правовий режим спільної власності може передбачати визначення часток кожного із співвласників у праві спільної власності (спільна часткова) або відсутність такого визначення у праві спільної власності (спільна сумісна). Згідно з наведеним критерієм спільна власність поділяється на спільну часткову і спільну сумісну.

Розмір часток у праві спільної часткової власності вважається рівним. При цьому, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

За змістом статті 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень частини другої статі 366 ЦК України кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Правовий аналіз положень статей дає підстави для висновку, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав та на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що поняття «визначення частки» і «виділення частки в натурі» є різними за своїм змістом правовими поняттями, а частиною шостою статті 52 Закону про ВП 1999 (частина шоста статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» в чинній редакції є тотожною) передбачена лише необхідність визначення частки боржника у спільному майні, якщо така частка не визначена.

Таким чином, з урахуванням наявності суперечливих висновків судів касаційної інстанції, наявні підстави для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 липня 2019 року у справі № 822/1154/16 (провадження № К/9901/8843/18) шляхом вказівки, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, яка може бути об`єктом продажу з публічних (електронних) торгів, передачі стягувачу в рахунок погашення боргу, без її виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна; у разі виявлення державним виконавцем майна, яким боржник володіє спільно з іншими особами, і частка боржника у якому не визначена, для звернення стягнення на частку боржника державний виконавець звертається до суду з поданням про визначення частки боржника у такому майні».

Так, суд першої інстанції, вирішуючи спір у вказаній частині зазначив, що право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.09.1998, що підтверджується повідомленням КП КМР «Київське міське БТІ» (вих. № 062/14-206 (И-2019) від 08.01.20219). Відповідно, на момент реєстрації права власності на вищезазначене майно існував порядок її реєстрації через органи БТІ, а тому згідно вказаного повідомлення майно боржника було відповідним чином зареєстровано в установленому законом порядку ( а.с. 154 т.1).

Саме такий розмір частки - 1/2 частина був зареєстрований за ОСОБА_1 , а в органах БТІ - КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» ( а.с. 153 т.1)

Доказів щодо набуття ОСОБА_1 іншого розміру частки в даній квартирі позивачем до суду подано не було. Тому доводи щодо необхідності звернення приватного виконавця до суду із окремим позовом для визначення частки в арештованому майні колегія суддів вважає безпідставними.

Безпідставним на думку колегії суддів є доводи апелянта і про неврахування судом першої інстанції при вирішення вказаного спору поданої боржником заяви про зупинення торгів у зв`язку із подачею нею апеляційної скарги та ухвалення Київським апеляційним судом постанови 17 березня 2021 року у цивільній справі №761/11066/16.

Так, із тексту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції перевіряв зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 та обґрунтовано врахував, що на час подачі ОСОБА_1 заяви про зупинення виконавчого провадження та призначених торгів законних підстав, як то відкриття апеляційного провадження, та зупинення дії оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не приймалося, при цьому приватним виконавцем зазначене звернення ОСОБА_1 було розглянуто та відмовлено у зупиненні виконавчого провадження - шляхом винесення відповідної постанови, із якою боржник погодилася та не оскаржувала її.

Крім того, суд першої інстанції, перевіряючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині ухвалення Київським апеляційним судом 17 березня 2021 року судового рішення за наслідками поданої апеляційної скарги у справі № 761/11066/16, обґрунтовано врахував, що зазначеним рішенням апеляційної інстанції підтверджено наявність невиконаного боргового зобов`язання ОСОБА_1 перед стягувачем у справі - АТ «Альфа банк» як правонаступником прав ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором № 032/29-581К від 23 липня 2008 року № 032/29-581К. Зазначеною постановою апеляційної інстанції лише зменшено розмір заборгованості боржника до суми 15 608,98 доларів США, що еквівалентно 375 552,05 грн.

Однак з урахуванням того, що вартість проданої частини квартири є меншою від суми визначеної судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 із даної підстави.

Інші доводи апелянта - щодо неврахуванням судом першої інстанції наявності у позивачки чотирьох дітей, які не мають іншого місця для проживання, окрім проданої частини квартири, також не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, так як суд першої інстанції, перевіривши вказані вимоги позивача та відхиливши їх зазначивши, що посилання позивача стосовно проживання у спірній квартирі її дітей, не підтверджено відповідними письмовими доказами.

Також колегія суддів, перевіряючи доводи апелянта про неправильне визначення приватним виконавцем вартості майна, враховує наступне.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Як зазначалось самим позивачем, вона була ознайомлена із матеріалами виконавчого провадження, але у визначений Законом України «Про виконавче провадження» спосіб оскарження рішення, дій чи бездіяльності приватного виконавця не скористалась, що свідчить про визнання нею таких дій.

Встановлені судом обставини не свідчать про наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також про порушення прав і законних інтересів ОСОБА_1 внаслідок проведення електронних торгів. Отже, наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними, скасування та визнання недійсними протоколу та акта про проведені електронні торги позивачем не доведено.

Суд першої інстанції, установивши відсутність порушень, що могли вплинути на результати торгів, зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позову, оскільки належних та допустимих доказів порушення норм законодавства при проведенні електронних торгів, які могли б вплинути на результати електронних торгів, позивачем не надано.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв