КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа№ 133/42/22
Провадження № 2/133/353/23
РІШЕННЯ

Іменем України

30.08.2023 м. Козятин

Козятинський міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Кучерук І.М.,

за участю секретаря судового засідання Бірюкової Т.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Чешковського В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», співвідповідача - Виробничого підрозділу «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» в особі начальника виробничого підрозділу Старушка Олександра Васильовича, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання виплатити заробітну плату,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрзалізниця», співвідповідача - Виробничого підрозділу «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» в особі начальника виробничого підрозділу Старушка Олександра Васильовича, в якому просить: - визнати протиправним та скасувати наказ начальника «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» від 08 грудня 2021 року №648; - зобов'язати виробничий підрозділ «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» виплатити невиплачену заробітну плату з дня незаконного відсторонення від роботи по день фактичного допущення до роботи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 грудня 2021 року йому вручено наказ №648 про відсторонення від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати. У зв`язку з прийняттям відповідачем оспорюваного наказу позивача позбавлено права на працю, а тому з огляду на викладене вище, такий наказ є незаконним та підлягає скасуванню. Відсторонення його від роботи у зв`язку з відсутністю підтверджуючих документів про вакцинацію проти COVID-19 суперечить вимогам ст. 46 КЗпП України. Крім того, зазначає, що наказ МОЗ від 04 жовтня 2021 року №2153 не містить положень про обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19, а лише затверджує перелік професій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, а положеннями ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не передбачено жодних посилань на обов`язкову вакцинацію проти COVID-19.

Представник відповідача надав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування заперечень вказує на те, що позивач був ознайомлений з інформацією щодо необхідності отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 як працівника АТ «Укрзалізниця». Крім того, його та решту працівників було попереджено, що у разі відмови або ухилення від проведення такого щеплення проти COVID-19, останні будуть відсторонені від роботи (без збереження заробітної плати) на строк до усунення причин, що його зумовили. Станом на 08 грудня 2021 року позивач не отримав обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, доказів про наявність у нього абсолютних протипоказань до проведення щеплення від COVID-19 не надав, а тому наказом від 08 грудня 2021 року №648 його відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати.

У додаткових поясненнях представник відповідача зазначив, що позивач ОСОБА_1 працює монтером колії 3 розряду першої виробничої дільниці Козятинської дистанції колії виробничого підрозділу AT «Укрзалізниця». Професія монтер колії, основна діяльність якої - поточне утримання колії, не дає можливості встановлення для позивача дистанції/надомної роботи. Безпосереднє робоче місце позивача - перша бригада третього околотку (в межах станції Козятин-1) з чисельним складом 5 чоловік, з якими позивач безпосередньо контактує щоденно, впродовж робочого дня з 8 до 17 години. Перед початком кожної зміни в бригадному приміщенні йому та всім працівникам бригади керівництвом околотку (ще 2-3 особи) проводиться цільовий інструктаж під підпис, з перевіркою знань про засвоєння інструктажу. При виконанні робіт у «вікно» або невідкладних колійних робіт, не рідше одного разу на тиждень позивач безпосередньо контактує зі всіма 19 працівниками околотку. Також на околотку з усіма працівниками шляховим майстром проводяться інструктажі: повторний - з періодичністю 1 раз на 3 місяці; позаплановий - при введенні в дію нових нормативних документів та ознайомлення з телеграфними вказівками, розпорядженнями, наказами, роз`яснювальною інформацією та інші (з періодичністю щонайменше 2 рази на тиждень).

Таким чином, на робочому місці щотижнево працівник має 19 прямих контактів зі своїми колегами по підрозділу. Крім того, територія залізничної станції Козятин-1 є робочим місцем працівників інших залізничних підрозділів: Козятинського експлуатаційного вагонного депо, Козятинської дистанції колії, Козятинської дистанції електропостачання, Козятинської дистанції сигналізації та зв`язку, загалом 12 виробничих підрозділів. Велика кількість працівників, для який станція Козятин-1 - є робочим місцем, проживають за межами міста Козятин. Тому приїздять на роботу і з роботи електропоїздами. І якщо у одному вагоні електропоїзду може їхати до 150 чоловік, то сам вокзал станції Козятин в середньому за добу обслуговує від 1 000 до 1 500 пасажирів. Це є непрямим контактом, у цьому випадку мова йде вже про надзвичайні заходи забезпечення особистого захисту. Таким чином, відсторонення від роботи позивача, яке відбулося внаслідок відмови його від вакцинації і ненадання роботодавцеві медичного висновку про наявність у позивача протипоказань (необґрунтована відмова), було: вимушеним заходом; проведене за встановленою чинними нормативами процедурою; з одної сторони, послаблювало функціональні виробничі можливості залізничної станції, а з іншої - забезпечувало захист суспільних інтересів. Тому, враховуючи вказівки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, вважає відсторонення від роботи позивача є заходом пропорційним меті охорони здоров`я.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та пояснив, що він працює монтером колії Виробничого підрозділу «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Отримувати щеплення від COVID-19 не бажав, вважаючи його небезпечним для здоров`я, однак медичний висновок щодо наявних протипоказань не отримував. Відстань від дому до роботи складає 1,3 км, тому він добирався велосипедом, на обід не залишався, а їздив додому. На той час виконувалися усі запобіжні заходи: робочі між собою тримали дистанцію, були маски та антисептики. З ним працює 5 чоловік, один із них бригадир. Щодня бригадир проводив інструктаж, а робітники заходили по одному і розписувалися в журналі. На той час в околотку працювало 14 людей, це три бригади. Але це не означає, що ці всі робочі працювали у повному складі. Під час виконання робіт вони знаходилися на свіжому повітрі і з дотриманням дистанції.

Представник позивача вимоги, викладені у позовній заяві, у судовомі засіданні підтримав. Звернув увагу суду на те, що ні стаття 43 КЗпП України ні ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» не передбачають відсторонення працівника від роботи у зв`язку із відсутністю щеплення від COVID-19, натомість постанови КМУ, якими керувався відповідач, не є законами, а лише підзаконними нормативно-правовими актами, які, в свою чергу, прямо порушують права позивача, оскільки в результаті відсторонення від роботи він залишився без засобів для існування. Також просив врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 грудня 2022 року у справі 130/3548/21.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав та пояснив, що позивач працює монтером колії, дана професія не дає можливість виконання дистанційної чи надомної роботи. Безпосереднє робоче місце позивача - перша бригада третього околотку (в межах станції Козятин-1) з чисельним складом 5 чоловік, з якими позивач безпосередньо контактує щоденно, впродовж робочого дня з 8 до 17 години. Перед початком кожної зміни в бригадному приміщенні йому та всім працівникам бригади керівництвом околотку (ще 2-3 особи) проводиться цільовий інструктаж під підпис, з перевіркою знань про засвоєння інструктажу. При виконанні робіт, не рідше одного разу на тиждень, позивач безпосередньо контактує зі всіма 19 працівниками околотку.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши учасників справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно з наказом Виробничого підрозділу «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (після перейменування) від 17 червня 1996 року №72 ОСОБА_1 переведено монтером колії в третю лінійну дільницю по 3-му розряду (а.с.12).

Відповідно до наказу начальника виробничого підрозділу Козятинської дистанції колії №648 від 08 грудня 2021 року, виданого на підставі статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу МОЗ «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04 жовтня 2021 року №2153 та пункту 41-6 постанови КМУ від 09 грудня 2020 року № 1236, ОСОБА_1 відсторонено від роботи з 09 грудня 2021 року на час відсутності щеплення від COVID-19 без збереження заробітної плати. Підставою прийняття зазначеного наказу визначено подання від 08 грудня 2021 року №2961 та акт про відмову пред`явлення документа про обов`язкове профілактичне щеплення проти COVID-19 або копію медичного висновку про абсолютні протипоказання до вакцинації. З наказом позивач ознайомлений, про що свідчить його підпис (а.с.7).

На підставі наказу начальника виробничого підрозділу Козятинської дистанції колії №141 від 02 березня 2022 року ОСОБА_1 допущено до роботи з 03 березня 2022 року.

Відповідно до частини першої статті 46 КЗпП України відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається в разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

До інших передбачених законодавством випадків належить, зокрема, відмова або ухилення від профілактичних щеплень працівників професій, виробництв та організацій, для яких таке щеплення є обов`язковим.

Відсторонення працівника від роботи слід розуміти як один із передбачених законодавством випадків призупинення трудових правовідносин, яке полягає в тимчасовому увільненні працівника від обов`язку виконувати роботу за укладеним трудовим договором і тимчасовому увільненні роботодавця від обов`язку забезпечувати працівника роботою або створювати умови для її виконання.

Тимчасове увільнення працівника від виконання його трудових обов`язків в порядку відсторонення від роботи на умовах та з підстав, встановлених законодавством, по суті не є дисциплінарним стягненням, а є особливим запобіжним заходом, який застосовується у виняткових випадках і має на меті запобігання негативним наслідкам.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 761/12073/18 зазначено, що відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати. Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений. Термін відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили. Працівник має право оскаржити наказ про відсторонення від роботи у встановленому законом порядку.

Статтею 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень ці працівники у порядку, встановленому законом, відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Наказом МОЗ України від 25 лютого 2020 року № 521 внесено зміни до Переліку особливо небезпечних, небезпечних інфекційних та паразитарних хвороб людини і носійства збудників цих хвороб, затвердженого наказом МОЗ України від 19 липня 1995 року № 133, доповнено розділ «Особливо небезпечні інфекційні хвороби» пунктом 39, де зазначено COVID-19.

11 березня 2020 року у зв`язку з масштабами поширення SARS-CoV-2 Всесвітня організація охорони здоров`я офіційно визнала пандемію COVID-19.

Постановою від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - Постанова № 211) Кабінет Міністрів України у межах усієї території України встановив карантин на період із 12 березня до 03 квітня 2020 року, заборонивши відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволялося проводити без участі глядачів (уболівальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 березня 2020 року № 215 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211» назву і текст Постанови № 211 викладено в новій редакції.

У подальшому, з огляду на незадовільну ситуацію з поширюваністю коронавірусної інфекції, постановами Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, від 22 липня 2020 року № 641, від 09 грудня 2020 року № 1236, від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 квітня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928, від 23 грудня 2022 року № 1423 карантин неодноразово продовжувався (останнього разу - до 30 квітня 2023 року). Наведеними постановами встановлено низку карантинних заходів та обмежень, суворість яких визначалася з огляду на епідемічну ситуацію в державі та її окремих регіонах.

24 грудня 2020 року МОЗ України видало наказ № 3018, яким затвердило Дорожню карту з впровадження вакцини від гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і проведення масової вакцинації у відповідь на пандемію COVID-19 в Україні у 2021-2022 роках (далі - Дорожня карта).

Дорожня карта передбачала, що імунізація населення безпечною та ефективною вакциною проти коронавірусної хвороби COVID-19 є найважливішим компонентом стратегії Уряду України в подоланні гострої фази пандемії коронавірусної хвороби COVID-19. Загальною метою здійснення масової вакцинації населення стало припинення поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні.

Дорожня карта в первинній її редакції передбачала, що вакцинація від коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні буде добровільною для всіх груп населення та професійних груп, проте наказом МОЗ України від 27 жовтня 2021 року № 2362 абзац про добровільність цієї вакцинації було виключено.

Пунктом 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», який набрав чинності з 08 листопада 2021 року, керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій визначено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком № 2153 та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяти до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»; відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома осіб, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Відсторонюючи працівника від роботи, роботодавець повинен діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, а тому в наказі про відсторонення зазначаються підстави та строки такого відсторонений. Керівник зобов`язаний ознайомити працівника з наказом про відстороненню від роботи. У разі коли працівник відмовляється ознайомитися зі змістом наказу або проставити свій підпис на наказі, керівник має скласти акт про відмову Працівника ознайомитися з документом. На період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Зазначена постанова Кабінету Міністрів України в установленому законом порядку скасована не була.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік № 2153). Відповідно до цього Переліку обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України цієї хвороби, підлягають працівники серед іншого і підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83.

Оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то за загальним правилом такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством.

Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19.

За змістом Переліку №2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Поширення коронавірусної хвороби COVID-19 в Україні зумовлювало нагальну потребу вжиття державою певних обмежувальних заходів, пов`язаних, зокрема, із втручанням у право на повагу до приватного життя для захисту здоров`я населення від хвороби, яка може становити серйозну небезпеку, а саме для запобігання подальшому її поширенню, попередження важких ускладнень у хворих на COVID-19, мінімізації серед них кількості летальних випадків. Така мета відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції є легітимною. Встановивши обов`язковість щеплення проти COVID-19 для окремих категорій працівників як умову продовження виконання ними трудових обов`язків, держава намагалася досягнути цієї мети (пункт 13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22)).

У пунктах 14.2.-14.4., 14.9. постанови від 14 грудня 2022 у справі №130/3548/21 Велика Палата Верховного Суду також вказала на те, що нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

Велика Палата Верховного Суду зауважила, що відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо. В кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює монтером колії 3 розряду першої виробничої дільниці виробничого підрозділу Козятинської дистанції колії по третьому околотку (в межах станції Козятин-1), чисельний склад якого 19 чоловік. Безпосереднє робоче місце позивача - перша бригада третього околотку з чисельним складом 5 чоловік, з якими позивач безпосередньо контактує щоденно, впродовж робочого дня з 8 до 17 години. Перед початком кожної зміни в бригадному приміщенні йому та всім працівникам бригади керівництвом околотку (ще 2-3 особи) проводиться цільовий інструктаж під підпис, з перевіркою знань про засвоєння інструктажу. При виконанні робіт у «вікно» або невідкладних колійних робіт, не рідше одного разу на тиждень позивач безпосередньо контактує зі всіма 19 працівниками околотку. Також на околотку з усіма працівниками шляховим майстром проводяться інструктажі: повторний - з періодичністю 1 раз на 3 місяці; позаплановий - при введенні в дію нових нормативних документів та ознайомлення з телеграфними вказівками, розпорядженнями, наказами, роз`яснювальною інформацією та інші (з періодичністю щонайменше 2 рази на тиждень). Професія монтер колії, основна діяльність якої - поточне утримання колії, не дає можливості встановлення для позивача дистанції/надомної роботи.

Враховуючи те, що особливість роботи ОСОБА_1 як монтера колії зумовлює службову необхідність у контактуванні з іншими працівниками підприємства, що підвищує ризик інфікування коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяння його подальшому поширенню, а іншу форму організації роботи (зокрема, дистанційну або надомну) відповідач організувати позивачу не може (протилежного позивач під час розгляду справи не довів), тому АТ «Українська залізниця» правомірно було змушене ухвалити рішення про відсторонення позивача від роботи.

Доводи позивача про те, наказ №648 від 08 грудня 2021 року «Про відсторонення від роботи» є незаконним, оскільки внаслідок його винесення порушено конституційне право позивача на працю, суд вважає необґрунтованими, адже вимога про обов`язкове профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83, з огляду на потребу охорони громадського здоров`я, а також здоров`я заінтересованих осіб є виправданою. Тобто в цьому питанні принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами, так як таке втручання має об`єктивні підстави.

У спорі, що розглядається, індивідуальне право (інтерес) відмовитися від щеплення при збереженні обсягу права на працю протиставляється загальному праву (інтересу) інших працівників, які провели щеплення, з метою досягнення загального блага у формі права на охорону здоров`я, що, крім іншого, гарантовано статтями 3, 27 та 49 Конституції України.

З огляду на те, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновлюється одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення від роботи та після його допуску до роботи (виконання робіт), суд не встановив порушення права позивача на працю, передбачене у статті 43 Конституції України.

Поведінка позивача свідчить, що він відмовився надавати роботодавцеві докази проходження обов`язкового щеплення або медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, а тому за обставин ненадання таких відомостей роботодавцеві обґрунтованим є ухвалення ним рішення про відсторонення працівника від роботи.

Позивач не довів, що пройшов обов`язкове щеплення або отримав медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я, що могло б підтверджувати протиправність дій роботодавця.

Виходячи з вимог закону, обставин справи, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 08 грудня 2021 №648 про відсторонення від роботи ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

При цьому судом враховується правова позиція Верховного Суду, сформована у постанові від 26 квітня 2023 року у справі №146/1911/21, у якій предметом спору була правомірність наказу про відсторонення монтера виробничого підрозділу служби колії «Вапнярська дистанція колії» регіональної філії «Одеська залізниця», і якою рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 28 лютого 2022 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 26 травня 2022 року про задоволення позову скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Оскільки вимога про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу, що пов`язаний із відстороненням від роботи, починаючи з 09 грудня 2021 року по день фактичного допущення до роботи, є похідною, тому підстави для задоволення позову у відповідній частині також відсутні.

Керуючись ст.ст.81, 259, 263-265, 279 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця», співвідповідача - Виробничого підрозділу «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» в особі начальника виробничого підрозділу Старушка Олександра Васильовича, про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання виплатити заробітну плату відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса: вул. Єжи Гедройця, 5, м. Київ, .

Відповідач: Виробничий підрозділ «Козятинської дистанції колії» регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» в особі начальника виробничого підрозділу Старушка Олександра Васильовича, адреса: вул. Винниченка, 64, м. Козятин, Вінницька область, .

Суддя І.М. Кучерук

Повне судове рішення складено 04.09.2023.