ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7638/23 Справа № 205/1979/23 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів та стягнення майнового та морального відшкодування збитків, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) про захист прав споживачів та стягнення майнового та морального відшкодування збитків, мотивуючи його тим, що між ним та відповідачем 31 серпня 2022 року було укладено договір №МК-31-08-143540, відповідно якого виконавець (відповідач) зобов`язується виготовити та встановити виріб (двері міжкімнатні, лиштва та плінтус) за адресою - житловий масив АДРЕСА_1 . Сума даного договору складає 19 100 грн., з яких 9 100 грн. було сплачено безпосередньо при укладанні договору в якості передплати.

Зазначав, що 21 вересня 2022 року ФОП ОСОБА_2 , в особі майстра ОСОБА_3 , здійснив неповний монтаж виробу, а саме короб, полотно дверей, лиштва із зовнішнього боку та не встановив через відсутність обшивку отвору, плінтуса, лиштву з внутрішньої сторони, що підтверджуються розпискою майстра на акті виконаних робіт. При цьому майстер вимагав погасити заборгованість у розмірі залишку оплати 10 000 грн., мотивуючи тим, що основна та затратна частина роботи виконана, а саме встановлення дверей, та він не може лишити виріб в мене без повного погашення заборгованості. Дана сума була сплачена, про що і була написана розписка, крім того, зазначено перелік невиконаних робіт.

Вказував, що 17 жовтня 2022 року майстром ОСОБА_3 було виконано залишок робіт, але роботи, на відміну від попередніх, було виконано неякісно, а саме: менша товщина плінтуса щодо лиштви з одного боку та навпаки більша товщина плінтуса щодо лиштви з іншого боку; різна висота установки, обрізки плінтуса та лиштви з утворенням щілин; неповне прилягання плінтуса до підлоги з утворенням великих щілин; помилка у виробі форми лиштви в результаті чого лиштва значно не прилягла до стіни. Окрім того, майстер при проведенні робіт пошкодив кріплення до душової двері, яке тепер потребує заміни, зіпсувавши поверхневе антикорозійне покриття та зовнішній вигляд. Всі ці недоліки були вказані майстру безпосередньо після закінчення робіт, на що майстер пообіцяв усунути недоліки у найближчий термін, оскільки вже була пізня година.

Наголошував на тому, що через недоліки, робота у виконавця-відповідача прийнята не була та акт виконаних робіт підписано не було. Після тижня очікування, він спробував зателефонувати, вирішити ситуацію, проте отримав відповідь, що відповідач не збирається усувати недоліки. 14 жовтня 2022 року він відправив на адресу відповідача письмову претензією.

Посилаючись на те, що відповідач відмовився від повного виконання своїх зобов`язань, він вважає за необхідним відмовитися від договору від 31 серпня 2022 року та вимагати повернення грошової суми у розмірі 5 376,00 грн., які необхідні на усунення недоліків, згідно розрахунку на проведення робіт по усуненню недоліків, крім того, йому завдано моральної шкоди, яка привела до душевних страждань, що обумовлюється затягненням ремонтних робіт мінімум на 2 місяці, у зв`язку з чим, він вимушений продовжити оренду квартири для проживання, що за 2 місяці склала 12 000 грн., а тому просив суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на його користь 5 376 грн. у якості грошової суми на усунення недоліків, 12 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди та 2 750 грн. у якості відшкодування завданих йому збитків.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне дослідження матеріалів справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, яким розірвати договір №МК-31-08-143540 від 31 серпня 2022 року; стягнути з відповідача 5 376 грн. у якості грошової суми на усунення недоліків, 12 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди; 2 750 грн. у якості відшкодування завданих збитків.

Апеляційна скарга мотивована тим, що акт виконаних робіт не було підписано у зв`язку з тим, що роботи були виконані не якісно та не у повному обсязі. Грошові кошти, отримані майстром ОСОБА_3 , не можуть вважатися оплатою згідно договору та підлягають поверненню. Наголошував на тому, що в силу закону він як споживач має право відмовитися від договору. Під час судового засідання він заявляв клопотання про розірвання договору.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 20 126 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення змінити в частині обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 31 серпня 2022 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 було укладено договір №МК-31-08-143540, відповідно якого виконавець (ФОП ОСОБА_2 ) зобов`язується виготовити та встановити виріб (двері міжкімнатні з масиву МДФ) за адресою: АДРЕСА_2 , терміном до 25 вересня 2022 року. Загальна вартість виробу складає 19 100, 00 грн. (сума передплати 9 100 грн., залишок до сплати 10 000 грн.) .

Параметри виробу, його калькуляція, також додаткові параметри і опції зазначені в додатку №1 до даного договору, який є невід`ємною частиною даного договору .

Судом також було встановлено, що 21 вересня 2022 року за адресою замовника: АДРЕСА_1 , виконавцем, майстром ОСОБА_3 , була проведена частина робіт, а саме: встановлення виробу (двері міжкімнатні з масиву МДФ), та відповідно акту здачі-приймання виконаних робіт від 21-22 вересня 2022, який непідписаний сторонами, зазначено ОСОБА_3 : (мовою оригіналу) «Я, ОСОБА_4 получил 10 000 грн. Осталось установить обшивку проема, плінтуса, наличники с внутренней стороны двери на с.у.» (а.с.9).

Зазначені обставини не заперечувалися сторонами у судовому засіданні.

07 жовтня 2022 року майстром ОСОБА_3 було виконано залишок робіт, проте якість виконаних робіт не задовольнила вимоги заказника ОСОБА_1

14 жовтня 2022 року ОСОБА_1 направив претензію на адресу ФОП ОСОБА_2 , згідно якої просив усунути недоліки неякісного монтажу, замінити невідповідні компоненти на необхідні, а також просив відшкодувати завдану шкоду у розмірі 7 000 грн., або замінити пошкоджену деталь на нову з аналогічної комплектації.

У зв`язку з неотриманням відповіді на претензію, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь 5 376,00 грн. у якості грошової суми на усунення недоліків, 12 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди та 2 750 грн. у якості відшкодування завданих йому збитків.

Суд першої інстанції наголошував на тому, що в процесі розгляду справи неодноразово звертав увагу позивача, щодо заперечень з боку відповідача про відсутність в позовних вимогах ОСОБА_1 вимоги про розірвання договору, проте позивач не скористався правом щодо збільшення позовних вимог та відповідних клопотань не заявляв. У зв`язку з чим, дане питання не було предметом судового розгляду.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції, встановивши правову природу заявленого позову, дійшов висновку про відсутність підстав для застосування правових наслідків розірвання договору, передбачених частиною 5 ст.653 ЦК України, у вигляді відшкодування збитків, завданих таким розірванням, у зв`язку з чим у задоволені позову слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, втім не погоджується з підставами відмови у зв`язку з наступним.

За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині третій статті 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 525 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ФОП ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язання щодо виготовлення та встановлення дверей міжкімнатних з масиву МДФ за адресою замовника: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частин першої, другої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно з частиною першою статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 02 жовтня 2012 року у справі №23/236 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №523/6003/14-ц (провадження №14-84цс18), обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) закон покладає саме на замовника.

Згідно з частинами першоютретьою статті 858 ЦК України якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе. Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до частини третьої статті 865 ЦК України до відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно з частинами другоючетвертою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця. У разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати: 1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; 2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги); 3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи; 4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи; 5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Судоми першої інстанцій встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 сплатив ФОП ОСОБА_2 19 000 грн. за виготовлення та встановлення міжкімнтаних дверей.

У вересні 2022 року працівником ФОП ОСОБА_2 в квартирі позивача встановлені двері.

В акті здачі-приймання виконаних робіт 21-22 вересня 2022 року за договором (номер договору зазначений в акті як №МК-31-08-150712 від 31 серпня 2022 року не відповідає дійсному номеру договору №МК-31-08-143540, втім колегія суддів доходить висновку, що це технічна помилка, також в ньому вказана невірна адреса замовника, що також з врахуванням обставин справи на думку колегії суддів є технічною помилкою) підпис замовника ОСОБА_1 в акті відсутній. Натомість в ньому містить допис рукою працівника відповідача про те, що залишилося встановити обшивку отвору, плінтуса, накладну планку з внутрішньої сторони дверей.

Позивач зазначає про те, що вказані роботи були дороблені майстром, який є працівником відповідача 07 жовтня 2022 року.

Втім, як вказано у позовній заяві, роботи були виконані неякісно, невірно обрані варіанти лиштви, не дотримані розміру установки та стикування компонентів. В процесі робіт пошкоджено профіль кріплення душових дверей, та саме у зв`язку з цим ним було подано позов у даній справі.

Частиною першою статті 906 ЦК України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, наслідком такої протиправної поведінки.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (частина друга статті 22 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач, поставивши питання про стягнення з відповідача 5 376 грн. (що є відшкодуванням завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи, передбаченим статтею 10 Закону України «Про захист прав споживачів»), що є сумою на здійснення демонтажу плінтусу, штукатурно-малярних робіт, монтажу плінтусу у коридор, демонтаж лиштви санвузол, заміни направляючого кріплення душових дверей санвузла, плінтусу коридор, лиштви санвузол, гіпсової штукатурки, декоративної штукатурки, не довів належними та допустимими доказами що дані роботи були здійснені ним, саме у зв`язку з неякісним виконання встановлення дверей ФОП ОСОБА_2 .

Позивач наголошує на тому, що роботи з встановлення дверей були закінчені 07 жовтня 2022 року, рахунок на оплату, в якому зазначено про перелічені вище послуги на суму 5 376 грн., складено 14 лютого 2023 року.

Тобто, з доказів, наданих позивачем, неможливо встановити протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Посилання позивача про наявність підстав для стягнення збитків у розмірі 2 750 грн., що є сумою грошових коштів витрачених ним на придбання нового кріплення душових дверей, з врахуванням обставин даної справи, не можуть бути прийняті до уваги.

Стосовно вимог позивача про відшкодування моральної шкоду у розмірі 12 000 грн., що є коштами витраченим на оренду квартири за 2 місяці.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з частинами першою та другою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Подібні висновки висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справа №216/3521/16-ц (провадження №14-714цс19).

З врахуванням того, що у задоволенні позову про відшкодування збитків і витрат на підстав Закону України Про захист прав споживачів відмовлено, вимоги про відшкодування моральної шкоди, безпідставно оціненої позивачем сумою оренди квартири, також не підлягають до задоволення.

Вимоги апеляційної скарги про розірвання договору оренди не заслуговують на увагу, оскільки у позові вказаної вимоги заявлено не було.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення зміні в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 21 червня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину щодо відмови у задоволенні позовних вимог в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: Т.Р. Куценко

М.О.Макаров