ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2023 року

м. Харків

справа № 636/4274/21

провадження № 22-ц/8181/1278/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого-судді Тичкової О.Ю.,

суддів Пилипчук Н.П., Мальованого Ю.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну ОСОБА_2 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 травня 2023 року ухвалене у складі судді Гуменного З.І.,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив притягти представника позивача ОСОБА_3 до відповідальності за порушення закону України про захист персональних даних.

В обґрунтування заяви зазначав, що при розгляді 16 травня 2023 року справи 636/4274/21 було виявлено що ОСОБА_3 яка є представником позивача у справі порушила закон України про захист персональних даних. Під час розгляду справи по суті було виявлено що представник позивача ОСОБА_3 додала до справи 08.02.2022 року документи по справі за номером 2608/22-Вх . В доданих Представником документах є копії паспорта України у формі ID-картки, свідоцтво про народження та довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 його повнолітньої доньки 2002 року народження і повноправної громадянки України права якої захищають закони України.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 31.05.2023 ОСОБА_2 в ухваленні додаткового рішення відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що заявником не наведені встановлені законом підстави підстави для винесення додаткового рішення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги Скаржника.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при розгляді 16 травня 2023 року справи 636/4274/21 було виявлено що ОСОБА_3 яка є представником позивача у справі порушила закон України про захист персональних даних. Під час розгляду справи по суті було виявлено що представник позивача ОСОБА_3 додала до справи 08.02.2022 року документи по справі за номером 2608/22-Вх . В доданих Представником документах є копії паспорта України у формі ID-картки, свідоцтво про народження та довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 його повнолітньої доньки 2002 року народження і повноправної громадянки України права якої захищають закони України.

Апелянт зазначив, що судом першої інстанції не було уважно доглянуто докази та не дано їм належної оцінки правомірності, оскільки: в документах поданих ОСОБА_3 немає дозволу на обробку та використання персональних/конфіденційних даних від ОСОБА_4 , яка є його дочкою 2002 року народження та є повноправною громадянкою України.

23 серпня 2023 року до суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, від ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 в якій представник просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з на 1/6 частину всіх доходів, щомісячно з дати подання позову до повноліття дитини.

16.05.2023 судом ухвалено рішення по справі, яким в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягнутих судовим наказом Чугуївського міського суду Харківської області у справі № 636/1961/21 (провадження № 2-н/636/643/21) від 21.05.2021, відмовлено та проголошено його резолютивну частину. Повний текст рішення виготовлений 18.05.2023, копія якого направлена сторонам.

В травні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким просив притягти представника позивача ОСОБА_3 до відповідальності за порушення закону України про захист персональних даних.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст.270 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення за заявою учасників справи чи з власної ініціативи у чітко визначених випадках, а саме: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати;

Позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якому просив притягти представника позивача ОСОБА_3 до відповідальності за порушення закону України про захист персональних даних, проте за змістом норм ст.270 ЦПК України суд не може ухвалити додаткове рішення з наведених підстав.

Колегія суддів зазначає, що Скаржнику потрібно було до закінчення провадження по справі звернутися до суду про постановлення окремої ухвали притягти представника позивача ОСОБА_3 до відповідальності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального закону; встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

За наявності цих двох правових підстав у сукупності суд має право постановити окрему ухвалу і направити її відповідним особам чи органам для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вчиненню виявлених порушень.

Окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Згідно з ч. 5 ст. 262 ЦПК України в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги якого порушено, і в чому саме полягає порушення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19) вказано, що "постановлення окремої ухвали є процесуальною дією суду, вчинення якої не залежить від наявності клопотань учасників справи. Суд постановляє окрему ухвалу лише тоді, якщо встановить порушення певним органом чи іншою особою вимог законодавства або недоліки і їхній діяльності під час вирішення спору".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 квітня 2018 року у справі № 761/32388/13-ц (провадження № 61-3251св18) зазначено, що "при вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком".

Аналогічний правовий висновок викладено в ухвалі Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 755/15473/20.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 262 ЦПК України не встановлено процесуального обов`язку суду постановляти окрему ухвалу. Постановлення окремої ухвали є правом суду у разі встановлення судом підстав для постановлення окремої ухвали.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає.

Колегія судді також зазначає, що суд першої інстанції при відмові в ухваленні додаткового рішення відповідно до ст. 270 ЦПК України повинен був постановити ухвалу, а не рішення, проте зазначена обставина не вплинула на правильний розгляд справи та не призвела до порушення прав заявника.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

Ю.М.Мальований