АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 вересня 2023 року

м. Чернівці

справа № 713/1184/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М. І., Литвинюк І. М.,

секретар Скулеба А. І.

позивач ОСОБА_1

відповідачка ОСОБА_2

апеляційна скарга ОСОБА_2 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кириляк А. Ю.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Позивач просив встановити порядок користування житловим будинком, який розташований на АДРЕСА_1 , а саме: кімнату на першому поверсі будівлі площею 16,60 кв.м. залишити в користуванні ОСОБА_1 , мансарду залишити в користуванні ОСОБА_2 , а в спільному користуванні залишити коридор та кухню.

Посилався на те, що він та відповідачка не можуть досягти домовленості щодо порядку користування будинком. ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у користуванні будинком.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування житловим будинком, який розташований на АДРЕСА_1 , а саме кімнату на першому поверсі будівлі площею 16,60 кв.м. залишено в користуванні ОСОБА_4 .

В решті позову відмовлено.

Суд виходив з того, що між сторонами має місце спір щодо користування житловим будинком. Позивачка та відповідач не погодили в добровільному порядку порядок користування вказаним будинком, а тому порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначала, що суд першої інстанції не навів мотивів, згідно з якими встановив порядок користування спірним житловим будинком.

Суд не врахував, що в будинку проживають, крім сторін, також неповнолітні діти, права та інтереси яких судовим рішення були порушені.

Житловий будинок є одноповерховим, а мансардні приміщення не є приданими для проживання.

Позивач у позові не ставить вимогу про відкриття окремих рахунків для сплати комунальних послуг за обслуговування будинку.

Відповідачка не чинить перешкоди позивачу у користуванні будинком.

Судом першої інстанції не враховано рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 10 квітня 2020 року, яким видано обмежувальний припис, заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання сторін на АДРЕСА_1 та наближатись до відповідачки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Згідно з договором довічного утримання від 24 травня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н. В., ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 житловий будинок «А» загальною площею 156,10 кв.м., житловою площею 72,90 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.62).

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 травня 2022 року визнано житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, які знаходяться у АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 . Припинено право власності ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований у АДРЕСА_1 .

Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, який розташований у АДРЕСА_1 вказаний будинок складається з підвалу I площею 14,70 кв.м, приміщень на першому поверсі, а саме: веранди №1 площею 13,50 кв. м., кладової №2 площею 3,10 кв.м., передпокою №3 площею 12 кв.м., кімнати №4 площею 24,20 м.2, кімнати №5 площею 16,60 кв.м.,кімнати №6 площею 13,20 кв.м., кухні №7 площею 20,60 кв.м., кухні №8 площею 7,40 кв.м., коридору №9 площею 6,10 кв.м. та мансардного приміщення, а саме сходової клітки №10 площею 5,80 кв.м., кімнати №11 площею 7,90 кв.м., кімната №12 площею 11 кв.м. (а.с.22).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду про необхідність встановлення порядку користування спірним житловим будинком.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не врахував, що при визначенні порядку користування житловим будинок слід визначати порядок користування всіма приміщеннями будинку, а не лише окремих його частин. Виділяючи в користування позивачу лише одну житлову кімнату, суд фактично не визначив порядок користування житловим будинком щодо якого існує спір між сторонами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Статтями 317, 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до статті 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Верховний Суд України у постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15 дійшов висновку, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Ураховуючи зазначені правові норми, склад сім`ї сторін, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, норму житлової площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення, взаємовідносини сторін суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 слід виділити у житловому будинку в користування на першому поверсі кімнату АДРЕСА_2 площею 16,60 кв.м., на мансарді кімнату № НОМЕР_1 площею 7,90 кв.м. та кімнату №12 площею 11 кв.м. ОСОБА_2 слід виділити у житловому будинку в користування на першому поверсі кімнату АДРЕСА_3 площею 24,20 кв.м. та кімнату №6 площею 13,20 кв.м. В спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слід залишити підвал I площею 14,70 кв.м, веранду №1 площею 13,50 кв. м., кладову №2 площею 3,10 кв.м., передпокій №3 площею 12 кв.м., кухню №7 площею 20,60 кв.м., кухню №8 площею 7,40 кв.м., коридор№ 9 площею 6,10 кв.м., сходову клітку №10 площею 5,80 кв.м.

Встановлюючи вказаний порядок користування спірним будинком суд враховує, що ОСОБА_1 виділяється в користування 35,5 кв.м. житлової площі, що становить 48,70 відсотків від загальної житлової площі (72,90 кв.м.). ОСОБА_2 виділяється в користування 37,4 кв.м. житлової площі, що становить 51,30 відсотків від загальної житлової площі (72,90 кв.м.). Вказане найбільш наближено відповідає розміру часток сторін у житловому будинку, який розташований на АДРЕСА_1 .

Також суд враховує те, що відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти встановлення порядку користування спірним житловим будинком та не надавала свого власного варіанту встановлення порядку користування таким будинком.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про відмову в позові з тих підстав, що відповідачка не чинить позивачу перешкоди в користування спірним житловим приміщенням.

Наявність перешкод у користуванні будинком, не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки співвласник будинку має право на звернення до суду для встановлення відповідного порядку користування майном незалежно від того, чи наявні в нього перешкоди у такому користуванні. При цьому за обставинами справи очевидно, що співвласники не змогли самостійно домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 8 лютого 2023 року у справі № 463/4859/21.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про відмову в позові з тих підстав, що позивач у позові не ставить вимогу про відкриття окремих рахунків для сплати комунальних послуг за обслуговування будинку

Стаття 360 ЦК України передбачає, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно зі статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 179 Житлового кодексу України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 10 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції Постанови Кабінету Міністрів України № 5 від 14 січня 2009 року) передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир в разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати.

Отже, безпідставними є доводи позивача стосовно того, що без оформлення особового рахунку окремо на себе позивач не зможе виконати своє зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постанові від 5 липня 2023 року у справі № 442/2277/22.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід змінити, виклавши його резолютивну частину в новій редакції.

Слід встановити порядок користування житловим будинком, який розташований на АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 у житловому будинку в користування на першому поверсі кімнату №5 площею 16,60 кв.м., на мансарді кімнату № НОМЕР_1 площею 7,90 кв.м. та кімнату №12 площею 11 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 у житловому будинку в користування на першому поверсі кімнату №4 площею 24,20 кв.м. та кімнату №6 площею 13,20 кв.м.

В спільному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_2 слід залишити підвал I площею 14,70 кв.м, веранду №1 площею 13,50 кв. м., кладову №2 площею 3,10 кв.м., передпокій №3 площею 12 кв.м., кухню №7 площею 20,60 кв.м., кухню №8 площею 7,40 кв.м., коридор№ 9 площею 6,10 кв.м., сходову клітку №10 площею 5,80 кв.м.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 05 липня 2023 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції.

Встановити порядок користування житловим будинком, який розташований на АДРЕСА_1 .

Виділити ОСОБА_1 у житловому будинку в користування на першому поверсі кімнату №5 площею 16,60 кв.м., на мансарді кімнату №11 площею 7,90 кв.м. та кімнату №12 площею 11 кв.м.

Виділити ОСОБА_2 у житловому будинку в користування на першому поверсі кімнату №4 площею 24,20 кв.м. та кімнату №6 площею 13,20 кв.м.

Залишити в спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підвал I площею 14,70 кв.м, веранду №1 площею 13,50 кв. м., кладову №2 площею 3,10 кв.м., передпокій №3 площею 12 кв.м., кухню №7 площею 20,60 кв.м., кухню №8 площею 7,40 кв.м., коридор №9 площею 6,10 кв.м., сходову клітку №10 площею 5,80 кв.м.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 8 вересня 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді Мирослава КУЛЯНДА

Ірина ЛИТВИНЮК