Справа № 624/464/23
№ провадження 2/624/134/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2023 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Крапівки Т.В., за участю секретаря Лебідь Л.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Кегичівка, Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави

в с т а н о в и в:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. №6800 від 04.04.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 15351 грн, про стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 5515,86 грн, а також витрат на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. вчинено виконавчий напис № 6800 від 04.04.2020 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість в розмірі 15351 грн. Приватний нотаріус мотивував виконавчий напис тим, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 2506420 від 17.07.2019 укладеним із ТОВ «Алекскредит». Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.08.2019 по 31.01.2020. Позивач вважає, що виконавчий напис є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Так кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Позивач звертає увагу, що він не підписував в будь-який спосіб вищевказаний кредитний договір з ТОВ «Алекскредит», наданий нотаріусу примірник кредитного договору не був посвідчений нотаріально. Позивач ніколи не визнавав наявність кредитних правовідносин за кредитним договором на підставі якого вчинений виконавчий напис, а тим більше наявність боргу. Наданий нотаріусу примірник кредитного договору не підписаний, містять лише зазначення інформації про сторони. Факт підписання договору за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам спеціального закону не підтверджений. Позивач ніколи в будь-який спосіб не отримував одноразовий ідентифікатор, а тим більш використав одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору. Оскільки позивач не мав волевиявлення на укладення кредитного договору з ТОВ «Алекскредит», то цей правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином позивачем не набуті, а правовідносини за ним не виникли. Позивачем також наданадо позову заява про поновлення строку позовної давності.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року провадження у справі було відкрито, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам надано час для подання заяв по суті.

Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року була задоволена заява позивача про забезпечення позову. Зупинено стягнення по виконавчому провадженню № 61837676 від 15.04.2020 відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика В.В. №6800 від 04.04.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованість в розмірі 15351 гривень.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання не з`явився, надав до суду відзив.

Згідно з відзивом на позовну заяву відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, розгляд справи проводити за відсутності його представника. Свої заперечення обгрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладений договір про надання кредиту № 2506420 від 17.07.2019. На підставі укладеного договору позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань, за договором виникла заборгованість, яка не була погашена позивачем. Відповідачем було направлено претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором про надання кредиту. Позивач її отримав, але не виконав. Будь- яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги відповідача в повному обсязі, наслідком чого стало звернення відповідача до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Відповідачем приватному нотаріусу для вчиненя виконавчого напису було надано, зокрема оригінал договору про надання кредиту, укладений між позивачем та відповідачем з додатками до нього і засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Сума заборгованості зазначена з урахуванням здійснених позивачем платежів (у разі наявності таких). З виписки нотаріусом встановлено, що заборгованість за договором існує, її розмір, здійснення позичальником платежів на погашення суми заборгованості та те, що не минуло три роки з дня виникнення права вимоги. На підставі отриманих документів, які в повному обсязі відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року (яка має статус на офіційному веб-порталі ВРУ - чинна) приватний нотаріус вчинив виконавчий напис. Відповідач заперечує обгрунтування позову посиланням позивача на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29.06.1999 №1172, так як на час вчинення виконавчого напису був чинний Перелік документів, згідно з постановою КМУ №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», яка хоч і була рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 визнана незаконною та нечинною, але про втрату її чинності відповідні відомості внесено не було, будь-які публікації у вигляді постанов КМУ в Офіційному віснику України чи в Урядовому кур`єрі стосовно внесення змін чи визнання її нечинною відсутні. Також відповідні зміни відсутні й на офіційному веб-сайті Кабінету Міністрів України, який регулюється Постановою КМУ від 04.01.2002 року №3 «Про Порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади». Також на сайті Верховної Ради України Постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» є чинною й зараз, а сайт ВРУ є офіційним джерелом інформації, відповідно до Розпорядження голови Верховної Ради України №699 від 19.05.2015 року «Про веб-ресурси Верховної Ради України». Тобто, постанова суду щодо визнання нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року була винесена, проте докази на підтвердження її виконання відсутні, а саме виконання судового рішення є завершальною стадією судового процесу. Отже, під час вчинення виконавчого напису, у стягувача, який виступає у даній справі відповідачем, не було жодної підстави вважати Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року такою, що втратила чинність.

Щодо позовних вимог, про зобов`язання відповідача здійснити дії по поверненню безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 5 515,86 грн зазначає, що відповідно до постанов про відкриття виконавчого провадження, про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження приватним виконавцем було встановлено 300,00 грн. - розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, 700,00 грн. - розмір додаткових витрат виконавчого провадження та 1535,10 грн. - основна винагорода приватного виконавця, а також сума боргу у розмірі 15351,00 грн. Загальна сума до сплати становить 17886,10 грн. В першу чергу приватний виконавець отримує витрати виконавчого провадження та виконавчий збір, та лише в другу чергу відповідач отримує грошові кошти за виконавчим провадженням. У даному випадку, за виконавчим провадженням Товариство отримало у загальному розмірі 4112,22 грн. Таким чином, сума у розмірі 1403,64 грн. на рахунок Товариства не перераховувалась, та є витратами пов`язаними з виконавчим провадженням, які не підлягають стягненню з відповідача, оскільки ним не отримувались.

Щодо розміру витрат на правову допомогу, то Відповідач заперечує щодо вказаної суми витрат на правову допомогу, оскільки вказаний розрахунок не є співмірний з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. По-перше, щодо співмірності заявлених витрат на правову допомогу, зазначаємо, що дана справа розглядається в порядку спрощеного провадження, а це свідчить про те, що справа незначної складності, для якої пріоритетним є швидке її вирішення, а тому зазначена представником позивача сума витрат на правову допомогу за даною справою не є співмірним зі справою незначної складності. По-друге, меморіальний ордер, який був наданий позивачем на підтвердження понесених витрат не підтверджує такі витрати з наступних підстав. Відповідно до п. 1.4. «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», затвердженої Постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 року № 22 встановлено, що меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку. Розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача. Тобто такий документ є дорученням або вимогою про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача і жодним чином не підтверджує понесені витрати. У зв`язку з зазначеним, Товариства вважає, що оскільки позивачем не доведено розмір понесених витрат на правову допомогу, тому у задоволенні цих вимог необхідно відмовити в повному обсязі.

До відзиву додані копії платіжних інструкцій №47897, №751, постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанови про стягнення з боржника основної винагороди, постанови про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження, постанови про відкриття провадження, постанови про звернення стягнення, статуту, виписки з ЄДРЮОФОПГФ, скріншоту з веб-сайту комплексної інформаційної системи.

Третя особа, яка належним чином повідомлялась про розгляд справи у судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила, письмових пояснень не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Суд, перевіривши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд на підставі ст.ст. 12, 13, 43, 81 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

В судовому засіданні встановлено, що 17.07.2019 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «Алекскредит» укладено договір про надання кредиту №2506420, підписаний позичальником за допомогою одноразового ідентифікатору.

04.04.2020 приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем, на підставі статтей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.199 №1172, вчинено виконавчий напис, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 за кредитним договором №2506420 від 17.07.2019, укладеним з ТОВ «Александрит». Строк платежу за цим кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 16.08.2019 по 31.01.2020. Сума заборгованості складає 13951 грн в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 7000 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 6951 грн. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату зі стягувача 1400 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню 15351 грн. Виконачий напис зареєстровано в реєстрі за №6800.

На підставі вищевказаного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В.Л. 15.04.2020 відкрито виконавче провадження ВП №61837676.

Відповідно до копії наказу №983/6 від 18.08.2020, Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. припинена з 18.08.2020.

Відповідно до довідки приватнго виконавця з боржника Семічева В.В. за виконавчим провадженням ВП 6183767 стягнуто 5515,86 грн, з яких: 4105,32 грн сума боргу за виконавчим документом, яка перерахована на рахунок стягувача ТОВ «Алекскредит», залишок становить 11245,68 грн, 1000 грн витрати виконавчого провадження, 410,54 грн основна винагорода приватного виконавця, залишок становить 1124,56.

Позивач вважає вчинений виконавчий напис незаконним, оскільки порушені його права, так як напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства. Будучи не згодним з вказаним написом, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Статтею 18 ЦК України встановлено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за №282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка передбачена пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2,3.5 п.3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до розділу 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку, для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. При цьому, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору між сторонами стосовно заборгованості, як такого.

З огляду на викладене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Пунктом 1 Переліку документів передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченою угодою, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються, зокрема, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частинами першою та другою статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Наявність цивільно-правової відповідальності повинна бути доведена належними та допустимими доказами. Підлягає доказуванню наявність правових підстав для стягнення штрафу та пені, а також розмір заборгованості, заявлений до стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що відомості про подання нотаріусу документів про безспірність заборгованості у суду відсутні. Відповідачем до суду не надані докази, які саме документи, що свідчать про безспірність заборгованості були надані нотаріусу для вчинення виконавчого напису. За таких обставин у суду відсутні відомості для висновку про додержання нотаріусом вимог закону щодо перевірки безспірності заборгованості. Відповідачем доказів наявності кредитної заборгованості позивача не надано.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 760/2193/15-ц висловлено позицію про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до норм ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки тільки первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій і складені під час здійснення господарської операції, є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Проте, із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від стягувача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо).

Таким чином, суду не надані докази того, що нотаріусом було з`ясовано питання щодо безспірності заборгованості, зокрема розміру основної суми боргу та процентів за користування кредитом.

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», внесено зміни до Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, зокрема, в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі «Совтрансавто-Холдінг» проти України» (заява № 48553/99), а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії» (заява № 28342/95) встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 20 березня 2015 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 лютого 2017 року, яка набрала законної сили, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 це судове рішення було залишено без змін. Отже з 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Тобто виконавчий напис нотаріуса мав був вчинятися з додержанням затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 Переліком

документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а саме керуючись розділом «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами». Відповідні відомості щодо виключення Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 внесені постановою Кабінету Міністрів України

від 19 квітня 2022 року № 480.

Отже на підставі викладеного для вчинення виконавчого напису нотаріусом мали бути одержані: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Із матеріалів справи вбачається, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 04.04.2020, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, оскільки в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, тому такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17.

Також судом було встановлено, що виконавчий напис нотаріусом було вчинено не на документі, який встановлює заборгованість, а на окремому новоствореному нотаріусом документі, що не передбачено чинним законодавством.

Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

З врахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи позовну вимогу про стягненя з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 5515, 86 грн, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Оскільки виконавчий напис визнається судом таким, що не підлягає виконанню, то отримані відповідачем грошові кошти на погашення за цим виконаквчим листом заборгованості мають бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Разом з тим позивачем до стягнення заявлена до стягнення сума в розмірі 5515,86 грн, але з наданих суду доказів відповідачем з цієї суми отримано грошові кошти в розмірі 4105,32 грн сума боргу за виконавчим документом. Решта грошових коштів: 1000 грн витрати виконавчого провадження та 410,54 основна винагорода приватного виконавця є коштами, які утримані з позивача на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та витратами виконавчого провадження стягувачем не отримувалися, тобто ці кошти не є безпідставно набутими відповідачем.

За таких обставин з відповідача підлягають стягненню на користь позивача як безпідставно набуті кошти у розмірі 4105,32 грн. Витрати виконавчого провадження в сумі 1410,54 грн не підлягають стягненню з відповідача, оскільки не є ним набуті.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується положеням ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України. Позивач при поданні позову звільнений від сплати судового збору, а отже враховуючи часткове задоволення позову на відповідача покладається судовий збір в розмірі 1073,60 грн за вимогою немайнового характеру та сума судового збору пропорційна до розміру задоволених вимог майнового характеру, а саме 799,05 грн (розмір задоволених позовних вимог помножено на розмір заявленого судового збору та поділено на розмір заявлених позовних вимог: 4105,32грн.х1073,60грн./ 5515,86грн) на користь держави.

Також з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто 74,43 відсотки, що складає 3721,50 грн. Зазначені витрати документально підтверджені, позивачем надані договір про надання професійної правничої допомоги, з визначеним гонораром, ставки адвокатського гонорару, меморіальні ордери, акт виконаних робіт. Доводи відповідача щодо їх неспівмірності з предметом спору, відсутніть належних доказів щодо їх підтвердження є безпідставними.

Щодо застосованих судом заходів забезпечення цього позову, відповідно до ухвали суду від 08.06.2023, суд зазначає, що згідно ч.7, ч.8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнення коштів, набутих без достатньої правової підстави задовольнити частково.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Колейчика Володимира Вікторовича № 6800 від 04.04.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» заборгованості в розмірі 15351 гривень таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 4105 (чотири тисячі сто пять) гривень 32 копійки, а також витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3721 (три тисячі сімсот двадцять одна) гривня 50 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» судовий збір на користь держави в сумі 1872 (тисяча вісімсот сімдесят дві) гривні 65 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відповити.

Заходи забезпечення позову застосовані Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 08 червня 2023 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кегичівка, Кегичівського району, Харківської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Кегичівським РВ УМВС України в Харківській області 28.01.2004.

Представник позивача: Калінін Сергій Косянтинович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2212 від 26.06.2018, адреса: вул. Холодногірська, буд. 45, м. Суми, 40004, ІПН НОМЕР_3 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», адреса: вул. Якова Самарського, буд. 12А, м. Дніпро, 49044, .

Третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віра Леонідівна, місцезнаходження за адресою: вул. Окіпної Раїси, 4-А, оф. 71-А, м. Київ, 02002.

Суддя Т.В. Крапівка