Справа № 127/2634/23
Провадження № 22-ц/801/1517/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 рокуСправа № 127/2634/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2023 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Федчишена С.А., дата складення повного тексту 23 травня 2023 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх зменшення, обґрунтовано тим, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час донька є повнолітньою та навчається в Люблінському католицькому університеті ім. Яна Павла ІІ, на факультеті гуманітарних наук (Польща, м. Люблін, вул. Ал. Рацлавіцкі 14) до 30 вересня 2025 року. Відповідач матеріальної допомоги доньці не надає, чим ставить її в скрутне матеріальне становище.

Вказані підстави стали підставою для звернення позивача до відповідача із цим позовом, в якому вона просить стягнути з ОСОБА_2 , аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до 30 вересня 2025року (дата закінчення навчання).

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2023 року від 23 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/5 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 січня 2023 року і закінчення навчання до 30 вересня 2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за переклад документів в розмірі 630,00 гривень.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 гривень.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції врахував матеріальне становище сторін, зокрема, те що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання і вважав, що аліменти слід визначити в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Покоєвич Артем Олексійович подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника суд попередньої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував його сімейного та матеріального становища, його дійсну можливість сплачувати аліменти у відповідному розмірі. Зазначає про наявність іншої дитини на яку ним сплачуються аліменти у розмірі 1/5 частики від доходу. Поряд з цим, зазначає, що позивачем не надано доказів фактичного місця проживання дитини ОСОБА_3 . Покликається на відсутність інформації щодо форми навчання дитини, зокрема, за державним замовленням чи за кошти фізичних чи юридичних осіб. Крім того, на його переконання, дитина ОСОБА_3 працює у Польщі та отримує дохід, що спростовує необхідність стягнення з нього аліментів.

21 липня 2023 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Власюка І.Т. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи заявника викладені в ній, вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог. Просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відзив на апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідачем не доведено того факту, що в нього відсутні кошти на сплату 1/5 частини заробітку зі всіх видів його доходу. Зазначає, що матеріали справи містять докази щодо фактичного місця проживання позивача із дитиною. Також вказує на припущення відповідача щодо працевлаштування доньки.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , батьками ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

Згідно довідки Люблінського католицького університету ім. Яна Павла ІІ від 13 грудня 2022 року, ОСОБА_3 у 2022/2023 навчальному році є студенткою І курсу Люблінського католицького університету ім. Яна Павла ІІ, напрям «Прикладна лінгвістика» (3 роки, денна форма навчання, бакалаврат (першого ступеня); факультет Гуманітарних наук. Запланована дата закінчення навчання: 30 вересня 2025 року (а.с. 13).

Відповідно до довідки Люблінського католицького університету ім. Яна Павла ІІ про продовження іноземцем денного (стаціонарного) навчання у вищому навчальному закладі вбачається, що ОСОБА_3 навчається за денною (стаціонарною) формою навчання безкоштовно (за державним замовленням) (а.с. 59).

Позивач ОСОБА_1 та донька ОСОБА_3 проживають у студентському гуртожитку «ГЕЛІОС», 20-036, м. Люблін, вул. Чвартакув, 13, у 2-місній кімнаті № 419, що підтверджується відповідними довідками Люблінського католицького університету ім. Яна Павла ІІ (а.с. 61,62).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Разом з тим, судом при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчатися, пов`язано не лише з необхідністю оплатити навчання, але покликано також забезпечити дитині достатній матеріальний стан (певні побутові речі, соціальний і культурний розвиток), адже через навчання дитина практично не має змоги працювати і самостійно заробляти кошти.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, враховуючи положення статей 182, 198, 199, 200 СК України, дійшов правомірного висновку про те, що повнолітня донька ОСОБА_2 ОСОБА_3 на день звернення до суду не досягла 23 років, навчається на денній формі навчання в Люблінському католицькому університеті ім. Яна Павла ІІ, факультету гуманітарних наук, у зв`язку із чим позбавлена можливості працевлашутватися та отримувати дохід, тому потребує матеріальної допомоги, а батько ОСОБА_2 зазначену допомогу має змогу надавати, тому правомірно стягнув з останнього на користь позивача аліменти на період навчання дитини згідно із вимогами закону у розмірі 1/5 частини від усіх видів доходу.

Той факт, що відповідач за його твердженням має скрутне матеріальне становище, сплачує аліменти на іншу дитину, не є підставою для зменшення розміру аліментів, а тим більше для відмови у стягненні таких, оскільки обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків. При цьому, ОСОБА_2 є дорослою та працездатною особою, який здатний забезпечити особисті потреби разом із теперішньою сім`єю та потреби повнолітньої дитини від попереднього шлюбу, у зв`язку із її навчанням. Доказів про існування у нього обмежень до праці за станом здоров`я, або з інших поважних причин матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги про те, шо позивачем не надано доказів фактичного місця проживання позивача та дитини ОСОБА_3 , не заслуговують на увагу та спростовуються наданими відповідними довідками, які досліджені в судовому засіданні (а.с. 61-63), у яких чітко вказано їх місце проживання.

Покликання на відсутність інформації щодо форми навчання дитини, зокрема, за державним замовленням чи за кошти фізичних чи юридичних осіб спростовується відповідною довідкою (а.с. 59), у якій зазначається, що навчання безкоштовне.

Також не заслуговують на увагу доводи щодо працевлаштування дитини ОСОБА_3 у Польщі та отримання нею доходу, оскільки будь-яких належних, допустимих і достатніх доказів цього матеріали справи не містять, як і не додано таких до суду першої та/або апеляційної інстанції.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Покоєвича Артема Олексійовича залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк