ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6213/23 Справа № 175/2432/21 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 - адвоката Пашніної Анни Володимирівни,

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, в обґрунтування якого посилається на те, що постановою приватного виконавця від 27 липня 2021 року відкрито виконавче провадження №65595342 з примусового виконання виконавчого напису №778, вчиненого 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною. З вказаної постанови позивач дізнався про те, що згідно цього виконавчий напису звернуто стягнення на підставі договору іпотеки №DNG0GK00005639, посвідченого 31 серпня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О., на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GK00005639, укладеним 31 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк Приватбанк, яка складається з: заборгованості за кредитом 26726,25 доларів США, заборгованості за відсотками 31 526,80 доларів США, комісії 2 368,00 доларів США, пені 67 678,85 доларів США, всього за заборгованістю 128 299,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 грудня 2018 року становить 3498454,47 грн. Строк, за який провадиться стягнення з 13 серпня 2005 року по 27 грудня 2018 року.

Позивач не погоджується з вчиненим виконавчим написом та вважає, що він не підлягає виконанню, оскільки спірний виконавчий напис було вчинено з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2021 року та вимог ст. ст. 88, 89 Закону України «Про нотаріат». Крім того, зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження з`ясовано, що розмір заборгованості не є безспірним, враховуючи наявні судові процеси, які тривають дотепер з цього питання, а стягнення за спірним виконавчий написом провадиться у строк з 2005 року по грудень 2018 року, який є більше трьох років з дня виникнення права вимоги. Також позивач зазначив, що у відповідності до п.1.1. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, не отримував копії письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання із зазначенням суми заборгованості, а, всупереч п.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріусом вчинено спірний виконавчий напис без дотримання спливу 30 днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Пашніну А.В., 30 травня 2023 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною вчинений виконавчий напис №778 про звернення стягнення на нерухоме майно з боржника ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк», а саме: житловий будинок та земельну ділянку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідно умов договору № DNG0GK00005639 від 31 серпня 2005 року строк дії договору визначений до 31 серпня 2025 року, виконавчий напис вчинено 22 березня 2019 року - в межах строку дії договору, а тому Банком правомірно заявлено до стягнення суму заборгованості в межах строку дій договору за період з 31 серпня 2005 року по 27 грудня 2018 року, і нотаріус правомірно в межах строків, встановлених ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 3.1. гл. 16 Розділу II Наказу Міністерства юстиції України "Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" від 22.02.2012 р. № 296/5, вчинив виконавчий напис, з чим колегія суддів не погоджується у повному обсязі, враховуючи як невідповідність номеру та дати кредитного договору, які зазначені судом у рішенні дійсному, який укладався між позивачем та відповідачем у цій справі, так і невідповідність остаточного повернення кредиту та визначення судом строку нарахування процентної ставки на суму непогашеної заборгованості, яка датована значно раніше, ніж кредитний договір було укладено.

Так, як вбачається із матеріалів справи, 31 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ Приватбанк, правонаступником якого є АТ КБ Приватбанк, укладено кредитний договір №DNG0GK00005639 на строк до 31 серпня 2025 року, включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 23700 доларів США, зі сплатою щомісячних платежів у сумі 312,98 доларів США, до яких входить також 1,33% на місяць за користування кредитом на суму залишку заборгованості та комісія за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16 % від суми наданого кредиту (п.1.1 договору).

Пунктом 1.3 Договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека: приватний будинок, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11,12).

Того ж дня між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки №DNG0GK00005639, у відповідності до умов якого визначені ті ж самі умови кредитування та погашення кредиту із забезпеченням виконання ОСОБА_1 основних зобов`язань шляхом передачі в іпотеку будинку АДРЕСА_1 , який на підставі договору купівлі-продажу від 31 серпня 2005 року належить ОСОБА_1 (а.с.10).

03 листопада 2015 року рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ Приватбанк стягнуто заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 57 775,15 доларів США, що станом на 30 липня 2015 року еквівалентно 1 275 097,56 грн. (а.с.13,14).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року змінено в частині стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку пеню у розмірі 10 000 грн. (а.с.15,16).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 листопада 2016 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року залишено без змін (а.с.17,18).

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області із позовом до ПАТ КБ Приватбанк про визнання недійсними кредитного договору та додаткової до нього угоди та рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року скасовано. Визнано недійсними п.п.1.1., 3.1. кредитного договору від 31 серпня 2005 року та додаткову угоду від 20 липня 2012 року до кредитного договору, якою Банк фактично змінив та виклав у новій редакції первинні положення кредитного договору від 31 серпня 2005 року, враховуючи як суму отриманого кредиту, так і його складових (а.с.19-21).

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2019 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 серпня 2017 року залишено без змін (а.с.22,23).

Колегія суддів зазначає, що ці фактичні обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про перегляд рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року у зв`язку із нововиявленими обставинами (а.с.24).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 серпня 2018 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення від 03 листопада 2015 року задоволено. Зупинено провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №175/480/16 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «КБ «Приват Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 листопада 2018 року також зупинено стягнення по виконавчому провадженню №57205284, яке проводиться Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на підставі виконавчого листа №175/1554/14-ц від 27 січня 2017 року, виданого Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області про стягнення заборгованості за кредитним договором №DNG0GK00005639 від 31 серпня 2005 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк», яка складається з наступного: заборгованості за кредитом: 26 737, 69 доларів США; заборгованості по процентам за користування кредитом: 13 219, 10 доларів США; заборгованості по комісії за користування кредитом: 1 056, 00 доларів США, а також судовий збір у розмірі 3654, 00 грн., до набрання законної сили судового рішення за заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами по цивільній справі №175/1554/14-ц про стягнення заборгованості.

У справі, яка переглядається, спір між сторонами виник щодо неправомірності вчинення виконавчого напису нотаріуса.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» (у редакції, чинній на час вчинення нотаріальної дії) та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів міститься у главі 14 Закону України «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що «вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172».

У постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що «для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису».

У постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 204/4071/14 (провадження № 61-360св18), від 09 лютого 2022 року у справі № 547/210/20 (провадження № 61-16834св21) зазначено, що вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Анатолічні правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постановах від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження №14-278гс18).

За таких обставин колегією суддів встановлено, що остаточного судового рішення у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором із ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк ще не прийнято, судові спори щодо розміру заборгованості ОСОБА_1 перед Банком тривають дотепер, що свідчить про відсутність безспірності заборгованості у такому розмірі, в погашення якого винесений виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, про що Банк був обізнаний на момент його вчинення у 2019 році, як і було змінено строк повернення кредиту пред`явленням позову Банком про стягнення заборгованості у 2015 році, а лист-вимога про усунення порушень Банком на адресу ОСОБА_1 про усунення порушень не надсилався.

Цим обставинам суд першої інстанції уваги не надав та не навів правової оцінки таким обставинам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням суду про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Звернувшись у 2015 році з позовом про стягнення з позичальника усієї заборгованості за кредитним договором, Банк змінив строк виконання зобов`язання, а тому нарахування процентів та пені після цієї дати (на вказану дату проценти складали 13 219,10 дол. США, а пеня 16 762,36 доларів США) є спірниими, однак відповідно до виконавчого напису нотаріуса, вчиненого у 2019 році, останнім запропоновано звернути стягнення в рахунок погашення процентів за користування кредитними коштами та пені у більшому розмірі (31 526,80 дол. США, та 67 678,85 доларів США відповідно), що свідчить про нарахування цих складових заборгованості по кредиту після 2015 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 15 лютого 2023 року у справі № 947/10174/21.

Разом з цим колегія суддів звертає увагу на те, що строк, за який провадиться стягнення, у спірному виконавчому написі зазначений з 31 серпня 2005 року по 27 грудня 2018 року, що також нотаріусом перевірено не було та призвело до порушення прав позивача, в силу п.3.1 глави 16 Порядку, в редакції чинній на момент вчинення виконавчого напису, враховуючи при цьому, що заборгованість станом на 30 липня 2015 року стягнута судовим рішенням, яке, до того ж, досі переглядається судами, та зазначений строк є значно більший, ніж три роки з моменту набуття права вимоги до боржника.

Таким чином, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином як у безспірності розміру заборгованості, з метою погашення якої запропоновано звернути стягнення за виконавчим написом, так і у самому розмірі такої заборгованості, строку, за який провадиться стягнення та наявності повідомлення боржника про усунення порушення, чого суд першої інстанції не дослідив, не надав правової оцінки цим фактичним обставинам та дійшов помилкового висновку.

З огляду на викладене, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта, які заслуговують на увагу та вважає правильним висновком у справі те, що є наявність підстав для визнання оспореного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права.

З урахуванням вказаних обставин та вищенаведених норм права, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів при ухваленні судового рішення, у відповідності до ст. 141 ЦПК України здійснює розподіл судових витрат у справі, виходячи із задоволених позовних вимог у повному обсязі, тобто судового збору сплаченого ОСОБА_1 за подання позову до суду у розмірі 908 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пашніної Анни Володимирівни задовольнити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2023 року скасувати та прийняти нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціоненого товариства Комерційний банк Приватбанк, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати виконавчий напис, вчинений 22 березня 2019 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, зареєстрований в реєстрі за №778, яким звернуто стягнення на підставі договору іпотеки №DNG0GK00005639, посвідченого 31 серпня 2005 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Чаладзе Г.О., на нерухоме майно житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNG0GK00005639, укладеним 31 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством Комерційнии банк Приватбанк, яка складається з: заборгованості за кредитом 26 726,25 доларів США, заборгованості за відсотками 31 526,80 доларів США, комісії 2 368,00 доларів США, пені 67 678,85 доларів США, всього за заборгованістю 128 299,90 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27 грудня 2018 року становить 3 498 454,47 грн.; витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису 3 500 грн., а всього 3 501 954,47 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк, , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 908 грн. та за подання апеляційної скарги в розмірі 1362 грн., а всього 2 270 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 01 вересня 2023 року.

Головуючий: А.П.Барильська

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта