Дата документу 31.08.2023 Справа № 334/1051/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/1051/23 Головуючий у 1 інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження № 22-ц/807/1220/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Гончар М.С.

Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Позов обґрунтовано тим, що від шлюбу з відповідачкою вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2014р. стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.12.2013 року. На теперішній час позивач уклав шлюб, від якого народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2022р. № 334/6333/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.12.2022р. З рахуванням цих обставин просить змінити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_3 , з 1/4 частки на 1/6 частку усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2014 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини усіх видів заробітку на 1/6 частину усіх видів заробітку щомісячно, але не менш 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що позивач не надає належних та допустимих доказів того, що внаслідок народження ОСОБА_4 його фінансово-матеріальне становище погіршилось, ним лише констатується факт того, що ним здійснюються витрати на утримання його меншої доньки. Вважає, що відповідно до долучених до матеріалів справи доказів, матеріальне становище (дохід, заробіток) позивача є стабільним та незмінним. Тому суд необґрунтовано вважав, що сам по собі факт народження іншої дитини є достатнім для зменшення розміру утримання на старшу дитину від першого шлюбу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Шкабуро О. зауважує, що аргументи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, зводяться до тлумачення норм чинного законодавства на власний розсуд. Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи. Скаржниця у своїй апеляційній скарзі помилково зазначає, що у відповідності до долучених до матеріалів справи доказів матеріальне становище (дохід, заробіток) позивача є стабільним та незмінним, але не звертає уваги на той факт, що після ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини, він вдруге одружився, в нього народилася дитина від іншого шлюбу, донька разом з дружиною перебувають на його утриманні, оскільки дружина позивача отримує дохід в 860 грн. та з нього стягнуто аліменти на утримання другої дитини.

Крім того, на думку сторони позивача, матеріали справи містять достатню кількість належних та допустимих доказів погіршення майнового стану ОСОБА_2 , якими підтверджено, що він більше не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, встановленому судом раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 4, п.1 ЦПК України вбачається, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи у спорах щодо аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скар-

гу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив

судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази та правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сторони по справі: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджено свідоцтвом про народження.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2014р. стягнуто з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.12.2013р.

Судовим наказом Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2022р. № 334/6333/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.12.2022р.

Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , та зобов`язаний утримувати її шляхом сплати аліментів. На його утриманні мається інша неповнолітня дитина ОСОБА_7 .

Задовольняючи позовні вимоги про зменшення розміру аліментів, стягнутих на утримання першої дитини ОСОБА_3 , суд виходив із того, що умовою зменшення розміру аліментів є зміна обставин, які враховувалися судом при визначенні розміру аліментів. Створення ОСОБА_2 нової сім`ї і народження другої дочки суд вважав достатньо обґрунтованими підставами для зменшення розміру аліментів на утримання дочки сторін у справі з частки на 1/6 частку від його доходу.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інших випадках, передбачених цим кодексом.

В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При визначенні розміру аліментів суд враховує також і приписи чч. 1, 2 ст. 182 СК України, щодо обставин, які впливають на розмір аліментів, а також те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно сімейний стан позивача ОСОБА_2 змінився, оскільки він уклав новий шлюб, від якого народилась друга дитина, а саме, у нього народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Судом був виданий судовий наказ, згідно з яким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 22.12.2022р. Відтак, наявні підстави для зменшення розміру аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 з 1/4 частини усіх видів заробітку на 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З урахуванням вказаних обставин, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням від 18 квітня 2023 року на утримання дочки ОСОБА_3 , з 1/4 частини до 1/6 частини.

Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача.

Посилання у апеляційній скарзі на стабільний та незмінний майновий стан позивача не впливає на висновки суду першої інстанції, оскільки позовні вимоги мотивовані зміною саме сімейного стану, що передбачено нормами Сімейного Кодексу.

Безпідставними є і доводи скарги в тій частині, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту виконання договору оренди квартири, що, в свою чергу, могло б слугувати підставою для доведення того факту, що внаслідок сплати орендних платежів у позивача погіршилося матеріальне становище, оскільки відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.05.2018 по справі № 194/1211/16-ц, одруження та наступне батьківство є підставою для зменшення розміру аліментів.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав належну оцінку.

За вище наведених обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну

оцінку всім обставинам та доказам по справі в їх сукупності та на їх підставі дійшов правиль-

ного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 .

Беручи до уваги все вищенаведене, колегія визнає апеляційну скаргу необгрунтованою, а тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України її слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова прийнята, складена та підписана 31 серпня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: М.С. Гончар

Г.С. Подліянова