Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1209/23

Провадження № 2/348/554/23

28 серпня 2023 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді Матолич В.В., за участю секретаря судового засідання Буратчук О.В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Надвірна Івано-Франківської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, звільнення від нарахованої заборгованості по аліментах за минулий період,

Процесуальні дії у справі.

19.05.2023 ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Садівник М.І., звернувся із позовом відповідно до якого просить: припинити стягнення з нього аліментів на утримання доньки, ОСОБА_3 та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами на утримання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що виникла за період з листопада 2019 року до грудня 2022 року. В обгрунтування позову наведено таке. Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 6 вересня 2010 року у справі №2-1197/2010 присуджено до стягнення з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частки зі всіх видів доходу щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 18.08.2010. Шлюб між сторонами розірвано. З листопада 2019 року відповідач не проживає разом з дітьми не займається їх вихованням та не утримує їх. З листопада 2019 року до грудня 2022 року діти проживали з позивачем та повністю перебували на його утриманні. Відповідач дітьми не цікавилася, виїхала за кордон. Тому позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за період з листопада 2019 року до грудня 2022 року. Крім цього, донька ОСОБА_7 з листопада 2019 року до цього часу проживає з позивачем та перебуває на його утриманні, а тому позивач просить звільнити його від сплати аліментів на утримання цієї доньки.

23.05.2023 ухвалою судді постановлено прийняти позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

21.06.2023 відповідач подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що позов визнає частково, покликаючись на таке. Відповідач виїхала за кордон на роботу, оскільки у неї не було засобів до існування та вона не могла утримувати чотирьох дітей. Позивач її ображав та виганяв з житла, а тому сторони більше не могли проживати спільно. У сторін був спільний син ОСОБА_8 , який не залишився проживати з позивачем і поїхав разом з відповідачем за кордон. З позивачем у сина були погані стосунки, у зв`язку з чим син змушений був піти з дому і проживати окремо. Тому, позов в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_5 задоволенню не підлягає. Доньки: ОСОБА_7 і ОСОБА_6 дійсно проживали з позивачем в період з листопада 2019 року до грудня 2022 року, а ОСОБА_7 і досі проживає з позивачем. Однак відповідач надавала кошти на утримання доньок, зокрема, коли мала можливість перераховувала ці кошти на карту, що належить матері позивача. Передавала також дітям подарунки та одяг. Цікавилася навчанням дітей та регулярно спілкувалася з ними. За час перебування відповідача за кордоном на роботі дітьми фактично опікувалася мати позивача. Відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання дітей.

30.06.2023 позивач подав відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що у них дійсно були сварки з відповідачем, однак він її не бив та не виганяв з дому. Відповідач після кожної сварки сама йшла з дому на пів року. Позивач працює та надавав дітям утримання. Навпаки відповідач до дітей не телефонувала та не утримувала їх. Син ОСОБА_8 дійсно пішов з дому, однак позивач з ним постійно спілкувався та надавав кошти на його утримання. Позивач просив сина повернутися додому, однак син виїхав на заробітки за кордон до відповідача, а потім повернувся і був призваний до лав ЗСУ.

02.08.2023 суд задовольнив клопотання позивача та витребував інформацію щодо перетину відповідачем кордону.

У ході судового розгляду позивач та його представник ОСОБА_9 позов підтримали з підстав наведених у позовній заяві. Додатково зазначили таке. Незважаючи на те, що позивач зареєстрований у с. Волосів, він фактично проживає в АДРЕСА_1 , де з ним проживали спільні з відповідачем діти. Фактично за період з листопада 2019 року до грудня 2022 року дітей забезпечував позивач. Пізніше відповідач двох дітей забрала до себе, а одна донька відмовилась і залишилася з позивачем. За насильство в сім`ї щодо відповідача позивача не притягували до відповідальності. Позивач опікувався не тільки доньками, але й сином ОСОБА_5 . Син хотів покинути навчальний заклад, однак позивач був протии цього. Тому у них виник конфлікт. Незважаючи на це позивач продовжував надавати кошти на утримання сина. Коли син виїхав за кордон, відповідач залишила його самого і поїхала в іншу країну. Коли відповідач була за кордоном, вона з дітьми не спілкувалася, коштів на їх утримання не надавала. Позивач зазначив, що постійно працював, влаштував трьох дітей на навчання. Опікувався ними та утримував їх під час навчання. Оплачував їм житло та надавав кошти на поточні потреби.

Відповідач позов визнача частково. Її представник, ОСОБА_10 , зазначив, що відповідач була змушена виїхати за кордон, оскільки позивач створив їй нестерпні умови проживання. Свого житла відповідач не мала і також не мала роботи. Тому для неї це був єдиний вихід. Коли відповідач влаштувалася на роботу, то запропонувала дітям переїхати до неї. Однак погодився тільки син, який на той час посварився з позивачем і позивач вигнав його з дому. З січня 2023 року відповідач повернулася на Україну і забрала до себе проживати найменшого сина, а також доньку ОСОБА_6 . Донька ОСОБА_7 проживати з нею відмовилася і залишилася проживати з позивачем. Син ОСОБА_8 мав з позивачем погані стосунки. Потім син пішов служити в ЗСУ і загинув. За час перебування відповідача за кордоном дітьми займалася мати позивача. По можливості відповідач перекидала кошти на утримання дітей матері позивача, оскільки діти не мали відкритих рахунків.

Суд встановив:

У сторін народилося четверо спільних дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження від 16.08.2010 НОМЕР_1 , від 16.08.2010 НОМЕР_2 , від 16.08.2010 НОМЕР_3 , від 10.09.2013 НОМЕР_4 .

Доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями довідок від 30.12.2020 №1Б/2101 та від 26.11.2021 №1Б/1885.

Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 09.09.2010 у справі №2-1220/2010 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2010 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 присуджено до стягнення аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частки всіх видів доходу, який не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповного віку щомісячно, починаючи з 18.08.2010 до досягнення дітьми повноліття.

Позивач звертався 06.03.2017 з письмовою заявою до Надвірнянського відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області про те, що його колишня дружина ОСОБА_2 після сварки пішла з дому та не повернулась, що підтверджується довідкою від 06.12.2022 №8031/108/50/01.

Згідно з висновком щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 10.01.2023 рекомендовано залишити ОСОБА_12 з матір`ю, ОСОБА_2 . Згідно з рішенням виконачого комітету Пасічнянської сільської ради від 26.01.2023 №374 затверджено вказаний висновок.

Позивач фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 разом з доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 і сином ОСОБА_11 , що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 19.03.2023. В акті зі слів позивача зазначено, що його колишня дружина ОСОБА_2 у 2019 році пішла на роботу і зникла, а потім виявилося, що вона таємно виїхала за кордон; на час складення акту вона перебуває за кордоном із двома дітьми: ОСОБА_6 та ОСОБА_11 .

Відповідно до характеристики директора коледжу ОСОБА_3 навчається в ВСП «Івано-Франківський фаховий коледж Львівського національного університуту природокористування» з 1 вересня 2022 року. Батько виховує її самостійно, цікавиться її навчанням, мати із сім`єю не проживає, у вихованні дитини участі не бере.

Згідно із сповіщенням №109 від 24.04.2023, син сторін, ОСОБА_1 , під час ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації 23.04.2023 безвісти зник, на зв`язок не виходить.

Згідно із довідкою від 16.03.2023, ОСОБА_3 при проходженні медичного огляду знаходилась у супроводі батька.

Відповідно до розрахунку із сплати аліментів, які стягуються на підставі виконавчого листа №2-1197 від 06.09.2010, станом на 01.04.2023 заборгованість зі сплати аліментів становить 145800,99 гривень.

Відповідно до характеристики з Коломийського педагогічного фахового колледжу, ОСОБА_4 навчається на другому курсі, батько цікавиться дитиною та відвідує батьківські збори.

Згідно з довідкою від 16.03.2023 №99/23 ОСОБА_4 при проходженні медичного огляду знаходилась у супроводі батька.

Позивачу встановлений діагноз у зв`язку з яким він потребує стаціонарного та амбулаторного лікування, його стан середньої важкості.

Допитана у ході судового розгляду свідок ОСОБА_3 , є матір`ю позивача та проживає за адресою АДРЕСА_1 . Суду дала такі показання. З відповідачем вона не спілкується. Відповідач раптово виїхала за кордон нікого не повідомивши, дітей залишила з позивачем, дітьми не цікавилась, не надавала кошти на їх утримання. Свідок на прохання онуки ОСОБА_6 дала їй свою розрахункову банківську картку. Чи надсилала туди відповідач кошти свідок не знає. Коли внучка зламала ногу, то невістка не цікавилася станом здоров`я дитини. Речі для дітей відповідач не передавала.

Свідок ОСОБА_13 зазначила, що стосунки між сторонами зіпсувались. Діти жили приблизно три з половиною роки з позивачем. Відповідач зникла. Нікому не сказала куди поїхала. 10.01.2023 відповідач забрала дітей ОСОБА_14 і ОСОБА_6 за місцем свого проживання. Син ОСОБА_8 також вирішив проживати з відповідачем. Потім пішов служити в ЗСУ, щоб отримувати стабільний дохід.

Допитана за участю представника органу опіки та піклування, неповнолітня дочка сторін ОСОБА_3 , повідомила, що навчається в аграрному коледжі. Забезпечує її тато, з яким вона весь час проживала з моменту коли відповідач виїхала за кордон. Навчання їй оплачує батько, мама теж дає кошти по 1000 чи по 500 гривень, як часто не пригадує. Декілька разів мати присилала кошти на карту сестрі. Іншим дітям тато теж кошти давав та утримував їх. З відповідачем свідок не спілкувалася тривалий час і зараз не часто спілкується. З вересня 2022 року свідок проживає в гутрожитку, має стипендію також кошти надає їй батько.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_4 дала такі показання. Вона проживає на АДРЕСА_2 та навчається в Коломийському коледжі. З початку вона проживала з позивачем, оскільки відповідач була змушена поїхати на роботу за кордон. Свідку було відомо, що мама поїде за кордон, оскільки вона з мамою підтримувала контакт. Перед тим як їхати відповідач пропонувала свідку їхати з нею, однак свідок відмовилася. Відповідач залишила свідку картку на яку пересилала гроші для всіх дітей. Свідок ці кошти ділила між всіма дітьми. Тато про це не знав, оскільки він забороняв спілкуватися з мамою. Крім грошем мама їм пересилала одяг і інші необхідні речі. Коли свідок загубила мамину карту, бабуся дала їй свою карту, щоб туди можна було пересилати кошти. ОСОБА_15 тато вигнав з дому і ОСОБА_8 з 16 років сам себе утримував. Позивач допоміг свідкові поступити на навчання. З червня 2020 року мама скидала кошти на банківську карту. До цього давала кошти, коли приїжджала із заробітків.

Відповідно до копії трудової книжки позивача він офіційно працевлаштований, має трудовий стаж.

Відповідач систематично виїздила за межі України, а саме: 22.10.2019 виїхала за межі України та повернулася 18.01.2020; 17.05.2020 виїхала за межі України та повернулася 29.11.2020; 19.01.2021 виїхала за межі України та повернулася 16.03.2022; 30.12.2022 виїхала за межі України та повернулася 14.01.2023.

Оцінка суду.

Відповідно доч. 2 ст. 18 СК України способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зокрема встановлення правовідношення та припинення правовідношення, а також його анулювання.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права.

Отже, найкращі інтереси дітей повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків (правовий висновок Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 6-1945цс17).

Суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондує конституційному обов`язку батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Судом встановлено, що з листопада 2019 року до грудня 2022 року діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали разом із позивачем та перебували на його утриманні. Донька, ОСОБА_7 , досі проживає з позивачем та не бажає змінювати місце проживання, оскільки позивач належно піклується про неї. З січня 2023 донька ОСОБА_6 проживає з відповідачем та перебуває на її утриманні. Це повністю доводиться дослідженими у ході судового розгляду письмовими доказами, а також поясненнями сторін та показаннями свідків.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач за цей період також надавала кошти на утримання дітей, однак не надала суду доказів відповідно до яких можна було б встановити розмір цих платежів, а також їх періодичність. За таких обставин суд позбавлений можливості встановити обсяг участі відповідача в утриманні дітей.

Відповідно до ст.181 СК України аліменти сплачуються на користь того з батьків з ким проживають діти, оскільки саме ця особа бере на себе обов`язок забезпечувати дітей усім необхідним, виховувати їх та дбати про них. Враховуючи те, що відповідач перебувала за межами України не безперервно, однак навіть коли вона поверталася доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 продовжували проживати з позивачем, суд доходить висновку, що позивача слід звільнити від обов`язку зі сплати аліментів на утримання доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь відповідача, оскільки в період з листопада 2019 року по грудень 2022 року діти фактично проживали з позивачем та перебували на його утриманні, а стягнення аліментів є цільовим і призначене виключно для надання утримання дітям.

Зважаючи на те, що донька ОСОБА_7 не змінила місце свого проживання, продовжує проживати з позивачем та перебуває на його утриманні, позивач належно піклується про доньку і утримує її, суд доходить висновку, що позов в частині припинення стягнення аліментів на цю дитину підлягає до задоволення.

У ході судового розгляду з показань свідків було встановлено, що син ОСОБА_8 з позивачем не проживав. Він навчався і проживав окремо. У позивача з сином склалися неприязні стосунки, на утримання сина ОСОБА_5 кошти надавала відповідач, а також ОСОБА_8 сам заробляв кошти. Зокрема, поїхав на заробітки за межі України, де перебувала відповідач. Потім вступив добровільно до лав ЗСУ. За таких обставин позов в частині звільнення від сплати заборгованості за аліментами на утримання сина ОСОБА_5 не підлягає до задоволення.

Тому, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були присуджені на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2010 у справі №2-1197/2010 за період з листопада 2019 року до грудня 2022 року включно.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були присуджені на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06.09.2010 у справі №2-1197/2010.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 04.09.2023.

Суддя Матолич В.В.