Провадження №2/447/104/23
Справа №447/2659/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

23.08.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_3 ,

представник відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» Касіян У.Р.

Процесуальні дії у справі.

08.11.2022 позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК», ТДВ «СК «Мотор-Гарант», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, у якому просить суд стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Мотор Гарант» на його користь матеріальну шкоду у розмірі 12 728,26 грн. та моральну шкоду в розмірі 636,41 грн., заподіяні внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення; стягнути з КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» на його користь моральну шкоду у розмірі 499 363,59 грн., заподіяні внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення. Крім того, просить суд стягнути солідарно з відповідачів судові витрати у справі, а саме витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 07.10.2021 близько 14:45 год. у с. Солонка, Львівського району Львівської області, ОСОБА_2 , керуючи спеціалізованим легковим автомобілем меддопомоги марки «PEUGEOT» моделі «BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , при наближенні до регульованого пішохідного переходу порушив вимоги Правил дорожнього руху, внаслідок чого позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота у вигляді розриву тонкої кишки, перелому 6 і 7 ребер, перелому верхньої гілки лобкової кістки тазу, перелому малогомілкової кістки лівої гомілки, перелому кісток носа та множинних саден у ділянці голови і тіла, що в сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя у момент їх заподіяння. Обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0000189, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.10.2021, скеровано для розгляду до Пустомитівського районного суду Львівської області. 07.10.2021 ОСОБА_2 здійснював свою трудову діяльність, перебуваючи у трудових відносинах з КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК». Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «PEUGEOT BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ТОВ «Страхова компанія «Мотор Гарант». Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 позивач перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у КНП «8-ма міська клінічна лікарня м. Львова», КНП «Львівська обласна клінічна лікарня», КНП «Новороздільська міська лікарня», під час яких проведено, зокрема, операційне втручання, вшивання рани тонкої кишки, санація та дренування черевної порожнини тощо, було здійснено комп`ютерні томографії, рентгенологічне дослідження, медичні аналізи, ультразвукову діагностику. Необхідні медикаменти, лікарські засоби та матеріали медичного призначення, без яких проведення лікування було б неможливе, були придбані за рахунок власних коштів позивача на суму понад 12 728,26 грн. Враховуючи те, що у добровільному порядку шкоду не було відшкодовано, відтак, позивач просить стягнути таку у судовому порядку. Щодо стягнення моральної шкоди, то позивач вказує на те, що з моменту ДТП та госпіталізації 07.10.2021 по дату подання позову такий періодично проходить огляди та консультації у різних лікарів. Упродовж тривалого часу позивач відчуває загальну слабкість, біль, втому, запаморочення, зниження пам`яті, ходить кульгаючи. Позивач покликається на те, що внаслідок тілесних ушкоджень, спричинених ДТП, йому завдано немайнових втрат, спричиненими моральними та фізичними стражданнями, які зумовили негативні зміни у його житті. У момент отримання тілесних ушкоджень позивач переніс фізичний біль, пережив емоційний стрес. У період стаціонарного лікування позивач потребував допомоги з боку близьких. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність тощо. У позивача дотепер продовжуються проблеми зі здоров`ям у вигляді періодичних болів, обмеженнях фізичної активності та навантажень. У зв`язку з ушкодженням здоров`я, заподіяного вчиненням кримінального правопорушення, позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, моральних переживаннях, у порушенні життєвих нормальних зв`язків. Позивач вказує на те, що оскільки понесені ним моральні страждання не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, а будь-яка компенсація не може бути адекватною його душевним стражданням, враховуючи вимоги розумності та справедливості, він оцінює нанесену йому моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн., яку просить стягнути у порядку передбаченому законодавством з відповідачів ТДВ «СК «Мотор Гарант» та КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» у розмірі 636,41 грн. та 499 363,59 грн. відповідно.

Ухвалою суду від 10.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі. Відповідачам надано строк для подання відзиву, заперечень.

Представник відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» Касіян У.М. 30.11.2022 отримала копію ухвали суду від 10.11.2022, а також копію позовної заяви з доданими до неї документами, що стверджується розпискою такої, наявною у матеріалах справи (а.с. 44).

Відповідачу ТДВ «СК «Мотор-Гарант» та третій особі ОСОБА_2 на адресу їх місцезнаходження та місця проживання відповідно було надіслано копії ухвал суду від 10.11.2022 щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками, що стверджується скріншотом із комп`ютерної програми документообігу загальних судів «Д-3» ДП «ІСС», наявному у матеріалах справи.

Повідомлення про вручення вищевказаного поштового відправлення ТДВ «СК «Мотор-Гарант» до суду не повернулося.

Третя особа ОСОБА_2 отримав поштове відправлення, надіслане такому з вищевказаним вмістом 05.12.2022, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулося до суду (а.с. 59), письмових пояснень до суду не подав.

19.12.2022 представником відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» через систему «Електронний суд» було подано відзив, який також надійшов на адресу суду 28.12.2022, у якому такий вказав, що отримав ухвалу суду від 10.11.2022 разом із доданими до неї документами 09.12.2022, просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, оскільки вважає такі безпідставними. В обґрунтування позиції покликається на те, що цивільно-правова відповідальність КНП ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на момент ДТП була застрахована у ТДВ «СК «Мотор-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №204271617 від 31.05.2021. Проте, згідно норм профільного чинного законодавства, а саме ст. 2, п. 22.1 ст. 22, п. 35.1 ст. 35, п. 37.1.3 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ТДВ «СК «Мотор-Гарант» жодним чином не порушило право позивача, а позивач всупереч вимогам наведеного законодавства та встановленого Законом порядку щодо відшкодування оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну та здоров`ю третьої особи, моральної шкоди звернувся із позовною заявою до суду. Станом на день подання відзиву, документи, необхідні для прийняття рішення щодо виплати/відмови у виплаті страхового відшкодування (повідомлення про ДТП, заява про страхове відшкодування) до ТДВ «СК «Мотор-Гарант» від позивача не надходили. Крім того, ТДВ «СК «Мотор-Гарант» заперечує стосовно відшкодування витрат, які понесені позивачем нібито під час лікування внаслідок вчинення ДТП, оскільки позивач повинен був аргументувати доцільність та необхідність даних витрат, додавши до позовної заяви не тільки результати дослідження, а й вмотивоване заключення/консультативний висновок лікаря, у якому повинен бути чітко зазначений кінцевий діагноз позивача внаслідок заподіяння йому шкоди через настання ДТП, а також мають бути вказані ліки, необхідні для подальшого лікування в кожному конкретному випадку. Представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодного заключення/консультативного висновку лікаря із чітко поставленим діагнозом ОСОБА_1 , який обґрунтував би доцільність та необхідність придбання саме тих ліків та інших медичних препаратів, на придбання яких копії фіскальних чеків додані до матеріалів позовної заяви. Враховуючи таке, відповідачу невідомо, чи була доцільність у придбанні саме цих ліків і медичних препаратів, копії фіскальних чеків на які додані до позовної заяви, після скоєння ДТП та чи була в них необхідність взагалі, а також зазначає, що дані копії чеків є неналежної якості, оскільки не дають змоги встановити назву ліків і медичних препаратів, а також їх суму. Крім наведеного, відповідач заперечує стосовно відшкодування моральної шкоди, внаслідок вчинення ДТП, оскільки вимога позивача в частині стягнення з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» моральної шкоди у розмірі 636,41 грн. є необґрунтованою та недоведеною, оскільки розмір шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого в сумі 12 728,26 грн., не є підтвердженою, а відтак, вирахувати, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», правильний розмір моральної шкоди є неможливим. Щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правову допомогу, то представник відповідача заперечує стосовно відшкодування у справі витрат, понесених позивачем на правничу допомогу та вважає такі необґрунтованими, безпідставними та нерозумними (а.с. 50-56, 65-72).

19.12.2022 представник відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» через систему «Електронний суд» також подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» (а.с. 57).

26.12.2023 представник позивача подав до суду клопотання про приєднання до матеріалів справи копію вироку Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.11.2022 у справі №450/2585/22 відносно ОСОБА_2 з доказами відправлення іншим учасникам справи (а.с. 60, 61-62, 63, 64).

26.01.2023 до суду та на електронну пошту суду надійшов відзив, поданий представником відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» (а.с. 74-75, 76-90).

Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Суддею в ухвалі щодо прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 10.11.2022 встановлено відповідачам строк для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх доказів, які можливо доставити до суду, що підтверджують заперечення проти позову протягом 15 днів з дня одержання копії цієї ухвали, зобов`язано відповідачів одночасно із надісланням (наданням) відзиву до суду надіслати (надати) копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу.

Представником відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» 30.11.2022 було отримано ухвалу суду від 10.11.2022 з додатками, однак, лише 26.01.2023 представником відповідача відзив було подано до суду. Клопотання про поновлення пропущеного строку подано не було. Доказів відправлення такого іншим учасникам справи долучено також не було.

Таким чином, суд не бере до уваги відзив, який був поданий до суду із пропущенням встановлених процесуальних строків.

26.01.2023 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 29.03.2023 третя особа ОСОБА_2 надав пояснення, у яких повідомив, що 07.10.2021 у с. Солонка, Львівського району Львівської області, відбулася ДТП за участю керованого ним транспортного засобу КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК»та пішохода позивача ОСОБА_1 , шкоду йому заподіяв, частково відшкодував, а саме 2 000 грн. надав безпосередньо позивачу ОСОБА_1 , а потім 10 000,00 грн., про що ним було написано розписку. Надати у судовому засіданні таку не може, оскільки не знав, що така потрібна суду.

29.03.2023 третя особа ОСОБА_2 подав заяву, у якій просив проводити розгляд справи за його відсутності (а.с. 111).

У судовому засіданні 30.05.2023 представник відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» Касіян У.Р. просила долучити до матеріалів справи копії розписок ОСОБА_1 , що були подані нею через канцелярію суду, однак враховуючи те, що представником відповідача було порушено вимоги ч. 3 ст. 83 ЦПК України, відповідно до яких відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву, у задоволенні клопотання було відмовлено.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав з підстав у такому викладених, просив задоволити позовні вимоги. Вказав, що йому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, після отримання яких він довго лікувався, відновлювався та на даний час відчуває наслідки ДТП, що позначилися на його фізичному здоров`ї, а також ментальному, оскільки він за станом здоров`я не може працевлаштуватися та гідно заробляти на життя, отримав інвалідність. Вважає, що дійсно законом не встановлено як саме оцінити заподіяну йому моральну шкоду, однак, з урахуванням вимог справедливості, просить відшкодувати йому таку, шляхом стягнення визначеної ним розміру шкоди з відповідачів.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію позивача, вважає, що його позовні вимоги бути задоволені з огляду на положення чинного законодавства щодо презумпції заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки та практику ВС, а також враховуючи вирок Пустомитівського районного суд Львівської області від 10.11.2022, який набрав законної сили 13.12.2022, яким було встановлено вину ОСОБА_2 у вчиненні ч. 2 ст. 289 КК України. Покликався на те, що заперечення представника відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» Касіян У.Р. щодо відшкодування шкоди обвинуваченим у розмірі 5 000,00 грн. це не встановлені судом обставини, а лише повідомлення обвинуваченим такого у судовому засіданні, більше того, на підставі ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Вважає, що факт заподіяння позивачу моральної шкоди є очевидним, оскільки такому було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння, є потерпілим від злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Визначену позивачем моральну шкоду у розмірі 500 000,00 грн. вважає справедливою сатисфакцією за спричинене йому порушення його прав.

Представник відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» Касіян У.Р. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позов є недоведеним та неналежним чином обґрунтованим. На підтвердження позиції покликалася на те, що позивачем усупереч ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 76, 77 ЦПК України, до суду не подано жодного заключення чи консультативного висновку лікаря із чітким поставленим діагнозом ОСОБА_1 , який може обґрунтувати доцільність та необхідність придбання саме тих ліків та інших медичних препаратів, які зазначені у позовній заяві для лікування ОСОБА_1 після ДТП, а також чи була в них необхідність узагалі. Крім того, всі витрати, понесені позивачем, повинні бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, тому подаючи копії фіскальних чеків до позовної заяви, позивач повинен аргументувати доцільність та необхідність даних витрат, додавши відповідне заключення чи консультативний висновок лікаря, у якому повинні були бути зазначені відповідні ліки, необхідні для його лікування. Долучені позивачем копії фіскальних чеків, а також надані для дослідження оригінали чеків, не дають можливості встановити назви препаратів та їх вартість. Крім того, представник відповідача посилалася на те, що в державі впроваджено безкоштовну медицину, відтак, усе лікування для позивача було безкоштовним, потреби у купівлі додаткових препаратів немає. На одному з чеків видно призначення платежу, а саме такий стосується внесення благодійного внеску. Звертала увагу суду на те, що водій ОСОБА_2 не перебував у стані алкогольного сп`яніння, був тверезий, виконував свої посадові обов`язки, натомість позивач ОСОБА_1 , з огляду на наявні у справі докази, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння 1,81 проміле, під час якого у такого могли виникнути втрата пам`яті, порушена координація рухів, пішохід міг не звернути увагу на карету швидкої медичної допомоги, яка наближалася на дорозі. Також зазначала, що обвинувачений частково відшкодував заподіяну шкоду у розмірі 5 000,00 грн., про що було зазначено у вироку Пустомитівського районного суд Львівської області від 10.11.2022, натомість позивач зазначав, що шкода йому відшкодована не була. Щодо пред`явленої позовної вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача, представник відповідача вказала, що поняття моральної шкоди є оціночним, таке потребує вивчення доказів що надають сторони, однак, позивачем не долучено чітких доказів, які б могли вказати на моральні та фізичні страждання, що не дає підстав для задоволення такої вимоги. Щодо відшкодування позивачу понесених ним витрат на правову допомогу, то представник відповідача заперечила стосовно відшкодування у справі витрат, понесених позивачем на правничу допомогу та вважає такі неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами надання адвокатських послуг.

Суд встановив:

Відповідно до копії виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого хірургічного відділення КНП «8 МКЛ м. Львова» №7426, ОСОБА_1 з 07.10.2021 по 27.10.2021 перебував на стаціонарному лікуванні вищевказаного медичного закладу після доставлення такого бригадою швидкої медичної допомоги після ДТП (збитий каретою швидкої допомоги на пішохідному переході), госпіталізований у хірургічне відділення. ОСОБА_1 доставлений у лікарню у стані алкогольного сп`яніння, відповідно до проведеного аналізу крові на етанол №6517 від 08.10.2021. 07.10.2021 ОСОБА_1 виконано операційне втручання «Лапаротомія. Вшивання рани тонкої кишки. Санація та дренування черевної порожнини». Призначено лікування такими препаратами: «Цефртіаксон», «Анальгін», «Сульфокамфокаїн», «АДП-М», « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 », « ІНФОРМАЦІЯ_4 », « ОСОБА_4 », « ІНФОРМАЦІЯ_5 », « ОСОБА_5 » (а.с. 13-14).

Згідно з копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №2700, виданої лікарем КНП «Новороздільська міська лікарня» від 21.11.2021, ОСОБА_1 з 28.10.2021 по 22.11.2021 перебував на стаціонарному лікуванні у вищевказаному медичному закладі з діагнозами: «Закритий перелом кульшевої западини справа зі зміщенням фрагментів у стадії консолідації. Закритий перелом с/3 лівої м/гомілкової кістки зі зміщенням фрагментів у стадії консолідації. Закритий перелом спинки носа. Закритий перелом 4, 5, 6 ребер зліва. Стан після перенесеної лапаротомії». Хворому ОСОБА_1 призначено таке медикаментозне лікування: «Цефепім», « ІНФОРМАЦІЯ_6 », « ІНФОРМАЦІЯ_7 », « ІНФОРМАЦІЯ_8 », « ІНФОРМАЦІЯ_9 », « ІНФОРМАЦІЯ_10 » (а.с. 15).

Відповідно до копії виписки №1910 із медичної картки стаціонарного хворого, виданої 27.01.2022 КНП «Львівська обласна клінічна лікарня», ОСОБА_1 було виставлено діагноз: «Закритий перелом правої вертлюгової западини в стадії перелаштування кісткової мозолі. Комбінована контракунктура правого стегна. Консолідований перелом с/3 лівої малогомілкової кістки. Болевий синдром. Функція нижніх кінцівок порушена». Виписку надано для МСЕК (а.с. 16).

Відповідно до копії виписки №1910 (22) із медичної картки стаціонарного хворого, виданої 12.08.2022 КНП «Львівська обласна клінічна лікарня», ОСОБА_1 було виставлено діагноз: «Консолідований перелом правої лонної кістки з переходом на вертлюгову западину. Консолідований перелом с/3 лівої малогомілкової кістки. Болевий синдром. Функція правої ноги помірно порушена». Виписку надано для МСЕК (а.с. 17).

Позивачем на підтвердження своїх вимог до позовної заяви також долучено: копію протоколу №3019 від 30.10.2021 комп`ютерної томографії з додатком, відповідно до якого зроблено висновок про злам верхньої гілки лобкової кістки справа. Фрагментація крижової кістки по нижній поверхні крижового-клубового з`єднання зліва. Рекомендовано консультацію травматолога (а.с. 18-19, 20); копію КТ обстеження ОСОБА_1 від 08.02.2022, згідно якого встановлено, що виявлені на КТ дані можуть бути проявом розвитку гіперсенсетивного пневмоніту, бронхіоліту. Консолідовані злами 6-7 ребер зліва. Рекомендовано КТ в динаміці (а.с. 21); копію ультразвукового обстеження внутрішніх органів від 25.11.2021 з додатком на звороті аркуша, відповідно до якого у ОСОБА_1 виявлено ознаки помірної гепатомегалії, дифузного підвищення ехогенності підшлункової залози. Стороннього тіла черевної порожнини?. Рекомендовано консультацію сімейного лікаря, хірурга (а.с. 22).

На підтвердження позовних вимог щодо стягнення витрат на проведення лікування позивачем до матеріалів позовної заяви подано копії квитанцій з аптечних пунктів, лікарень та клінік (а.с. 23-35), оригінали яких були досліджені також у судовому засіданні.

Відповідно до витягу з сайту М(Т)СБ України «https://policy-web.mtsbu.ua/» щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування, долученого позивачем до позовної заяви, цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки «PEUGEOT BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 07.10.2021 (дату настання страхового випадку) була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, 3), поліс №204271617 (а.с. 36).

Згідно копії відповіді на адвокатський запит Т. Ратича, виданої 28.10.2021 КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК», 07.10.2021 ОСОБА_2 здійснював свою трудову діяльність на підприємстві з 08:00 год. по 20:00 год. у складі бригади ЕМД №611. 07.10.2021 з 11:18 год. по 14:45 год. ОСОБА_2 перебував на виклику для надання екстреної медичної допомоги пацієнту, а саме здійснював транспортування пацієнта з с. Волосянка в КНП ЛОР «Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи». З даних, отриманих з програми оперативно-диспетчерської служби 103 вбачається, що о 14:36 год. 07.10.2021 дорогою у медичний заклад автотранспортний засіб, яким керував ОСОБА_2 у с. Солонка, Пустомитівського району, зупинив свій рух, як стало відомо, у зв`язку з потраплянням у ДТП (а.с. 37).

Відповідно до копії вироку Пустомитівського районного суду Львівської області у справі №450/2585/22 від 10.11.2022, який набрав законної сили 13.12.2022, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст. 75, 76 КК України, ОСОБА_2 звільнено від відбування призначеного йому за цим вироком основного покарання у виді трьох років позбавлення волі, якщо він протягом одного року не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.

Вищевказаним вироком встановлено наступне. ОСОБА_2 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 тяжке тілесне ушкодження, тобто скоїв злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України.

ОСОБА_2 , 07.10.2021 близько 14:45 год. у с. Солонка, Львівського району Львівської області, керуючи спеціалізованим легковим автомобілем меддопомоги марки «Рeugeot» модель «Вoxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись автодорогою «Київ-Чоп» у напрямку м. Київ, у крайній лівій смузі руху, по якій за напрямком цього руху наявні три смуги, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, що знаходився на ділянці цієї автодороги, в районі її 556 км + 300 м порушив вимоги чинних Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: Розділу 1 пунктів 1.3, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу», «дорожня обстановка» та «небезпека для руху»); Розділу 2 пункту 2.3 (підпунктів «б» та «д»), Розділу 3 пункту 3.1; Розділу 8 пункту 8.7.3 (підпунктів «ґ» та «е») та пункту 8.10, що виразилось у тому, що він, рухаючись вищевказаним транспортним засобом у межах населеного пункту зі швидкістю близько 70 км/год із увімкненим проблисковим маячком синього кольору та вимкненим звуковим сигналом, при наближенні до регульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2 ПДР «пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 Додатку 2 ПДР, завчасно маючи змогу їх виявити, як і той факт, що на світлофорному об`єкті за напрямком руху керованого ним транспортного засобу світив червоний сигнал світлофора, проявив неуважність, неналежно стежив за дорожньою обстановкою та не відреагував на її зміну, без причин технічного характеру не застосувавши своєчасне гальмування керованого транспортного засобу аж до повної його зупинки перед дорожньою розміткою 1.12 ПДР «стоп лінія», виїхав ним на заборонний для руху сигнал світлофора (червоний) на регульований пішохідний перехід, по якому в той час справа на ліво у темпі кроку здійснював рух на дозволений (зелений для пішохода) сигнал світлофора пішохід ОСОБА_1 , внаслідок чого відбувся наїзд відповідного транспортного засобу під його ( ОСОБА_2 ) керуванням на пішохода ОСОБА_1 .

У результаті порушення ПДР водієм спеціалізованого легкового автомобіля меддопомоги марки Рeugeot» моделі «Вoxer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження пішохід ОСОБА_1 у виді закритої травми живота у вигляді розриву тонкої кишки, перелому 6 і 7 ребер, перелому верхньої гілки лобкової кістки тазу, перелому малогомілкової кістки лівої гомілки, перелому кісток носа та множинних саден у ділянці голови і тіла, що в сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення (а.с. 61-62).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду в справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так як обставини події встановлені та викладені вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.11.2022, такі є обов`язковими та враховуються судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, суд прийшов висновку, що факт вчинення ДТП та наявності вини ОСОБА_2 не підлягає доказуванню.

Оцінка суду.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Потерпілий має подати докази, що підтверджують факт завдання шкоди внаслідок ДТП, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Під володільцем джерела підвищеної небезпеки необхідно розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела (постанова Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №914/820/17).

Встановлено, що на час ДТП, що відбулася близько 14:45 год. 07.10.2021, ОСОБА_2 , перебуваючи в трудових відносинах з КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК», керуючи спеціалізованим легковим автомобілем медичної допомоги марки «PEUGEOT BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив ДТП, внаслідок чого пішохід позивач ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у виді закритої травми живота у вигляді розриву тонкої кишки, перелому 6 і 7 ребер, перелому верхньої гілки лобкової кістки тазу, перелому малогомілкової кістки лівої гомілки, перелому кісток носа та множинних саден у ділянці голови і тіла, що в сукупності відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення, що було встановлено вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.11.2022.

Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» спеціалізованого легкового автомобіля медичної допомоги марки «PEUGEOT BOXER», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 07.10.2021 (дату настання страхового випадку) була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор-Гарант» (м. Запоріжжя, вул. Вересаєва, 3), поліс №204271617.

Вищевказане було підтверджено представником відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» у відзиві, а також представником відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» у судовому засіданні.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 23 вищевказаного Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктами 24.1-24.3 статті 24 Закону №1961-IV передбачено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Відповідно до статті 26-1 Закону №1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.08.2018 у справі №755/18006/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону №1961-IV визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Представник відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант» у відзиві вказував про те, що ОСОБА_1 не звернувся із заявою про страхове відшкодування, відтак позов не підлягає до задоволення, зокрема, й відповідно до цієї підстави.

Суд не погоджується із доводами представника відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант», наведеними таким у відзиві, про те, що виплата страхового відшкодування здійснюється виключно після подання потерпілим заяви про страхове відшкодування, враховуючи наступне.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом №1961-IV.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно із статтею 6 Закону № 1961-IV, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, потерпілого, страховика.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону №1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Пунктом 37.1 статті 37 Закону №1961-IV передбачено підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), серед яких, підпунктом 37.1.4 передбачено таку підставу як неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

З аналізу наведених норм спеціального Закону №1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачені ст. 37 Закону №1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Визначені строки звернення із заявами про виплату страхового відшкодування є припинювальними та з їх закінченням у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом із тим у Законі №1961-IV прямо не передбачено про встановлення досудового порядку врегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Відтак у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі №1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі у даному випадку строк звернення обмежується трирічним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону №1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик із цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону №1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.12.2019 у справі №465/4287/15, провадження № 14-406цс19, зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону №1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Таким чином, з урахуванням наведеного, а також з урахуванням доводів представника відповідача ТДВ «СК «Мотор-Гарант», наведених у відзиві та представника відповідача КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК», наданих у судових засіданнях, беручи до уваги подані позивачем докази, а також оглянуті у судовому засіданні оригінали фіскальних чеків з аптечних пунктів, а також чеки з клінік, враховуючи ступінь завданої позивачу шкоди, характер завданих ушкоджень внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їх супутніх наслідків, встановлених вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.11.2022, а також беручи до уваги перебування потерпілого на стаціонарному лікуванні у трьох медичних закладах, суд вважає зазначені позивачем витрати такими, що пов`язані з лікуванням травм, що виникли внаслідок дорожньо-транспортної хвороби та такими, що понесені для усунення завданих травм та їх наслідків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07.10.2021. Водночас, суд приходить висновку про часткову обґрунтованість позовної вимоги позивача ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Мотор-Гарант» про стягнення матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, заподіяну внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення, а саме вважає за необхідне задоволити таку у розмірі 11 250,26 грн., оскільки позивачем не доведено належність сплати суми у розмірі 1 478,00 грн. із призначенням «благодійний внесок», відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №7745 від 30.10.2021, до факту його лікування після ДТП.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з ч. 1 ст. 1167, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади АР Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у порушенні психологічного благополуччя, переживаннях, стражданнях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, фізичному та психологічному пристосуванні до порушень у стані здоров`я.

Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого; тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках; можливість, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 89 ЦПК України).

У розумінні статей 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України відповідальним за завдану ОСОБА_2 внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки ОСОБА_1 моральну шкоду є КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК».

Водночас, відповідно до статті 26-1 Закону №1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є та не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі» ЄСПЛ зазначив, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги».

Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Так, судом встановлено, що в результаті ДТП потерпілому ОСОБА_1 завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв`язку із нанесенням йому тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент їх заподіяння. Суд погоджується з доводами позивача, що його фізичний та психологічний стани після події змінилися. Водночас, позивачем не було подано доказів звернення за лікарською допомогою внаслідок його моральних та душевних переживань, допомогою психолога/психотерапевта, доказів призначення лікарських засобів, проходження лікування тощо.

Безумовно, унаслідок вчиненого ОСОБА_2 кримінального правопорушення, потерпілий ОСОБА_1 зазнав страждань у зв`язку із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, факту тривалого лікування, однак, з урахуванням вищенаведеного, виходячи із вимог розумності та справедливості, неможливість оцінки душевних страждань матеріальним виміром, суд вважає за можливе встановити адекватну матеріальну сатисфакцію завданій моральній шкоді та задоволити позов у цій частині частково.

Оцінивши надані сторонами докази та доводи учасників процесу, суд прийшов висновку, що справедливим та співмірним буде розмір морального відшкодування у розмірі 50 000,00 гривень, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості, яку належить стягнути з відповідачів.

Таким чином, з відповідача ТДВ «СК «Мотор Гарант» на користь ОСОБА_1 належить стягнути моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення, у розмірі 562,51 грн. (5 відсотків від суми понесеної матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, а саме від 11 250,26 грн.), а з КНП ЛОР «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 слід стягнути решту суми моральної шкоди, заподіяну внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення, у розмірі 49 437, 49 грн.

Щодо позовної вимоги у частині стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів, тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Таким чином, витрати на надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною.

У постанові ВП ВС у справі №755/9215/15-ц від 19.02.2020, сформовано правову позицію, згідно якої при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно ордеру на надання правової допомоги, адвокат Ратич Т.М. є представником ОСОБА_1 на підставі договору про надання правової допомоги від 01.11.2022.

Відповідно до п. 2.3, 2.4 договору про надання правової допомоги №б/н від 01.11.2022, загальна вартість послуг адвоката становить 50 000,00 грн. Вартість послуг, визначену п. 2.3 договору, клієнт сплачує адвокату протягом 30 днів з моменту набрання законної сили рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у даній справі.

Так, згідно позиції ВС у справі №826/1216/16 від 27.06.2018, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане також знаходить своє підтвердження у правовій позиції ВС, викладеній у справі №638/7748/18 від 23.11.2020.

Водночас, згідно постанови ВС у справі №185/5421/21 від 31.01.2022, Верховний Суд вказав на те, що якщо винагорода адвоката за послуги згідно з договором про надання правової допомоги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, така за весь час дії договору не змінюється залежно від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

На підтвердження факту отримання відповідачем послуг адвоката та понесення ним витрат, представником відповідача подано ордер, договір про надання правової допомоги б/н від 01.11.2022 (а.с. 38).

За змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, така запроваджена для визначення розміру витрат, тоді як у межах цієї справи сума гонорару адвоката встановлена сторонами договору у фіксованому розмірі, який не залежить від обсягу послуг та витраченого представником позивача часу, а отже, розмір витрат є визначеним. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту.

Разом із тим, у постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц та в постанові ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також у постановах ВС від 12.02.2020 у справі №648/1102/19 та від 11.11.2020 у справі №673/1123/15-ц.

Отже, за результатами дослідження та оцінки долучених до матеріалів справи доказів щодо понесення витрат на правову допомогу у їх сукупності, беручи до уваги зміст заперечень відповідачів щодо стягнення витрат на правову допомогу у заявленому позивачем розмірі, враховуючи кількість судових засідань та присутності у таких представника позивача, факт подання таким адвокатського запиту щодо отримання відповіді про наявність трудових відносин між третьою особою ОСОБА_2 та КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» (а.с. 37), вимоги з приводу стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката є частково обґрунтованими, а саме суд приходить висновку щодо часткового задоволення позову у цій частині, а саме з відповідачів слід солідарно стягнути понесені позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позов підлягає до задоволення частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки такі стосувалися відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, та внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з ТДВ «СК «Мотор-Гарант» належить стягнути судовий збір у справі у розмірі 1 984,80 грн., а з КНП ЛОР «ЛОЦЕМДМК» судовий збір у справі у розмірі 992,40 грн. на користь держави.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 133, 134, 137, 141, 178, 223, 247, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. 15, 22, 23, 979, 980, 999, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, ст. 3, 6, 22, 23, 24, 26, 26-1, 35, 36, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, заподіяну внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення, у розмірі 11 250 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 26 копійок.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення, у розмірі 562 (п`ятсот шістдесят дві) гривні 51 копійка.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок вчинення 07.10.2021 ОСОБА_2 кримінального правопорушення, у розмірі 49 437 (сорок дев`ять тисяч чотириста тридцять сім) гривень 49 копійок.

Стягнути солідарно з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант», Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант» на користь держави судовий збір у справі у розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок.

Стягнути з Комунального некомерційного підприємства Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на користь держави судовий збір у справі у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідачі:

- Комунальне некомерційне підприємство Львівської обласної ради «Львівський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», місцезнаходження: вул. Івана Миколайчука, 9, м. Львів, 79059, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 34167494;

- Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Мотор Гарант», місцезнаходження: вул. Вересаєва, 3, м. Запоріжжя, 69068, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 31154435.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: невідомо.

Повний текст рішення складено 04.09.2023.

Суддя Головатий А.П.