печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/17834/23-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України

третя особа: Державна митна служба України Київська митниця,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Державна митна служба України Київська митниця, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

представник позивача - адвокат Хайнацька О. Ф.

представник відповідача - Олешко О. М.

представник третьої особи - Пінчук О. І.

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути із Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку, матеріальну шкоду - незаконно стягнені штраф у розмірі 34 000, 00 грн, суму виконавчого збору - 3 400, 00 грн, суму витрат виконавчого провадження 369, 00 грн, послуги адвоката - 15 000, 00 грн, моральну шкоду в розмірі 45 000, 00 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що постановою Київської митниці у справі про порушення митних правил №6226/10000/21 від 24.02.2022 року, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000, 00 грн.

У вказаній постанові зазначено, що 21.12.2016 року ОСОБА_1 було ввезено на територію України транспортний засіб марки «BMW Х3», номерний знак НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 у режимі «транзит», терміном доставки у митний орган до 10 діб, але відповідно інформації, що міститься в електронній базі даних АСМО «Інспектор», розділі «журнал пункту пропуску», факт вивезення вищевказаного транспортного засобу відсутній. 02.11.2022 року для митного оформлення вказаного транспортного засобу, подано митну декларацію, де одержувачем є ОСОБА_3 .

У червні 2022 року позивач звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області як адміністративного із позовною заявою, в якій просив суд визнати протиправним та скасувати постанову Київської митниці у справі про порушення митних правил №6226/10000/21 від 24.02.2022 року, рішенням якого у задоволенні позову було відмовлено, справа №361/7197/20.

Оскільки позивач був не згодний із рішенням суду першої інстанції у адміністративній справі №361/7197/20 про відмову у задоволенні позову, позивач звернувся із апеляційною скаргою до Шостого апеляційного адміністративного суду в якій просив суд - скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2023 року про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби України про скасування постанови у справі про порушення митних правил.

28 березня 2023 року Шостий апеляційний адміністративний суд своєю постановою апеляційну скаргу позивача задовольнив повністю - рішення Броварського міськрайонного суду від 17 лютого 2023 року скасував та прийняв нове, яким адміністративний позов задовольнив, визнав протиправною та скасував постанову Київської митниці Державної митної служби у справі про порушення митних правил №6226/10000/21 від 24 лютого 2022 року.

Вказує, що головним державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області 10.06.2022 року було відкрите виконавче провадження НОМЕР_4 за заявою Київської митниці з примусового виконання постанови №6226/10000/21 від 24.02.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу у розмірі 34 000, 00 грн.

14.06.2022 року головним державним виконавцем y виконавчому провадженні НОМЕР_4 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 400, 00 грн та постанову про арешт коштів боржника.

21.01.2023 року державним виконавцем сформовано платіжну вимогу та направлено для виконання до банківської установи АТ «Райфазен Банк» з метою списання коштів, з рахунку позивача, після чого 28.02.2023 року було примусово стягнено на рахунок відділу виконавчої служби кошти в сумі 37 769, 00 грн, що складається із 34 000, 00 грн - сума штрафу - перераховані на рахунок стягувача Київської митниці -UA5026010; 3 400, 00 грн - сума виконавчого збору - перераховані на рахунок казначейства України UA0010728; 369, 00 грн - сума витрат виконавчого провадження перераховані на рахунок ДКСУ y м. Києві UA1113571.

Вважає, що незаконними діями Київської митниці Державної митної служби України щодо незаконного стягнення коштів йому була завдана матеріальна та моральна шкода, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву, та встановлено третій особі строк на подання пояснень щодо позову протягом десяти днів із дня отримання ухвали про відкриття провадження (а.с. 39).

Копію ухвали направлено на адресу сторін, крім того відповідачу та третій особі направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу направлено на відомі адреси електронної пошти сторін (а.с. 40).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу позивача, останній отримав копію ухвали - 19.07.2023 року (а.с. 127).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача, останній отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 12.07.2023 року (а.с. 126).

Відповідно до розписки представник третьої особи отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 05.06.2023 року (а.с. 44).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

12.06.2023 року від третьої особи надійшли пояснення на позов, у яких зазначено, що позивачем долучено відповідь від 11.04.2023 року №25475 з Броварського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ), згідно якої, посадові особи Міністерства Юстиції зазначили, оскільки виконавче провадження завершено до моменту набрання законної сили постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 року, боржнику необхідно звернутися до суду з питанням повороту виконання рішення з метою повернення коштів, перерахованих на рахунки Казначейства України (ЕАП) та Київської митниці. Тобто, Позивачу надали роз`яснення щодо законних дій з повернення коштів. Але позивач з незрозумілих причин не скористався цим правом, при цьому наголошує на незаконність стягнення коштів. Більше того, в самій постанові від 28.02.2023 року про закінчення виконавчого провадження, зазначено в пункті 4 «Постанова може бути оскаржена у порядку та строки визначені Законом України «Про виконавче провадження». Але, позивачем не долучено до Позову жодного документу щодо оскарження в судовому порядку дій посадової особи Броварського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Таким чином, позивач не здійснив всіх передбачених законом дій щодо повернення коштів, які б унеможливили понесення можливих фінансових витрат у вигляді матеріальної шкоди. Також просить зменшити витрати на оплату правничої допомоги адвоката, які заявлені позивачем, як завдані збитки (а.с. 62-108).

01.07.2023 року надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, у якій просить стягнути із Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку, матеріальну шкоду: суму виконавчого збору - 3 400, 00 грн, суму витрат виконавчого провадження 369, 00 грн, послуги адвоката - 15 000, 00 грн, моральну шкоду в розмірі 45 000, 00 грн та судові витрати (а.с. 113-124).

31.07.2023 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у ньому. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивач не має права на відшкодування шкоди, оскільки вина Київської митниці не встановлена належним чином та не доведена незаконність дій Київської митниці та її посадових осіб. Крім того вказує, що за наявності правових підстав саме на третю особу покладено обов`язок щодо формування та подання в електронній формі до територіального органу Казначейства подання про повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету (а.с. 128-139).

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що постановою Київської митниці у справі про порушення митних правил №6226/10000/21 від 24.02.2022 року, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ч. 4 ст. 469 МК України та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 34 000, 00 грн (а.с. 16).

Головним державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош А. В. 10.06.2022 року було відкрите виконавче провадження НОМЕР_4 за заявою Київської митниці з примусового виконання постанови №6226/10000/21 від 24.02.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного штрафу у розмірі 34 000, 00 грн (а.с. 22).

14.06.2022 року головним державним виконавцем y виконавчому провадженні НОМЕР_4 було винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 3 400, 00 грн та постанову про арешт коштів боржника (а.с. 24-25).

21.01.2023 року державним виконавцем сформовано платіжну вимогу та направлено для виконання до банківської установи АТ «Райфазен Банк» з метою списання коштів, з рахунку позивача, після чого 28.02.2023 року було примусово стягнено на рахунок відділу виконавчої служби кошти в сумі 37 769, 00 грн, що складається із 34 000, 00 грн - сума штрафу - перераховані на рахунок стягувача Київської митниці UA5026010; 3 400, 00 грн - сума виконавчого збору - перераховані на рахунок казначейства України UA0010728; 369, 00 грн - сума витрат виконавчого провадження - перераховані на рахунок ДКСУ y м. Києві UA1113571 (а.с. 26-29).

28.02.2023 року державним виконавцем Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірош А. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження НОМЕР_4, у зв?язку із повним погашенням заборгованості, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження (а.с. 30).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2023 року, справа №361/2506/22, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської митниці Державної митної служби про визнання протиправним та скасування постанови Київської митниці у справі про порушення митних правил № 6226/10000/21 від 24.02.2022 року - відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 року, справа №361/2506/22, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Київської митниці у справі про порушення митних правил № 6226/10000/21 від 24 лютого 2022 року (а.с. 12-14).

10.05.2023 року на рахунок ОСОБА_1 повернуто кошти стягнутого штрафу у розмірі 34 000, 00 грн (а.с. 116).

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала в зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою для покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Спеціальним Законом, який регламентує порядок відшкодування шкоди, завданої органами, що здійснюють кримінально-правову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду - є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Як встановлено статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

З аналізу ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» також видно, що серед іншого, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття справи про адміністративне правопорушення.

Досліджуючи норми ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у їх взаємозв`язку, суд вважає, що право на відшкодування шкоди пов`язується із незаконністю накладання штрафу в провадженні по справі про адміністративне правопорушення, за умови, якщо справа закривається судом, або скасовується акт, на підставі якого накладено стягнення з причин відсутності складу адміністративного правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Така позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року по справі № 569/1799/16-ц. У цій же постанові зазначено, що закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода (п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону).

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вказує наступне.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характер або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини надає «автономне» значення концепції «кримінальне обвинувачення», незалежне від категорій, що використовуються в національних правових системах держав - учасниць Конвенції (Адольф проти Австрії (Adolf v. Austria), пункт 30). Першочергова оцінка Європейським судом з прав людини застосовності кримінального аспекту ст. 6 Конвенції ґрунтується на критеріях, викладених у рішенні у справі Енгель та інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands) (пункти 82 - 83): 1) класифікація в національному законодавстві; 2) характер правопорушення та 3) суворість покарання, ризику якого піддається відповідна особа.

При цьому, в практиці Європейського суду з прав людини перший критерій має відносну значимість та слугує тільки як відправна точка. Якщо внутрішнє державне законодавство класифікує певне правопорушення як кримінальне, цей критерій буде мати вирішальне значення. В іншому випадку Європейський суд з прав людини не приймає до уваги національну класифікацію та вивчає фактичний зміст розглядуваної процедури.

Другий та третій критерії, викладені в рішенні Європейського суду з прав людини у справі Енгель на інші проти Нідерландів (Engel and Others v. the Netherlands), являються альтернативними та необов`язково застосовуються одночасно; для вирішення про застосовність ст. 6 Конвенції достатньо, щоб розглядуване правопорушення за своїм характером вважалось «кримінальним» з точки зору Конвенції або щоб за вчинене правопорушення на особу покладалось покарання, яке за своїм характером та ступеню серйозності належить в цілому до «кримінальної» сфери (Озтюрк проти Німеччини (Ozturk v. Germany), пункт 54; Лутц проти Німеччини (Lutz v. Germany), пункт 55).

Відповідно до норми ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 20.09.2018 року по справі №686/23731/15-ц вказала, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто йдеться саме про розмір заробітної плати на момент розгляду спору по суті про відшкодування такої шкоди.

Розмір компенсації шкоди, передбачений Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Доводи відповідача та третьої особи про те, що розрахунок моральної шкоди є необґрунтованим, а сам факт заподіяння моральної шкоди не доведений, відхиляються, оскільки право на відшкодування шкоди випливає безпосередньо з норм Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №569/1799/16-ц (провадження №61-19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке у подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Так, в ході розгляду справи встановлено, що відносно позивача була ініційована процедура притягнення його до адміністративної відповідальності, яка в судовому порядку визнана такою, що не відповідала чинному законодавству, а в діях ОСОБА_1 взагалі був відсутній склад адміністративного правопорушення, а тому за весь час розгляду постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач має право на компенсацію моральної шкоди.

Приймаючи до уваги, що позивача було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у розмірі 34 000, 00 грн, що зумовило докладання ним додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, оскарження постанови Київської митниці про накладення стягнення, суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у переживаннях, нервових напруженнях, наявності постійної загрози стягнення суми штрафу, що могло призвести до звернення стягнення на майно позивача, інших негативних наслідків, пов`язаних з притягненням до відповідальності.

З урахуванням обставин справи, суд вважає можливим зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації ОСОБА_1 до 5 000, 00 грн.

Визначаючи такий розмір моральної шкоди суд враховує тривалість та глибину моральних страждань, зокрема, період перебування позивача у статусі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розміру штрафу, який загрожував ОСОБА_1 та можливі зміни у його майновому стані, необхідність докладати додаткових зусиль для відвернення негативних наслідків можливого стягнення, а саме оскарження до державних органів відповідної постанови та рішення суду, нервове перенапруження, стрес та інші негативні наслідки. Саме такий розмір моральної шкоди є обґрунтованим та не призведе до безпідставного збагачення.

При зменшенні розміру моральної шкоди суд також враховує, що позивачем не додано жодних доказів, які б свідчили про суттєве ушкодження його здоров`я, погіршення самопочуття тощо. Будь-яких інших негативних наслідків накладання адміністративного стягнення, під час розгляду справи, не встановлено.

Моральна шкода у розмірі 5 000, 00 грн. в повній мірі здатна забезпечити відновлення немайнових втрат позивача, задовольнити його розумні потреби та підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Щодо позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що позивач у зв?язку із складенням на нього адміністративного протоколу був змушений звернутись за правовою допомогою до адвоката Шкири Ю. Г., про що про що 03.06.2022 року уклав з ним договір про надання правничої допомоги (а.с. 31), вказаним адвокатом безпосередньо виготовлялись адвокатські запити, позовна заява та апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Так, позивач сплатив адвокату грошову суму в розмірі 15 000, 00 гривень, що підтверджується квитанціями, доданими до позову (а.с. 34).

Судом також встановлено, що вказаним адвокатом була виконана наступна робота: надання усних консультації - 500, 00 грн, підготовка позовної заяви до суду - 5 000, 00 грн, підготовка відповіді на відзив - 3 000, 00 грн, підготовка та подання апеляційної скарги у справі №361/2506/22 - 5 000, 00 грн, складення та направлення адвокатського запиту - 1 500, 00 грн, що підтверджується показами позивача та матеріалами справи (а.с. 35).

Так, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.03.2023 року, справа №361/2506/22, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2023 року скасувати та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_4 задоволено, визнано протиправною та скасовано постанову Київської митниці у справі про порушення митних правил №6226/10000/21 від 24 лютого 2022 року, провадження у справі було закрито, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку що позивачу було завдано збитків у розмірі, понесених витрат на захист свої прав при розгляді вказаної постанови №6226/10000/21 від 24 лютого 2022 року.

Разом з тим, суд приходить до висновку, про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 15 000, 00 грн, що підтверджується квитанцією, доданою до позову, які були понесені позивачем на правову допомогу.

Крім того, позивачу було завдано матеріальної шкоди у розмірі 3 769, 00 грн, які були стягнути із позивача при виконанні постанови №6226/10000/21 від 24 лютого 2022 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що діями Київської митниці Державної митної служби України позивачу було завдано матеріальної шкоди у розмірі 18 769, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачу в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000, 00 грн та матеріальної шкоди у розмірі 18 769, 00 грн.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1176 ЦК України, ст. ст. 1, 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 137, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа: Державна митна служба України Київська митниця, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стянути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , шляхом списання відповідних коштів з єдиного казначейського рахунку Державною казначейською службою України, матеріальну шкоду у розмірі 18 769, 00 грн та моральну шкоду у розмірі 5 000, 00 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної митної служби України Київська митниця на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, адреса: вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, .

Третя особа: Державна митна служба України Київська митниця, адреса: бульвар Вацлава Гавела, 8-а, м. Київ, .

Суддя Г.О.Матійчук