Справа №484/4213/22
Провадження 22-ц/812/840/23 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

04 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Шаманської Н.О., Яворської Ж.М.,

із секретарем Калашник А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження, без участі сторін, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 30 травня 2023 року під головуванням судді Літвіненко Т.Я., в приміщенні цього ж суду, об 11 год. 25 хв., повний текст складено 07 червня 2023 року, у справі № 484/4213/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовував наступним.

10 травня 2020 року він придбав у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Договір купівлі-продажу був оформлений розпискою.

На неодноразові його прохання посвідчити договір нотаріально, відповідачка відмовлялась. У зв`язку з тим, що відповідачка ухиляється від нотаріального посвідчення спірного договору купівлі-продажу, просив визнати цей договір дійсним.

Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області, ухваленого 30 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову вказав на те, що однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин (аналогічною є правова позицію, викладена у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі за № 6-1288цс17).

Жодних доказів на підтвердження факту ухилення ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення договору позивачем не надано, отже визнання в судовому порядку дійсним договору купівлі-продажу спірної квартири суперечитиме вимогам законодавства, чинного на час укладення цього договору.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачка є громадянкою російської федерації, позивач позбавлений можливості нотаріально посвідчити договір купівлі продажу спірної квартири, оскільки існує заборона на укладення будь яких нотаріальних дій на території України за зверненням громадян росії.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 15 жовтня 2013 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 10893154 від 15 жовтня 2013 року, ОСОБА_3 на праві власності належить квартира, розташована по АДРЕСА_2 .

10 травня 2020 року ОСОБА_3 видала ОСОБА_1 письмову розписку про отримання 4000 (чотири тисячі) доларів США, в якості повної оплати за належну їй на праві власності квартиру та зобов`язалась після оформлення всіх документів переоформити зазначену квартиру на ОСОБА_1 .

Як видно із матеріалів справи, 23 січня 2006 року ОСОБА_3 отримала дозвіл на імміграцію в Україну як громадянка російської федерації та була документована посвідкою на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 , виданою ВГІРФО УМВС України в Миколаївській області.

У вказаній квартирі значяться зареєстрованими ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_4 , але за місцем реєстрації не проживають, а також зареєстрована мати позивача - ОСОБА_5 .

Станом на 20 березня 2023 року ОСОБА_3 значиться зареєстрованою по посвідці на постійне місце проживання серії НОМЕР_2 за вказаною адресою і в період з 01 січня 2021 року по 23 лютого 2022 року відомості щодо перетину відповідачкою державного кордону України, відсутні.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно із статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Положеннями статті 657 ЦК України, передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Пленум Верховного Суду України у пункті 13 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснив судам, що при розгляді подібних спорів суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто обов`язок доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (статті 76, 77 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, п`ятої-шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки на підставі доказів, поданих позивачем, що були належним чином оцінені, не встановлено факту безповоротного ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України.

Так само не встановлено і наміру ОСОБА_1 нотаріально посвідчити вказаний договір, вжиття ним будь-яких заходів для такого посвідчення.

Встановивши, що спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений без дотримання обов`язкових вимог чинного на момент його укладення законодавства щодо нотаріального посвідчення, при цьому відсутні докази ухилення відповідачки від його нотаріального посвідчення, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання такого договору дійсним у судовому порядку.

Відсутність відповідачки за зареєстрованим місцем проживання не свідчать про наявність підстав для визнання нотаріально не посвідченого договору купівлі-продажу квартири дійсним.

У цьому аспекті заслуговує на увагу письмова розписка ОСОБА_3 , в якій вона зазначала, що не мала необхідних документів для здійснення нотаріального посвідчення договору на момент отримання коштів в якості оплати вартості квартири.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачка є громадянкою російської федерації і на час дії воєнного стану існує заборона на укладення будь яких нотаріальних дій на території України за зверненням громадян росії, відтак позивач позбавлений будь- якої можливості нотаріально посвідчити договір купівлі продажу, не можуть бути прийняті до уваги.

Письмова розписка про відчуження нерухомого майна була складена 10 травня 2020 року, тобто до введення в Україні воєнного стану та запровадження обмежень щодо вчинення нотаріальних дій під час дії воєнного стану. Сторони договору, не були позбавлені можливості реалізувати свої права відповідно до встановлених на час виникнення спірних правовідносин положень законодавства України.

Наявності перешкод, які б свідчили про неможливість нотаріального посвідчення договору купівлі -продажу нерухомого майна, з 10 травня 2020 року, зокрема ухилення продавця від його нотаріального посвідчення, позивачем не доведено та судом першої інстанції не встановлено.

Встановлені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» тимчасові обмеження щодо здійснення нотаріальних дій за заявами особи, пов`язаної з державою-агресором, не свідчать про ухилення відповідачки від нотаріального посвідчення договору, а отже і не свідчить про наявність підстав для визнання такого договору дійсним відповідно до приписів частини другої статті 220 ЦК України.

За наведених обставин, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, а заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 травня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 05.09.2023 р.