УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 370/1104/22

провадження № 61-12550ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Бєрьозка Юрій Володимирович, на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2023 рокута постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дячук Олена Борисівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

08 серпня 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Макарівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними.

18 квітня 2023 року до суду надійшла заява ОСОБА_2 , подана представником - адвокатом Цурка Н. О., про забезпечення позову, в якій заявник просив забезпечити позов, наклавши арешт на:

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:004:0318, Реєстраційний номер: 27, площа: 0,168 га, цільове призначення: для індивідуального садівництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада;

- садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 379,9 кв. м, житлова площа 189,6 кв. м;

- садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 197 кв. м, житлова площа 56,7 кв. м.

В обґрунтування своєї заяви про забезпечення позову заявник посилався на те, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Поряд з тим, ОСОБА_3 при наявності значної суми заборгованості перед позивачем, вчиняє дії направленні на уникнення виконання своїх зобов`язань перед кредиторам за рахунок відчуження належного йому майна (вказаного вище) на користь близьких родичів, що ставить під сумнів добросовісність дій позичальника, а відтак невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити виконання можливого позитивного рішення суду у справі.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2023 року задоволено заяву адвоката Цурки Н. О., яка діє в інтересах позивача ОСОБА_2 , про забезпечення позову.

Накладено арешт на:

- земельну ділянку за кадастровим номером: :02:004:0318, Реєстраційний номер: 27, площа: 0,168 га, цільове призначення для індивідуального садівництва, що знаходиться: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада;

- садовий будинок, розташований на цій земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 379,9 кв. м, житлова площа 189,6 кв. м;

- садовий будинок, розташований на цій земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 197 кв. м, житлова площа 56,7 кв. м, які належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1 відповідно до договору дарування № 1442, посвідченого 07 липня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В. В.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 , розуміючи, що сума його заборгованості перед позивачем, а саме 3 080 000,00 грн - сума основаного боргу, строк повернення якої постійно відкладався за проханням ОСОБА_3 , та строк якої вже настав (23 листопада 2021 року п. 4.2. договору), на сьогоднішній день ним не погашена, у 2021 році належні йому на праві приватної власності вказані об`єкти нерухомого майна безоплатно відчужив іншим відповідачам у справі.

Суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення прав позивача, у разі, якщо під час розгляду спору у даній справі будуть встановлені факти порушення таких прав, оскільки на даний час відповідачі можуть розпорядитися садовим будинком та земельною ділянкою на власний розсуд.

Застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача.

Застосування такого заходу забезпечення позову не порушує прав та законних інтересів відповідача.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бєрьозка Ю. В. подав апеляційну скаргу.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2023 року залишено без змін.

18 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Бєрьозка Ю. В. Через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2023 рокута постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову залишити без задоволення.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про забезпечення є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та садових будинків, скасування рішень про державну реєстрацію вказаного майна.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав па нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20 червня 2022 року № 303126791 вбачається, що належні на праві приватної власності позичальнику - ОСОБА_3 об`єкти нерухомого майна, а саме: 1) земельна ділянка з кадастровим номером: :02:004:0318, реєстраційний номер: 27, площа: 0,168 га, цільове призначення - для індивідуального садівництва, що знаходиться: Київська область, Макарівський район, Ясногородська сільська рада; 2) садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 379,9 кв. м, житлова площа 189,6 кв. м; 3) садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальна площа 197 кв. м, житлова площа 56,7 кв. м, було відчужено на підставі договорів дарування № 637, № 638 та № 639, посвідчених 24 лютого 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дячук О. Б. на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_4 , які є доньками ОСОБА_3 .

В подальшому, зазначені об`єкти нерухомого майна були відчужені на користь ОСОБА_1 на підставі договору дарування № 1442, посвідченого 07 липня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Легким В. В., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 20 липня 2022 року № 305403047 та № 305403048.

При таких обставинах, встановивши, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення заяви та наявність передбачених законом підстав для застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту прав позивача, а тому накладення арешту на таке майно є можливістю запобігання вчиненню дій щодо спірного майна.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Аргументи касаційної скарги не спростовують висновків суду, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з вимогами статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а оскаржувані судові рішення є законними, ухваленими з додержанням норм права, підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бєрьозка Юрій Володимирович,на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 18 квітня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дячук Олена Борисівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Легкий Вадим Володимирович, про визнання договору дарування недійсним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Коротенко

А. Ю. Зайцев

М. Ю. Тітов