Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3642/23
Провадження №: 2/332/1224/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 р.

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді - Марченко Н.В.,

при секретарі - Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Заводського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біліченко Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

ВСТАНОВИВ:

Позивач особі представника - адвоката Біліченко Олега Олександровича звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з 23.11.1996 року по 23.01.2023 рік він працював на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь». 23.01.2023 року звільнився з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії позивачу було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК 19.06.2023 року встановлено 60% втрати працездатності та 3 групу інвалідності безстроково. Отримання позивачем професійного захворювання і як наслідок - групу інвалідності та втрату 60% втрати працездатності призвело до фізичних та моральних страждань позивача. За таких підстав, просить суд, стягнути на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом в розмірі 60000 гривень та стягнути з відповідачів витрати на правову допомогу.

Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду позивачем подано заяву про розгляд справи без його та його представника участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивач, працюючи у відповідача, кожен рік проходив періодичний медичний огляд, та був визнаний придатним до роботи за професією. Скарг на стан здоров`я від позивача не надходило. Саме на підставі позитивних результатів медичних періодичних обстежень позивач був допущений до подальшої роботи. Наголосив, що позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань, і навіть це не змусило його змінити професію, пройти навчання новій професії. З огляду на вищевикладене, просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Представником позивача надано відповідь на відзив в якому зазначено про те, що заперечення відповідача - Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з приводу того, що позивач проходив медичний огляд та станом здоров`я і був визнаний придатним для роботи, жодним чином не впливає на висновки встановлені актом розслідування причин виникнення професійного захворювання, оскільки порушенням умов праці на підприємстві відповідача було зафіксовано перевищення норм ГДК шкідливих факторів, зокрема, зафіксованих на робочому місці позивача, що саме по собі свідчить про те, що відповідач не дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку створювати безпечні умови праці.

У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» (ЗМК «Запоріжсталь») з 23.11.1996 року по 23.01.2023 рік. 23.01.2023 звільнився з підприємства на власним бажанням, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11-12.).

У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 р. №1232 (в редакції від 04.03.2016р.) Деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662.

Згідно Медичного висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» Клініка професійних захворювань (м. Київ) № 15/258 від 19.04.2023 року позивачу встановлено професійні захворювання: Вібраційна хвороба 2 ст. від дії загальної вібрації (хронічна полірадикулоневропатія з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, Хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. (третій ст.) - за класифікацією Остапкович В. О. та Пономарьової Н.І., Хронічний бронхіт 2 ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН1-2 ст. (першого-другого ст.)» (а.с.13).

У відповідності до п.3 розділу ІІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662, вібраційна хвороба (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Т75.2) входить до вказаного переліку внаслідок роботи з ручними машинами і робочі місця, що генерують вібрацію.

Відповідно до п. 4 розділу ІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 р. N 1662 хронічних бронхіт другої стадії (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (J44 J68.4) входить до вказаного переліку внаслідок роботи в роботи в рудниках, шахтах, відкритих кар`єрах, на збагачувальних та добувних фабриках гірничорудної та вугільної промисловості; видобуток, обробка нерудних порід і матеріалів, азбесту та інших силікатів, щебеню тощо; виробництво азбестоцементу та інших азбестовмісних матеріалів (труби, шифер, панелі, дошки фрикційні, азбестотекстильні та інші вироби), виробництво фарфоро-фаянсових, скляних виробів, виробництво та застосування коксу, сажі, графітів; металургійні та ливарні виробництва, машинобудування; металообробка: зварювальні роботи; розмелювання сипких матеріалів; виробництво, обробка пластмас, сільськогосподарські та інші види робіт з виділенням пилу, а також виробництва: валяльне, борошномельно-круп`яне, цукрове, первинна обробка бавовни, льону та інших луб`яних культур, а також інші види робіт, пов`язані з виділенням пилу.

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.05.2023 року, хронічне професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи ОСОБА_1 в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» -26 років 02 місяця (а.с.16-21).

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від серії 12 ААГ № 165618 від 19.06.2023 року) ОСОБА_1 встановлено 3 групу інвалідності по профзахворюванню безстроково та заборонено важку працю, силові та динамічні навантаження (а.с.30). Відповідно до довідки серії 12 ААА № 125087 від 19.06.2023 року ОСОБА_1 встановлено втрату професійної працездатності 60 % внаслідок професійного захворювання безстроково (а.с.31).

Даний факт представником відповідача не оспорюється.

Згідно виписки із медичної карти № 385 від 20.04.2023 року ОСОБА_1 потребує санаторно - курортного лікування, ЛФК (а.с.14-15).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 19.06.2023 року йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково із втратою професійної працездатності 60%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється представником відповідача.

Доводи представника відповідача про те, що за позивач мав змогу перейти на іншу роботу в інших умовах з метою збереження власного здоров`я через вихід на пенсію на пільгових умовах, суд відхиляє.

В даному випадку добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та його обов`язок дбати про своє здоров`я жодним чином не знімає з відповідачів обов`язку виконати вимоги ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці» щодо забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці та не звільняє від відповідальності за їх невиконання.

При цьому, причиною професійного захворювання позивача є не сама по собі робота в шкідливих умовах, а робота в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого процесу.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст.9 Закону України "Про охорону праці" відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" не передбачено обов`язку Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відшкодовувати потерпілому та членам їх сімей моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець згідно з правилами ст.ст.1167, 1168 ЦК України.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральні страждання, як правило, виявляються у відчуттях страху, сорому, приниження, переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також в інших, несприятливих для людини випадках психологічного дискомфорту. Отже, під поняттям «моральна шкода» охоплюються негативні наслідки немайнового характеру, які заподіяні фізичній особі внаслідок завданих їй фізичних, психічних та моральних страждань, що пов`язані із порушенням її прав чи охоронюваних законом інтересів. Фізичні страждання - це фізичний біль, функціональний розлад організму, зміни в емоційно-вольовій сфері, інші відхилення від звичайного стану здоров`я, які є наслідком дій (бездіяльності), що посягають на немайнові блага або майнові права громадянина.

Суд наголошує, що моральна і фізична шкода після нанесення, по суті є непоправними і не завжди можуть бути відшкодовані. Неможливо відшкодувати (визначити еквівалент) втрати здоров`я, неможливо відшкодувати почуття страху, відчуття болю.

При встановленні можливої суми відшкодування в грошовому еквіваленті суд зіставляє глибину моральних страждань і суму заявлених компенсацій. При цьому враховуються: загальні страждання, психологічний і фізичний стан потерпілого, погіршення функціонування його певних органів.

Глибина переживань, викликаних ушкодженням здоров`я, ставиться в залежність від самої особи, тому призначення компенсації моральної шкоди полягає і в тому, аби певною мірою відновити втрату щастя особи і можливості насолоджуватися життям тепер і в майбутньому.

У п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004р. №1-рп/2004 про офіційне тлумачення положення частини 3 ст.34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності», зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237- 1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19.10.2004р. зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Оцінивши обставини справи та надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач в період виконання трудових обов`язків на підприємстві, внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу, зазнав професійного захворювання із встановленням третьої групи інвалідності із втратою професійної працездатності ступенем 60% безстроково, що на думку суду свідчить про наявність у позивача моральних страждань у зв`язку з порушенням життєвих зв`язків, постійним фізичним болем, наявністю потреби у лікуванні, незручністю та дискомфортом, що стали наслідком професійного захворювання, яке викликає моральні страждання, внаслідок неможливості виконувати певний фізичний труд він позбавлена в повній мірі реалізувати право на труд, і все це вимагає докладання певних зусиль для організації свого життя, що є підставами для відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.237-1 КЗпП України.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Визначаючи розмір моральної шкоди, судом враховано тяжкість завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступінь втрати її професійної працездатності, який складає 60 %, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням 3 групи інвалідності.

Виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, суд приходить до висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 50000 гривень.

Згідно п.164.1.14 Податкового Кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У відповідності до п.168.1.1 Податкового Кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Відповідно з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду в сумі 50 000 гривень, яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на 1 січня 2023 року (4*6700=26800) і, відповідно до п.п. 164.2.14 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України в частині суми, що перевищує 26800 гривень підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому сума 50000 грн. 00 коп. підлягає сплаті Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, тому в порядку ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог із такого розрахунку - 50000 гривень -1 % від цієї суми = 500 гривень.

Вирішуючи клопотання позивача про стягнення із відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правову допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо , також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4-5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг)

обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до розрахунку гонорару за надану правничу допомогу У відповідності до ч.2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. До позовної заяви долучено копію ордеру про надання правової допомоги від 22.06.2023 року укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Біліченко О.О., акт виконаних робіт № 1 від 22.06.2023 року у відповідності до якого позивачу адвокатом Біліченко О.О. надано юридичні послуги на загальну суму 10000 грн. з яких: вивчення первісних матеріалів та надання юридичної консультації з приводу предмета спору склало 2000 гривень, складання позову склало 3000 гривень, вивчення відзиву на позовну заяву склало 1000 гривень, складання відповіді на відзив склало 2000 гривень, представництво інтересів позивача у суді склало 2000 гривень, та копію квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 30.06.2023 року про сплату ОСОБА_1 . адвокату Біліченко О.О. 10000 гривень за надані адвокатом послуги (а.с.52-54)

Суд вважає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката співмірним із складністю справи, разом із цим, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» користь позивача понесених позивачем витрат на правову допомогу без врахування 2000 гривень сплачених позивачем за представництво його інтересів адвокатом Біліченко О.О. у суді, оскільки судове засідання за участю представника позивача адвоката Біліченка О.О. не проводилось, рішення ухвалено на підставі наявних матеріалів справи із врахуванням заяви позивача про розгляд справи без його та його представника участі.

Керуючись ст. ст. 137, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Біліченко Олега Олександровича до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я у розмірі 50000 грн. 00 коп. (п`ятдесят тисяч гривень нуль копійок), з утриманням із цієї суми податку на доходи фізичних осіб та військового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» , на користь держави судовий збір у розмірі 500 гривень 00 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 понесені витрати на правову допомогу в сумі 8000 гривень 00 копійок.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлено 01.09.2023 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Н.В. Марченко