ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Постанова

Іменем України

30 серпня 2023 року м. Херсон

Номер справи: 653/65/22

Номер провадження: 22-ц/819/178/23

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ:

головуючого Радченка С.В.,

суддів: Вейтас І.В., Склярської І.В.

секретар: Павлова Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 18 січня 2022 року, постановлену під головуванням судді Ковальчук Н.В., за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Генічеська міська рада, про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і ухвали суду першої інстанції

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46409869 від 10.04.2019 щодо об`єкта нерухомого майна, реєстраційний номер 221, право власності на яке виникло на підставі Договору дарування від 10.04.2019, зареєстровано в реєстрі за № 660; визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Фролової Руслани Валеріївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 46409805 від 10.04.2019 щодо об`єкту нерухомого майна,, реєстраційний номер 221, право власності на яке виникло на підставі Договору дарування від 10.04.2019, зареєстровано в реєстрі за № 6658. Спірне майно складається з об`єктів нерухомості, розташованих в АДРЕСА_1 .

Разом із позовною заявою від позивачки до суду надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення заборони Генічеській міській раді вчиняти дії щодо передачі у користування, власність земельної ділянки або її частини з кадастровим номером :11:002:0054, площею 1,2114 га, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , в тому числі приймати рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою частини цієї земельної ділянки; заборони ОСОБА_3 здійснювати дії з відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційними номерами 221 від 10.04.2019, 221 від 10.04.2019 до набрання рішенням у справі законної сили. Заява мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову можуть надати право ОСОБА_3 отримати земельну ділянку, розташовану під об`єктами нерухомості у користування чи власність без проведення земельних торгів.

Ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області від 18 січня 2022 рокув задоволенні заяви відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в заяві не надано будь-яких доказів на підтвердження факту реальної загрози утруднення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Твердження заявника, викладені в заяві про забезпечення позову щодо можливості утруднення виконання майбутнього рішення суду мають характер припущення, яке не може вважатись обґрунтованим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і постановити у справі нову ухвалу, якою заяву задовільнити та забезпечити позов у зазначений нею спосіб.

Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на апеляційну скаргу

Заперечень на апеляційну скаргу від учасників справи не надходило.

Позиція апеляційного суду

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив, із того, що в заяві про забезпечення не надано будь-яких доказів на підтвердження факту реальної загрози утруднення виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Твердження заявника, викладені в заяві про забезпечення позову щодо можливості утруднення виконання майбутнього рішення суду мають характер припущення, яке не може вважатись обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

У частинах першій, другій статті 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вказане свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 19.02.2020 року в справі №531/700/19-ц.

Заява про забезпечення позову ОСОБА_1 не містить обґрунтованих підстав існування загрози невиконання судового рішення, як і не містить посилання на докази, які б вказували, що відповідачі вчиняють дії щодо земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно, які в подальшому стануть причиною неможливості виконання судового рішення у зв`язку із задоволенням позову. Крім того, викладені у заяві доводи не підтверджені належними та допустимими доказами у відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Дійшовши висновку про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції здійснив належну оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів та визнав їх необгрунтованими, з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просила застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам, та правильно оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, належним чином обґрунтувавши передчасність вжиття таких заходів.

Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстави для її задоволення і скасування оскарженого судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 374,375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Генічеського районного суду Херсонської області від 18 січня 2022 рокубез змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженю не підлягає.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.В.Вейтас

І.В.Склярська