Справа № 357/5188/23
Провадження № 2/357/1767/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів на утримання квартири, -

В С Т А Н О В И В :

У травні 2023 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 коштів за утримання квартири у сумі 24 889,71 грн.

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач і ОСОБА_2 , яка приходиться донькою позивача, та ОСОБА_3 , який являється онуком позивача, є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , на праві спільної часткової власності, кожному співвласнику належить 1/3 частка квартири. Між сторонами існують недоброзичливі відносини та спір з приводу оплати житлово-комунальних послуг, відповідачі в квартирі не проживають, однак за потреби користуються однією із житлових кімнат. Позивач фактично проживає сама в квартирі АДРЕСА_1 , одноособово сплачує вартість усіх комунальних послуг, відповідачі не беруть жодної участі в утриманні житла. У липні 2022 року позивач зверталась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків, однак, рішенням суду від 22.10.2022 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог та роз`яснено можливість стягнення з відповідачів вартості сплачених нею коштів за надані комунальні послуги у судовому порядку, пропорційно часткам у праві спільної часткової власності.

Відповідачі, як співвласники квартири, та зареєстровані члени сім`ї, не звільнені від обов`язку брати участь в утриманні належного їм майна. За період з 01.01.2020 року по 31.03.2023 року відповідачі не здійснювали оплати за комунальні послуги житла, а також на сьогоднішній день між сторонами не досягнуто згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири. В свою чергу, позивачем за вказаний період здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири АДРЕСА_1 за послуги з теплопостачання в сумі 27 714,74 грн та за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 9619,83 грн., що разом становить 37 334,57 грн. Позивач, посилаючись на ст. 360 ЦК України, з урахуванням часток співвласників (1/3) просить суд стягнути солідарно з відповідачів кошти за утримання майна в розмірі 24889,71 грн.

Заперечуючи позов відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що позов поданий поза межами строку позовної давності, а тому позивач має право на компенсацію тільки за період з 01.04.2020 по 30.04.2023 року, оскільки позов подано 03.05.2023 року. За вказаний період загальна сума, яка була витрачена позивачем на оплату двох комунальних послуг (КП БЦ «Білоцерківтепломережа» і КП БЦ ЖЕК№7) складає 32 375 грн. та ці витрати, на думку відповідачів, покрила повністю держава. За даними Єдиного державного реєстру отримувачів субсидій Міністерства соціальної політики за адресою: АДРЕСА_2 була нарахована субсидія в період з 01.05.2020 по 30.04.2021 12 227,11 грн; з 01.05.2021 по 30.04.2022 13530,03 грн; з 01.05.2022 по 30.04.2023 13460,50 грн. Загальна сума отриманої компенсації за житлово комунальні послуги в зазначений період склала 39 217,64 грн, що перевищує суму коштів, які позивач сплатила за комунальні послуги у вказаний період.

А також відповідачі зазначають, що щомісяця допомагали виплачувати позивачці житлово комунальні послуги шляхом надання їй готівки в розмірі від 500грн. до 1000 грн., в залежності від витрат необхідних на оплату вказаних послуг.

У відповіді на відзив позивач зазначила, що відповідачі фактично визнали позов, зазначивши, що позивач має право на компенсацію витрат в межах строку позовної давності. При цьому позивач зазначила, що про своє право на стягнення коштів на утримання майна їй стало відомо під час розгляду справи № 357/5504/22, про що зазначено в самому тексті рішення суду де під час розгляду справи суд встановив, що відповідачі не сплачують кошти за комунальні послуги квартирі співвласниками якої є.

Позивач вказує, що вона отримувала субсидію та в першу чергу оплачувала послуги, що визначаються за лічильниками (вода, електроенергія, газ, вивіз побутового сміття), при цьому економила, іноді навіть надану норму по електроенергії не використовувала, частково сплачувала за інші послуги, боргу не має. Позивач просить стягнути з відповідачів кошти лише за послуги з теплопостачання та з обслуговування будинку та прибудинкової території, оскільки сума вказаних послуг розраховується відповідно до площі приміщення. На даний момент, субсидія у позивача відсутня, особові рахунки не розділені, порядок користування майном не визначений, відповідачі взагалі не надають кошти, а відтак, позивачу, яка є пенсіонером, не вистачає місячної пенсії для сплати комунальних послуг за всіх співвласників.

Також, позивач, посилаючись на п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, зазначила про продовження строків, визначених ст. 256 ЦК України на період карантину і війни, а тому зазначає, що позов поданий у межах строку позовної давності.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 08.05.2023 року прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі в порядку спрощеного провадження, призначив справу до розгляду. (а.с. 59)

Ухвалою суду від 08.05.2023 року відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. (а.с. 60)

13.06.2023 року на адресу суду надійшов відзив відповідачів на позовну заяву. (а.с. 69-72)

30.06.2023 року позивач подала відповідь на відзив. (а.с. 84-90)

25.08.2023 року позивач подала письмові пояснення по справі (а.с. 100-115)

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_4 підтримали позов.

Представник відповідачів, адвокат Маліцький О.О. заперечив задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до часткового задоволення з наступних підстав.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 03.12.2007 року ОСОБА_1 , та членам її сім`ї ОСОБА_5 , ОСОБА_3 належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 , по 1/3 частці кожному. (а.с. 9)

Згідно витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/6043 від 30.05.2022 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровано 4 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 . (а.с. 14)

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.10.2022 року по справі № 357/5504/22 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , треті особи: ПрАТ КАТП 1028, КП БМР ЖЕК № 7, КП БМР «Білоцерківтепломережа» про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків та оплату житлово-комунальних послуг відмовлено. (а.с. 16-18)

Судом встановлено, що з січня 2020 року по кінець 2022 року мешканці домогосподарства була призначена та виплачена щомісячна житлова субсидія, розмір якої зазначено в довідці (а.с. 116).

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Вказана норма кореспондується зі статтею 322 ЦК України, відповідно до якої власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

До комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу; послуги з постачання та розподілу електричної енергії; послуги з постачання теплової енергії; послуги з постачання гарячої води; послуги з централізованого водопостачання; послуги з централізованого водовідведення; послуги поводження з побутовими відходами.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Згідно п. 3 Положення про порядок призначення житлових субсидій,9 затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18), у постанові від 07.02.2023 року по справі № 1527/2-109/11 (провадження № 61-17516св21).

Судом встановлено, що сторони є співвласниками (по 1/3 частині) квартири та відповідно до закону зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Позивач у період з січня 2020 р. по березень 2023 р. включно, самостійно оплачувала комунальні послуги. Суду не надано жодного доказу в підтвердження, що відповідачі надавали позивачу кошти, чи в будь-який інший спосіб сплачували за утримання майна.

Крім того, відповідачі категорично заперечують свій обов`язок по оплаті комунальних платежів в квартирі, співвласниками якої вони є, мотивуючи свою позицію тим, що по факту не є споживачами комунальних послуг за адресою АДРЕСА_2 .

При цьому, суд звертає увагу, що позивач просить стягнути з відповідачів кошти лише за дві послуги - з теплопостачання та з обслуговування будинку та прибудинкової території, тобто за послуги, які розраховується відповідно до площі приміщення. Позивач не ставить вимоги про стягнення з відповідачів частині коштів, оплачених за спожиту воду, електроенергію, газ.

З 01 січня 2020 р. по 31.03.2023 р. позивач сплатила за послуги з теплопостачання (27453,34 грн.) та за обслуговування будинку і прибудинкової території (9623 грн.) всього : 37076 грн.34 коп. Наведене підтверджено наданими суду розрахунковими листами абонента та квитанціями про оплату, оригінали яких були досліджені в судовому засіданні, а копії приєднані до матеріалів справи.

Отже, ОСОБА_1 сплатила замість відповідачів грошові кошти за надані комунальні послуги, а тому із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню по 12358 78 грн. з кожного відповідача (37076,3 : 3 =12358,78 грн.). Отримання позивачем субсидії не позбавляє відповідачів від обов`язку утримувати майно. Крім того, суд вважає необґрунтованими твердження представника відповідачів, що позивачу була надана житлова субсидія, яка мала бути нею скерована саме на оплату послуг з теплопостачання та за обслуговування будинку і прибудинкової території. Як було зазначено вище, житлова субсидія розраховувалася і надавалася позивачу, як непрацездатній особі на оплату всіх житлово-комунальних послуг. Стороною відповідачів не доведені заперечення позовних вимог.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, суд вважає, що не підлягає до задоволення заява відповідачів щодо застосування строків позовної давності до даних позовних вимог, оскільки в силу п. 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, звертаючись до суду з даним позовом 03.05.2023 р. позивач не пропустила строк позовної давності до вимог про стягнення коштів, починаючи з січня 2020 року, оскільки з 12.03.2020 року на всій території України було установлено карантин (постанова КМ України «Про запобігання поширенню на території України короно вірусу COVІD-19» від 11.03.2020р. № 211), який неодноразово було продовжено, і який тривав до липня 2023 року.

Суд, досліджуючи письмові докази, зокрема квитанції про оплату коштів за послуги з теплопостачання та за обслуговування будинку і прибудинкової території, виявив помилку в розрахунках позивача, а також, суд вважає, що з відповідачів підлягає до стягнення на користь позивача сума боргу відповідно до частки кожного, а не солідарно, оскільки кожний із співвласників зобов`язаний брати участь у витратах на утримання будинку, відповідно до їх часток у спільній частковій власності.

З огляду наведеного вище, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з кожного відповідача слід стягнути на користь позивача 12358 грн. 78 коп. за оплачені позивачем послуги з теплопостачання та за обслуговування будинку і прибудинкової території в період з січня 2020р. по березень 2023р. включно.

Ухвалою суду від 08.05.2023 року було відстрочено позивачу ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню в дохід держави судові витрати по справі по 536,80 грн. з кожного відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5,10-13,81,83, 264-265,354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН : НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН : НОМЕР_3 ) кошти на утримання майна за період з 01.01.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 12358 грн. 78 коп. (дванадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень сімдесят вісім копійок) .

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН : НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН : НОМЕР_3 ) кошти на утримання майна за період з 01.01.2020 року по 31.03.2023 року в сумі 12358 грн. 78 коп. (дванадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень сімдесят вісім копійок) .

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН : НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН : НОМЕР_4 ) в дохід держави судові витрати по справі в сумі 1073 грн. 60 коп. (тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок), тобто по 536,80 грн. з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 04.09.2023 року

Суддя О. Я. Ярмола