Номер провадження: 22-ц/813/5604/23
Справа № 522/7298/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у м. Одесі справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Дідренко Світлани Валеріївни та представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Борщенко Костянтина Юрійовича на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року по справі за позовом Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

16.06.2022 Акціонерне товариство «Альфа-банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», звернулося до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за ст. 625 ЦК України. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 02 липня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір на термін до 01 липня 2033 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 в справі № 522/13957/15 вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором від 02.07.2008 року в розмірі 452 632,44 грн, а також судовий збір. Позивач вказував, що відповідач не виконав вказане рішення, а тому позичальник отримав право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України, що відповідно до розрахунків позивача складає 134 978,07 грн (т. 1, а.с. 2-4).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2023 року Акціонерне товариство «Альфа-банк» було замінене на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» (т. 1, а.с. 226-228).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вирішено задовольнити частково. А саме суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 92 710,74 грн (дев`яносто дві тисячі сімсот десять гривень сімдесят чотири копійки), з яких: сума заборгованості за ставкою 3% річних 30 240,91 грн (тридцять тисяч двісті сорок гривень дев`яносто одна копійка), сума боргу з урахуванням індексу інфляції 62 496,83 грн (шістдесят дві тисячі чотириста дев`яносто шість гривень вісімдесят три копійки). А також суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в розмірі 1 704,20 грн. (одна тисяча сімсот чотири гривні двадцять копійок). В задоволенні решти вимог cуд вирішив відмовити (т. 2, а.с. 12-20).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 березня 2023 року було виправлено описку у вступній та резолютивній частинах та у резолютивній частині повного тексту рішення суду від 06.03.2023 по справі №522/7298/22 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Так суд ухвалив викласти другий та третій абзаци вступної та резолютивної частини, а також резолютивної частини повного тексту рішення суду від 06.03.2023 у наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі 93 175,04 грн. (дев`яносто три тисячі сто сімдесят п`ять гривень чотири копійки), з яких: сума заборгованості за ставкою 3% річних 30 678,21 грн (тридцять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень двадцять одна копійка), сума боргу з урахуванням індексу інфляції 62 496,83 грн (шістдесят дві тисячі чотириста дев`яносто шість гривень вісімдесят три копійки). Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір в розмірі 1 712,63 грн (одна тисяча сімсот дванадцять гривень шістдесят три копійки)» (т. 2, а.с. 21-22).

07.04.2023 до Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на вказане рішення, в якій апелянт просить апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідача розраховану заборгованість та витрати за сплату судового збору. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, адже судом не було враховано, що було внесено зміни до Цивільного кодексу України щодо строків давності, зокрема в зв`язку з оголошенням карантину, який запроваджений з 12 березня 2020 року. На думку апелянта позовна давність має відраховуватися за три роки, що передують саме 12.03.2020. Також апелянт вказує, що позовні вимоги розраховано за період з 01 грудня 2018 рок по 01 грудня 2021 року, тобто застосування наслідків спливу строку позовної давності є невірним, адже 12 березня 2020 року враховуючи зазначений строк позовної давності, дорівнює даті 12 березня 2017 рік. Тому завлений період нарахування відповідає межам в яких має право діяти кредитор. Разом з тим, варто зазначити, що одночасно, в цей період діють карантинні норми, згідно якому строки, визначені Цивільним кодексом України, продовжують на час дії карантину. З цього вбачається, що визначений строк позовної давності для позивача продовжився на строк дії карантину та запровадженню дії воєнного стану, тому таке рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

10.04.2023 року на адресу Одеського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга адвоката Дідуренко Світлани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 , в якій представник апелянта просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суди повинні враховувати, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, а не на виконання судового рішення. Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції. При цьому, апелянт також зазначає, що визначення заочним рішенням суми заборгованості за валютним кредитом у національній валюті не змінює предмет договору та зобов`язання позичальника повернути кредит у доларах США. До того ж, апелянт також звертає увагу на те, що у запереченнях на відзив було зауважено, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 по справі № 522/13957/15 не було виконано саме через бездіяльність позивача, який невідомо куди подів виконавчий лист і прострочив строк, внаслідок чого судом було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа. На думку апелянта, оскільки рішенням у справі № 522/13957/15, яке набрало законної сили, відмовлено банку як стягувачу у видачі дубліката виконавчого листа для пред`явлення його до виконання, тобто його вимоги, які виникли на підставі рішення суду, більше не можуть бути захищені в судовому (примусовому) прядку, між сторонами виникло натуральне зобов`язання, до якого безпідставно судом першої інстанції застосовано положення ст. 625 ЦК України. Таким чином, апелянт вважає, що оскаржуване рішення піддягає обов`язковому скасуванню, оскільки судом першої інстанції неповно були встановлені всі обставини справи та порушено норми матеріального права щодо застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Учасники провадження в судове засідання не викликались.

Відзиви на апеляційні скарги до апеляційного суду не надходили.

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 11, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, враховуючи наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідача, яке не виконано в повному обсязі, дійшов висновку, що права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Тому суд вирішив частково задовольнити позовні вимоги.

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційні скарги, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

02.07.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1501/0708/71-135, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 21000 доларів США, на строк з 02 липня 2008 року по 01 липня 2033 року включно, зі сплатою відсотків 11,9% річних (т. 1, а.с. 18-22).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором (т. 1, а.с. 24-53).

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором (т. 1, а.с. 55-68).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02.11.2015 у справі №522/13957/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №1501/0708/71-135 від 02.07.2008 в розмірі 452632,44 грн, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн (т. 1, а.с.9).

На виконання вищевказаного рішення, Приморським районним судом м. Одеси 14.02.2016 видано виконавчий лист, строком пред`явлення до 02.02.2017 року (т. 1, а.с. 8).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2019 по справі № 522/13957/15-ц, у задоволенні заяви представника ПАТ «Альфа-Банк» про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, відмовлено. Вказана ухвала набрала законної сили та в подальшому не оскаржувалась.

Крім того, як вбачається з інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, справа № 522/24015/16. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.11.2019 позов ОСОБА_1 був залишений без розгляду. Вказана ухвала набрала законної сили та не оскаржувалась.

Відповідно до частини першої статті 509, статті 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України, згідно з якою особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності одержує вигоду захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропуску позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропуску поважними і прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, відповідно до ЦК України, сплив позовної давності не є окремою підставою для припинення зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц, зазначив, що тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 грудня 2020 року у справі № 727/4474/17, від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20, від 05 серпня 2022 року у справі № 757/63074/19-ц, від 26 жовтня 2022 року в справі № 409/129/20.

В своїй постанові від 22.11.2022 КЦС ВС в справі № 285/3536/20 зазначили, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Пред`явлення кредитором, при існуванні задавненої вимоги, тільки позову про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат, дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності, і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Тобто складається доволі нерозумна ситуація: зі спливом позовної давності і неможливістю захисту задавненої вимоги кредитор зберігає можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на задавнену вимогу, що означає по суті виконання задавненої вимоги і без можливості боржнику заявити про застосування позовної давності до задавненої вимоги. Приватне право не може допускати ситуацію за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовну давність, а кредитору надає можливість обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Аналогічним чином й щодо невиконаного судового рішення. В тому випадку, коли в судовому порядку кредитору було відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа з мотивів пропуску строку на пред`явлення його до виконання, кредитор втрачає право на стягнення заборгованості з боржника за судовим рішенням в примусовому порядку. Відповідно припиняються повноваження суду здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення. За такої правової ситуації зобов`язання боржника за судовим рішенням трансформується в звичайне грошове зобов`язання. Тобто, в подальшому кредитор втрачає право на судовий захист своєї вимоги. Відповідно є підстави стверджувати, що між сторонами виникли правовідносини з виконання натурального зобов`язання.

За обставинами даної справи ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 27.08.2019 по справі № 522/13957/15-ц, у задоволенні заяви представника ПАТ «Альфа-Банк» про видачу дубліката виконавчого листа було відмовлено. Суд виходив з того, що із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, представник заявника звернувся 20.03.2018, тобто через рік, після закінчення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Враховуючи вище наведене, підстави для застосування положень ст. 625 ЦК України до правовідносин в даній справі відсутні, а тому апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача та скасовує рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги позивача відхиляються апеляційним судом, оскільки апеляційний суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача.

При цьому, апеляційний суд вважає за потрібне зазначити, що Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія А, №303-А, параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підстав ст. 376 ЦПК України, частково задовольняє апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дідренко Світлани Валеріївни, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В задоволенні апеляційної скарги представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Борщенко Костянтина Юрійовича відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» - Борщенко Костянтина Юрійовича залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дідренко Світлани Валеріївни- задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький