КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/5092/23
Провадження № 2-о/552/246/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2023 року суддя Київського районного суду м. Полтави Кузіна Ж.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про встановлення факту,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась в Київський районний суд м. Полтави з заявою про встановлення факту, а саме просила встановити факт належності їй актового запису № 10 від 26 січня 1986 року, де вказано, що шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , місце реєстрації шлюбу м. Гадяч районний відділ РАЦС Полтавської області. У заяві вказала, що в органах РАЦС існують розбіжності у написані її прізвища в електронному та паперовому варіантах.

Статтею 1 ЦПК України встановлено, що цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження (ч. 2 ст. 19 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до положень п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (ч.1 ст.315 ЦПК України).

Хоча зазначений у ч. 1 ст. 315 ЦПК України перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не є вичерпним, проте за змістом вищенаведених норм процесуального права суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника певні правові наслідки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 6 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до частини 2 статті 351 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Наведене свідчить про те, що у разі коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, особи мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа відповідно до положень вищезазначених норм. При розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам законодавства щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито закриває провадження.

При цьому, Верховний Суд неодноразово звертав увагу на ту обставину, що поняття « спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в сукупності з положеннями частини 3 статті 124 Конституції України та в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які взагалі не підлягають розгляду в судах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що законодавством України визначений порядок вирішення питання про внесення змін до актового запису про шлюб та передбачена можливість оскарження відмови органу реєстрації актів цивільного стану у внесенні таких змін, а також встановлення судом факту належності особі актового запису про шлюб не є підставою для внесення змін до такого актового запису, відтак не матиме для ОСОБА_1 правових наслідків.

За наведених обставин, оскільки з вищевикладеного вбачається, що зазначена заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, зважаючи на викладені положення норм законодавства та заявлені вимоги, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту відмовити.

Ухвалу про відмову у відкритті провадження разом з заявою та додатками направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ж.В.Кузіна