Провадження № 2/522/2232/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Волошина А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_3 19.08.2021 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту родинних відносин, а саме, що ОСОБА_1 є троюрідною сестрою ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_6 одружився на ОСОБА_7 (прабаба позивачки). Від шлюбу в них народилося два сина: ОСОБА_8 (дід позивачки) та ОСОБА_9 (двоюрідний дід позивачки). ОСОБА_8 одружився на ОСОБА_10 (баба позивачки), від шлюбу в них народилася ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (матір позивачки). В свою чергу, ОСОБА_9 одружився на ОСОБА_12 та в них народилася ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (тітка позивачки). Матір позивачки ОСОБА_11 одружилася з ОСОБА_14 та в них народилася донька ОСОБА_15 , яка одружилася з ОСОБА_16 та змінила прізвище як ОСОБА_1 . В свою чергу ОСОБА_13 народила ОСОБА_17 , яка одружилася з ОСОБА_18 , в результаті змінила прізвище на ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, після її смерті відкрилася спадщина. 03.08.2018 ОСОБА_1 склала заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус роз`яснила, що для підтвердження родинних відносин необхідно надати рішення про встановлення факту родинних відносин. Справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки між сторонами існує спір про право, а саме розглядається справа №522/14006/18 про визнання заповіту ОСОБА_5 недійсним.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.08.2021 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 27.10.2021.

У підготовчому засіданні 27.10.2021 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 було задоволено заяву ОСОБА_4 про відкладення, розгляд справи відкладено на 30.11.2021.

Ухвалою суду від 30.11.2021 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_19 про зупинення провадження у справі, зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 07.10.2022 залучено до участі у справі ОСОБА_20 в якості правонаступника померлої ОСОБА_4 , провадження у справі поновлено, підготовче засідання призначено на 06.12.2022.

У зв`язку з неявкою учасників справи у підготовче засідання 06.12.2022 та подання представником ОСОБА_21 ОСОБА_22 заяви про ознайомлення, розгляд справи було відкладено на 15.02.2023.

Розгляд справи у підготовчому засіданні 15.02.2023 було відкладено на 03.03.2023.

До суду 02.03.2023 надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_23 ОСОБА_22 , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву зазначено, що ОСОБА_1 не доводиться ОСОБА_5 троюрідною сестрою або родичкою іншого ступеня споріднення. ОСОБА_1 є донькою знайомої ОСОБА_5 , яка, уклавши другий шлюб з сусідом останньої, переїхала проживати з Російської Федерації до України. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були близькими подругами більше ніж 20 років, вони разом проводили багато часу, часто бували одна у одної вдома: по декілька разі на тиждень, разом відпочивали, святкували дні народження та інші свята, проводили вихідні разом, переживали горе разом, підтримували одна одну, знали одна про одну майже все. ОСОБА_24 відомо, що ОСОБА_5 неодноразово пропонувала його сестрі ОСОБА_4 посилитися разом з нею у будинку по АДРЕСА_1 . Коли ОСОБА_5 хворіла ОСОБА_4 піклувалася про неї, приносила їжу. ОСОБА_25 після смерті її єдиного сина ОСОБА_26 родичів не залишилося. Син ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . Всі родичі ОСОБА_5 померли ще за її життя, про що вона сама розповідала ОСОБА_27 . Доказами родинних відносин є свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру, копії актових записів, однак таких до позову не додано, додані докази є недопустимими. ОСОБА_1 не проживає за адресою, вказаною у позовній заяві. ОСОБА_1 є громадянкою рф та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з ОСОБА_1 з 2018 року з позовними вимогами до ОСОБА_4 звертаються ОСОБА_18 і ОСОБА_28 , втім вони не є спадкоємцями, адже ОСОБА_18 колишній чоловік ОСОБА_5 , шлюб розірвано в червні 2007 року, а ОСОБА_28 родич ОСОБА_18 , який працював водієм ОСОБА_5 ОСОБА_29 є спадкоємцем ОСОБА_5 за заповітом від 07.12.2017.

У підготовчому засіданні 03.03.2023 було задоволено клопотання представника позивача про долучення експертного висновку до матеріалів справи, також долучено до справи відзив, представник позивача ОСОБА_3 просив оголосити перерву для надання відповіді на відзив, представник відповідача ОСОБА_22 звернулася з клопотанням про уточнення анкетних даних, судом було виправлено описку у прізвищі відповідача з ОСОБА_30 на ОСОБА_31 . З метою надання часу для подання відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 20.03.2023.

До суду 07.03.2023 надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача ОСОБА_3 вказує, що представник відповідача посилається на слова ОСОБА_4 , яка почула їх від ОСОБА_5 , однак такі слова не є абсолютною істиною. Вказує, що представник відповідача не конкретизує в чому саме полягає недопустимість поданих доказів. Доводи щодо того, що ОСОБА_1 не проживає за адресою вказаною у позові не відносяться до предмету доказування. ОСОБА_1 була в дуже добрих відносинах з ОСОБА_5 і знала, що вона не збиралася заповідати своє майно ОСОБА_32 , на переконання позивачки заповіт був підроблений.

В підготовчому засіданні 20.03.2023 представник ОСОБА_33 ОСОБА_22 подала заперечення, згідно яких зазначає, що певна частина документів наданих представником позивача свідчить про невідповідність цих документів вимогам законодавства, які оформлені з порушення вимог ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах 1993 року, що робить неможливим їх прийняття на території України в якості доказів у цивільній справі. Також не відповідає вимогам нормативно-правових актів щодо оформлення надана суду представником позивача у якості доказу надрукована на друкарській машинці копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_34 та ОСОБА_35 від 12.01.1957, адже відсутній напис про її засвідчення. Вказує, що з наданих копій документів вбачається, що братами були ОСОБА_9 і ОСОБА_36 , тоді як батьком ОСОБА_37 є не ОСОБА_38 , а Анісім, доказів того, що це одна і таж особа не представлено. Висновок щодо тотожності імен не відповідає критеріям достовірності, достатності і належності, адже не надано доказів, що ОСОБА_39 має кваліфікацію експерта, а в його основу покладені не належні докази та докази, які не долучені до позову.

У підготовчому засіданні 20.03.2023 було долучено до справи відповідь на відзив та заперечення на відповідь на відзив, представник позивача просив відкласти розгляд справи для уточнення кількості свідків, судом було оголошено перерву до 31.03.2023.

Ухвалою від 20.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_33 ОСОБА_22 про витребування доказів.

До суду 29.03.2023 надійшла заява представника ОСОБА_33 ОСОБА_22 про застосування позовної давності, згідно якої вказує, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 03.08.2018 ОСОБА_1 склала нотаріальну засвідчену заяву про прийняття спадщини. З цього часу слід відраховувати трирічний строк. 25.10.2018 ОСОБА_1 звернулася з заявою про встановлення факту родинних відносин, справа №522/18878/18, 30.10.2018 заява була відкликана. 30.10.2018 з аналогічною заявою було звернення до Київського районного суду м. Одеси, 06.12.2018 заява залишена без розгляду. 02.11.2018 ОСОБА_40 знову звернулися до Приморського районного суду м. Одеси, справа №522/19351/18, у зв`язку з повторною неявкою заявника залишена без розгляду заява 16.01.2019. У справі №522/22270/18 ухвалою від 29.01.2020 також заяву залишено без розгляду у зв`язку з неявкою заявника. До суду ОСОБА_1 звернулася 19.08.2021, тому строк позовної давності сплив.

До суду 30.03.2023 надійшли заперечення представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 проти заяви про застосування позовної давності, згідно яких відзначає, що 13.09.2018 ОСОБА_1 направила заяву про прийняття спадщини, а нотаріус розглянувши її повідомила, що оскільки в документах, наданих на підтвердження наявності родинних відносин, містяться розбіжності в імені родича позивачки, необхідно надати судове рішення про встановлення факту родинних відносин. 30.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду в порядку окремого провадження, адже станом на той час жодна особа не оспорювала того, що ОСОБА_1 є троюрідною сестрою ОСОБА_5 . Саме при розгляді справи №520/1654/18 ОСОБА_1 стало відомо про існування між нею та ОСОБА_4 спору з приводу факту родинних відносин. Датою, коли ОСОБА_1 довідалася про оспорення ОСОБА_4 права позивачки на спадкування є 06.12.2018, коли заява про встановлення факту була залишена без розгляду, у зв`язку з наявністю спора про право, тому позивачка не пропустила строк позовної давності. Крім того, з 02.04.2020 строки позовної давності були продовжені на строк дії карантину.

У підготовчому засіданні 31.03.2023 було задоволено заяву представника позивача ОСОБА_3 про виклик свідків, також задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_22 про виклик свідків. Було прийнято заяву про застосування строків позовної давності у якості заперечення на відповідь на відзив та заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності. Судом встановлено порядок дослідження доказів: спочатку дослідження письмових доказів, а потім здійснити виклик свідків. Судом було погоджено закриття підготовчого засідання, розгляд справи по суті призначено на 10.04.2023.

У судовому засіданні 10.04.2023 задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_41 про відкладення у зв`язку з хворобою представника, наступне засідання призначено на 18.04.2023.

У судовому засіданні 18.04.2023 представник позивача ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_22 надали вступні слова, у засіданні були допитані свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 , ОСОБА_44 , у засіданні оголошено перерву до 20.04.2023.

У судовому засіданні 20.04.2023 залишено без розгляду заяву представника позивача ОСОБА_3 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у зв`язку з явкою свідків було допитано свідків ОСОБА_45 , ОСОБА_46 , розгляд справи відкладено на 27.04.2023.

У судовому засіданні 27.04.2023 було допитано свідка ОСОБА_47 , судом надано представникам сторін строк до 12.05.2023 для залучення всіх свідків та розгляд справи відкладено до 12.05.2023.

У судовому засіданні 12.05.2023 було задоволено клопотання представника позивача про відкладення, наступне засідання призначено на 07.06.2023 та допитано свідка ОСОБА_48 , яка з`явилася у судове засідання.

У судовому засіданні 07.06.2023 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про долучення рішення суду, адже рішення не є доказом. Судом було поставлено під сумнів свідоцтво про народження ОСОБА_5 , адже представник позивача вказав, що немає оригіналу, а представник відповідача заявила сумніви в такому доказі. Також викликали сумніви докази, розміщені на аркуші 20, 23 першого тому. Суд закінчив дослідження доказів, задовольнив клопотання представника відповідача про надання оригіналу доказу, зобов`язав представника позивача надати оригінал доказів, розміщених на 20 та 23 аркуші першого тому до наступного засідання та роз`яснено наслідки не подання оригіналів доказів. Судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про дослідження словника, адже довідкова література не є доказом. Судом оголошено перерву з метою надання часу для подання оригіналів доказів, а саме оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_17 та оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_15 , які викликають сумніви, до 18.07.2023.

У судовому засіданні 18.07.2023 було прийнято оригінал свідоцтва про народження. З метою підготовки до судових дебатів розгляд справи було відкладено до 23.08.2023.

У судовому засіданні 23.08.2023 представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги та просив задовольнити. Представник ОСОБА_33 ОСОБА_22 заперечувала проти позову у повному обсязі, ряд доказів є недопустимими.

Згідно письмової промови ОСОБА_22 зазначає, що копія архівних виписок від 30.07.2018 про народження ОСОБА_49 та ОСОБА_50 та копія довідки про укладення шлюбу №2066 від 30.07.2018 є іноземними документами та мають бути легалізовані. Законом України від 01.12.2022 зупинено у відносинах з російською федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 та Протоколу до конвенції. Документи видані до 29.12.2022 (дата набрання чинності закону) приймаються на території України без спеціального посвідчення відповідно до ст. 13 Конвенції, однак виписки та довідка про укладення шлюбу не містять гербової печатки органу, що їх видав, тому є недопустимими доказами. Фотокопія копії свідоцтва про шлюб між ОСОБА_51 та ОСОБА_52 , за відсутності оригіналу, викликає у відповідача сумніви, адже на копії свідоцтва відсутній напис про її засвідчення як копії, тому також не можу бути взята до уваги. Має бути визнана недопустимою копія свідоцтва про народження ОСОБА_17 , яка має значні пошкодження: залита якоюсь речовиною, частина тексту зазнала пошкодження. Крім того, оригінал свідоцтва про народження ОСОБА_17 та ОСОБА_15 був витребуваний ухвалою суду, однак представником позивача представлений не був. Оригінал свідоцтва ОСОБА_15 виданий після 24.02.2022, однак не легалізований на території України. Копію свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_53 не відповідає вимогам ст. 78 ЦПК України, оскільки, на переконання представника відповідача, воно втратило юридичну силу, оскільки шлюб між ними було розірвано. Не вказано по батькові ОСОБА_54 , тому не можливо зробити висновок, що ОСОБА_55 є прадідом ОСОБА_1 . Батьком ОСОБА_56 є ОСОБА_57 , а не ОСОБА_38 .

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази на предмет достатності, достовірності, допустимості та належності кожного окремо та в їх сукупності, вислухавши показання свідків, дійшов наступних висновків.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про встановлення факту родинних відносин з метою захисту свого інтересу, встановлення такого факту неможливе у справі про оспорювання заповіту, тому підлягає захисту в даній справі.

Судом встановлені наступні обставини справи.

Матеріали справи містять наступні докази.

Архівна виписка з метричної книги Пиєлдинської Миколаївської церкви Усть-Сисольського повіту Вологодської губернії за 1900 рік вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_38 у батьків ОСОБА_58 і його дружини ОСОБА_7 . Архівна виписка видана державною установою Республіки Комі «Національний архів Республіки Комі» №Г-102 від 30.07.2018 (т.1 а.с.10).

Архівна виписка з метричної книги Пиєлдинської Миколаївської церкви Усть-Сисольського повіту Вологодської губернії за 1883 рік вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_7 народився Філіп у батьків ОСОБА_58 і його дружини ОСОБА_7 . Архівна виписка видана державною установою Республіки Комі «Національний архів Республіки Комі» №Г-103 від 30.07.2018 (т.1 а.с.11).

Довідка про укладення шлюбу №2066 від 30.07.2018 керівника органу запису актів громадянського стану вказує, що ОСОБА_59 та ОСОБА_11 уклали шлюб 15.01.1942, в результаті чого було змінено прізвище дружини як ОСОБА_60 (т.1 а.с.15).

Згідно ч.1 ст. 13 Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої від 10 листопада 1994 року документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення.

Верховною Радою 01 грудня 2022 року прийнято Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року".

Наслідком цього є те, що із дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року.

Відповідно до частини другої статті 84 Мінської конвенції кожна Договірна Сторона може вийти з цієї Конвенції, направивши письмове повідомлення про це депозитарію за 12 місяців до закінчення поточного п`ятирічного терміну її дії.

Мінська конвенція набрала чинності 19 травня 1994 року. Останнім днем чергового п`ятирічного періоду дії Конвенції для України є 18 травня 2024 року. З 19 травня 2024 року Конвенція буде вважатися припиненою для України у відносинах з усіма її сторонами.

Водночас, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" від 04 лютого 2023 року № 107 передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Отже, документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав, приймаються на території України без спеціального посвідчення, якщо така практика існувала станом на 24 лютого 2022 року відповідно до міжнародних договорів України, зокрема, Мінської конвенції.

Як вірно зазначає представник відповідача, три вищевказані документи, а саме архівні виписки про народження ОСОБА_49 , ОСОБА_50 та довідка про укладення шлюбу не скріплені гербовою печаткою, тому не відповідають статті 13 Конвенції та не можуть бути прийняті судом до уваги.

На фотокопії копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_34 , 1900 року народження, та ОСОБА_61 , 1906 року народження, які уклали шлюб 12.01.1957 року дійсно відсутній підпис завідуючого бюро записів актів громадянського стану та гербова печать, але дана копія видана Українською ССР та завірена відповідно до правил, шо діяли на той час, тому є належним доказом (т.1 а.с.13).

ОСОБА_13 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у батьків ОСОБА_62 та ОСОБА_63 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане повторно 01.08.2018 (т.1 а.с.14).

ОСОБА_64 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Одесі, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.17).

ОСОБА_65 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 в м. Одесі, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.16).

У ОСОБА_66 ІНФОРМАЦІЯ_10 у м. Одесі народилася дочка ОСОБА_17 , відомості про батька не вказані, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 (т.1 а.с.20).

Згідно ч.6 ст. 95 ЦПК України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Копія свідоцтва про народження ОСОБА_17 була витребувана від позивача на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, адже представник відповідача вказувала, що на ньому міститься пляма та взагалі копія досить н чітка.

На виконання зобов`язання щодо надання оригіналу свідоцтва про народження ОСОБА_17 представник позивача ОСОБА_3 не надав до суд оригінал свідоцтва, в той час як представник відповідача ОСОБА_22 ставить під сумнів подану копію, тому судом не береться до уваги копія свідоцтва про народження ОСОБА_17 .

ОСОБА_17 30.08.1991 уклала шлюб з ОСОБА_18 , в результаті чого змінила прізвище як « ОСОБА_67 », про що свідчить свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5 (т. 1 а.с.21).

ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 в м. Одеса, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (т.1 а.с.18).

Шлюб між ОСОБА_18 та ОСОБА_5 було розірвано рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.06.2007 у справі №2-6508/07.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 (т.1 а.с.32).

ОСОБА_64 перша людина зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 , в якому також була зареєстрована ОСОБА_17 , про що свідчить домова книга, надана представником відповідача (т.1 а.с.123-126).

Вищевказана копія домової книги свідчить про родинний зв`язок ОСОБА_17 та ОСОБА_68 , встановлення якого необхідно у зв`язку з тим, копія свідоцтва про народження ОСОБА_17 не приймається судом до уваги.

З свідоцтва про народження ОСОБА_11 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Пиєлдино Спольського району Республіки Комі серії НОМЕР_8 вбачається, що її батьками є ОСОБА_69 та ОСОБА_70 (т.1 а.с.12).

ОСОБА_71 померла ІНФОРМАЦІЯ_13 в м. Сиктиквар Республіки Комі Російської Федерації, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_9 (т.1 а.с.19).

У батьків ОСОБА_72 та ОСОБА_73 ІНФОРМАЦІЯ_14 народилася ОСОБА_15 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_10 , видане повторно 08.06.1967 (т.1 а.с.23).

На зобов`язання суду, представником позивача було надано оригінал свідоцтва про народження ОСОБА_74 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , яка народилася у батьків ОСОБА_75 та ОСОБА_76 , такий оригінал свідоцтва серії НОМЕР_11 виданий повторно 17.06.2023 органом РАЦС Москви №125 Многофункціонального центру надання державним послуг поселення (т.2 а.с.130).

Дійсно оригінал свідоцтва про народження виданий повторно на території країни-агресора 17.06.2023 та не легалізований в законному порядку, однак, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав" від 04 лютого 2023 року № 107, такий оригінал приймається судом до уваги.

ОСОБА_15 та ОСОБА_16 24.01.1951 уклали шлюб, в результаті чого прізвище дружини стало ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_12 (т.1 а.с.24).

Згідно висновку експерта №056/08 від 11.01.2023 складений ОСОБА_77 , професора за спеціальністю Загальне мовознавство, доктора філологічних наук, директора Українського бюро лінгвістичних експертиз НАН України, записи особового імені Онисим, Дионисий, Анисий, Анисим у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Зазначається, що через співіснування в розмовній практиці регіону, де відбулася документальна фіксація імені, повного ОСОБА_38 та усіченого Онісій варіантів імені, відбулося зближення імені та їх подальша фіксація в документальних записах однієї особи (т.1 а.с.101-109).

Як зазначає представник відповідача, до висновку не додано документів на підтвердження того, що професор Ажнюк Богдан Миколайовичем є експертом. Суд приймає до уваги такий висновок доктора філологічних наук, професора ОСОБА_78 не як висновок експерта, а як письмовий доказ - висновок фахівця у філології, мовознавстві. Посилання на те, що досліджені професором документи не додані не позову не приймаються до уваги, адже вони подані разом з таким висновком та долучені до справи.

В той час, як дослідження представником відповідача самостійно в словниках етимології імені ОСОБА_38 та ОСОБА_79 не може бути доказом по справі, враховуючи висновок фахівця з філології, який вказує на можливість зближення імен в розмовній мові в ті часи в тому регіоні.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , нотаріально посвідченою заявою зареєстрованою в реєстрі за №82 від 08.02.2018 запрошувала громадянку Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , на період з 18.02.2018 по 18.03.2018 на території України до міста Одеси за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та гарантувала, матеріальне забезпечення ОСОБА_1 під час її перебування на території України. Крім того ОСОБА_5 зобов`язалася здійснити оплату усіх витрат (включаючи транспортні витрати, харчування, медичне обслуговування) під час перебування ОСОБА_80 на території України (т.1 а.с.31).

Суд враховує, що зобов`язання ОСОБА_5 взяти на себе витрати ОСОБА_1 свідчить на користь сторони позивача, адже чужій людині не оплачують проживання, харчування, медичне обслуговування та ін.

Після смерті ОСОБА_5 , ОСОБА_1 03.08.2018 склала заяву про прийняття спадщини, заява зареєстрована приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Писаренко Є.С. за №2484 (т.1 а.с.33).

25 липня 2018 року ОСОБА_4 подала заяву приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Савійнй К.П. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с.131).

Приведений до присяги свідок ОСОБА_18 зазначив, що він чоловік померлої ОСОБА_81 , у них був син, Ади рідний, свідка не рідний, повідомив, що у ОСОБА_82 є одна родичка троюрідна сестра ОСОБА_83 , яка приїжджала до них, вони з дружиною їздили до неї декілька разів, приїжджали її діти, ОСОБА_84 приїжджав з дітьми. Це єдина кровна родичка, мати її померла. В 1995 році вони вперше поїхали до ОСОБА_85 , ОСОБА_86 з ОСОБА_87 раз в тиждень перезвонювалися, а приїжджали раз в три роки або ОСОБА_88 , або її діти, чи ОСОБА_89 чи ОСОБА_90 приїжджав її син. Проживали один в одного, коли приїжджали в гості. Ада познайомилася з ОСОБА_91 десь в 2007 році, вони в лікарні познайомилися, вони спілкувалися, сказав, що вони подруги, але не супер близькі. На запитання представника відповідача, зазначив, що з 1991 по 2007 вони були одружені, але проживали вони до останнього її дня разом, шлюб розірвали по деяким причинам. За адресою реєстрації він зареєстрований з народження, то батьків квартира. З 1991 року ОСОБА_1 приїжджала раз 5, і два її сина проїжджали, третій не приїзжав. Про батьків ОСОБА_85 свідок не знав інформації, знає тільки ОСОБА_92 , яка була рідною сестрою ОСОБА_85 та проживала на ОСОБА_93 . В 1995 році ОСОБА_94 і ОСОБА_86 їздили в гості до ОСОБА_85 , в 2001 році Ада поїхала сама, в 2005 році їздили разом. На запитання представника відповідача, коли ОСОБА_95 день народження свідок не відповів.

Свідок ОСОБА_42 пояснив, що він знайомий з ОСОБА_87 , яка є сестрою ОСОБА_96 , бачилися вони двічі. ОСОБА_97 дружина його рідного дяді, знайомі вони з їх весілля і до її смерті. Про те, що ОСОБА_88 сестра відомо від самої ОСОБА_96 . Свідок спілкувався з ОСОБА_87 тільки через ОСОБА_98 , ОСОБА_86 називали ОСОБА_99 сестрою, вони їздили в гості один до одного. Роза ОСОБА_100 була присутня на похоронах ОСОБА_96 . Ще один раз свідок і ОСОБА_88 бачилися в ОСОБА_96 в гостях на ОСОБА_101 , десь кінець 90-х початок 2000-х. Свідок вказав, що після розірвання шлюбу, ОСОБА_94 і ОСОБА_86 залишися у відносинах.

ОСОБА_43 , приведений до присяги, пояснив суду, що з ОСОБА_102 вони давно дружать, він знав і його дружину ОСОБА_98 і її сестру ОСОБА_99 . В гостях у ОСОБА_103 свідок був часто, раз в місяць може. Десь з 2012 року свідок знайомий з ОСОБА_87 , коли та приїхала в гості. Аіда проживала з ОСОБА_104 , вони розлучилися фіктивно, бо ОСОБА_94 взяв кредит, для того, щоб вивести майно з-під арешту, убезпечити майно, але вони разом проживали. Про те, що ОСОБА_88 сестра ОСОБА_96 , повідомила сама Ада. Останній раз свідок бачив ОСОБА_99 на похоронах в 2018 році.

ОСОБА_44 , як свідок повідомив, що ОСОБА_105 він знає зі школи, з Адою познайомилися, як вони одружилися. Спілкувалися вони не часто, може раз чи два в рік. Роза сестра Ади приїжджала в Україну разів 5, в основному до нещастя, тобто до 2014 року частіше приїжджали.

ОСОБА_45 , допитана як свідок пояснила, що з ОСОБА_106 вона познайомилася через ОСОБА_4 , яку останню вона знала з 70-років. Діти у свідка та ОСОБА_96 були погодки, вони спілкувалися, святкували дні народження, ходили на пляж з дітьми, в гості ходили. У Ади був тільки син, який загинув, мама її померла десь в 2002 році, про сестер чи братів ніколи ОСОБА_86 не говорила і чоловіка її вона ніколи не бачила. Десь якась приїжджала з Росії, але хто вона така свідок не знає. В Ади та ОСОБА_4 були дуже близькі відносини. Ада постійно казала, що на ОСОБА_107 зробить заповіт. Сказала, що Ада з чоловіком не проживали з 1993 року, він ніколи не ходив на пляж з ними, в гості, в 2007 році вони розійшлися вже офіційно після смерті їх сина. Про ОСОБА_108 та ОСОБА_109 , ОСОБА_110 свідок ніколи не чула, єдиний кого свідок бачила, це ОСОБА_111 її водій.

Свідок ОСОБА_46 пояснила, що їй відомо, що ОСОБА_67 зробила заповіт на ОСОБА_91 , Ада завжди казала, що вона сама, а ОСОБА_112 свідок побачила на похоронах, вперше ОСОБА_113 на поминках сказала, що вона племінниця ОСОБА_114 , а потім, що сестра. Свідок згадала, що колись ОСОБА_113 приїжджала в ОСОБА_115 на відпочинок, бо її мама тут проживає, але Ада ніколи за неї не говорила. З ОСОБА_5 у свідка були дружні стосунки, вона бачила декілька разів її сина покійного. З чоловіком вони розлучилися, тоді коли досягли згоди про розподіл майна, бо чоловік хотів ділити майно, вона відкупилася від нього. Про родичів Ади невідомо. ОСОБА_18 вона побачила вже на похоронах, він активізувався, коли вона сильно захворіла, він почав телефонувати їй, приїжджати, Ада якось сказала, що він набрид вже зі своїми дзвінками. ОСОБА_116 , ОСОБА_117 та ОСОБА_110 свідку невідомі. Як свідок зрозуміла з розмов на похоронах, Роза ночувала в будинку Ади, вона багато вивезла з її будинку. Роздуми свідка щодо мотивів подання позову ОСОБА_1 не є показаннями свідка, як власне і те, що свідок зрозуміла з розмов не є показаннями свідка.

ОСОБА_118 пояснив, що він є сином ОСОБА_119 , тато з ОСОБА_120 в 1991 році одружилися, з сином ОСОБА_121 спілкувалися, він на 4 роки старший, вони навчалися в одній школі. Роза є троюрідною сестрою ОСОБА_96 , про що ОСОБА_86 говорила та бабуся ОСОБА_122 . Свідок спілкувався з ОСОБА_120 десь з 1989 року і до її смерті. В кінці 2000-х Роза приїжджала, в 2012 році і на похоронах в 2018 році, в цілому разів п`ять. Роза приїжджала в гості до ОСОБА_96 і діти її ОСОБА_89 та ОСОБА_90 приїжджали. На запитання представника відповідача повідомив, що тато з ОСОБА_120 проживали разом весь час, з 1989 року і по день її смерті, вони проживали на 9 станції ОСОБА_123 , точного адреса не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_124 надала пояснення, що ім`я ОСОБА_85 вона чула від ОСОБА_96 , а Ада є подруга її подруги ОСОБА_125 . Чула ім`я ОСОБА_85 від ОСОБА_96 , що вона приїжджала на відпочинок з росії, сказано було в контексті ускладнення пересування між країнами після 2014 року. Про те, що Роза родичка ОСОБА_96 вона не чула, завжди вважала, що Ада одинока. Чоловіка ОСОБА_96 вона ніколи не бачила. Зустрічалися свідок і Ада на днях народженнях, на Різдво ОСОБА_4 всіх збирала, просто вийти кави попити. Друзів Аіди ніяких вона не знає.

Сумнівним є те, що свідки зі сторони відповідача на запитання представника відповідача, без роздумів вказували рік, коли ОСОБА_97 та ОСОБА_18 розійшлися та розлучилися, при тому, що чоловіка ОСОБА_126 вони навіть не бачили, та враховуючи, що на час надання показань свідками минуло більше як 15 років після офіційного розлучення ОСОБА_5 та ОСОБА_18 .

Суд не приймає сумніви в правдивості показань свідків зі сторони позивача з боку представника відповідача ОСОБА_22 , яка посилається на те, що свідки, заявлені відповідачем не знала свідків заявлених позивачем, оскільки це може свідчити виключно про відсутність інформації у свідків, а не доведення зворотного.

Суд враховує, що в період існування шлюбно-сімейних стосунків між чоловіком і дружиною, чоловік і жінка один для одного є найближчою або однією з найближчих людей, зокрема в періоду шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_18 сторони один для одного були дуже близькими і саме сім`я приймає в гості інших членів родини чи просто друзів, саме свідок ОСОБА_18 вказував, що його дружина Ада представляла позивачку ОСОБА_99 як сестру, на підтвердження цього також свідчив син ОСОБА_18 ОСОБА_127 , який вказував, що не тільки мачуха, але і бабуся ОСОБА_122 представляла ОСОБА_1 як сестру ОСОБА_5 .

Не знання подружок ОСОБА_5 , які були допитані як свідки у даній справі, про те, що ОСОБА_1 була сестрою ОСОБА_5 не спростовує такий факт, адже вони не були членами сім`ї ОСОБА_5 та не знали про неї усе, тим більше враховуючи, що деякі зі свідків зі сторони відповідача навіть не були вдома у ОСОБА_5 .

Доводи представника відповідача, що ОСОБА_1 приїжджала в гості до своєї матері не підтверджуються жодним доказом, зокрема і показаннями свідків.

Докази додані представником позивача до відповіді на відзив не стосуються предмету доказування, адже спадкування майна ОСОБА_5 , зокрема і оспорювання заповіту не є предметом позову, тому не є належними доказами та не приймаються судом до уваги (т.1 а.с.159-213).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вказувалося вище, судом не прийнято до уваги докази, які видані з порушенням ст. 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, серед яких дві архівні виписки про народження ОСОБА_49 (т.1 а.с.10) та ОСОБА_50 (т.1 а.с.11) та довідка про укладення шлюбу №2066 між ОСОБА_128 та ОСОБА_11 (т.1 а.с.15), також не взято до уваги на підставі ч. 6 ст. 95 ЦПК України, копію свідоцтва про народження ОСОБА_17 (т.1 а.с.20), однак сукупність доказів, доданих сторонами та показання свідків на переконання суду свідчить про те, що померла ОСОБА_5 та позивачка ОСОБА_1 є троюрідним сестрами. Докази надані стороною позивача в своєму взаємозв`язку, на переконання суду, є достатніми, а сторона відповідача не надала доказів на підтвердження своїх тверджень та спростування позиції позивача.

Отже, суд вважає доведеним, що позивачка після укладення шлюбу з ОСОБА_16 , змінила дошлюбне прізвище з ОСОБА_129 на ОСОБА_112 (т.1 а.с.24). Батьками позивачки були ОСОБА_130 та ОСОБА_131 (т.2 а.с.130). Факт того, що ОСОБА_132 мала дошлюбне прізвище ОСОБА_133 матеріалами справи не підтверджується, так як довідка про укладення шлюбу (т.1 а.с.15) судом до уваги не була прийнята. Доведеним є факт що батьками ОСОБА_11 , яка народилася у с. Пиєлдіно, Сисольского району Республіка Комі у 1919 році, є ОСОБА_69 та ОСОБА_10 (т.1 а.с.12). Не підтвердженим допустимими доказами, є факт, що батьками ОСОБА_134 є ОСОБА_6 та ОСОБА_135 , оскільки архівна виписка (т.1 а.с.11) судом до уваги не була прийнята. Незважаючи на те, що судом також не була прийнята до уваги архівна виписка (т.1 а.с.10), де зазначено, що батьками ОСОБА_136 ( ОСОБА_137 , який народився у 1900 році, є ОСОБА_138 та ОСОБА_139 , суд вважає доведеним, що ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_136 ( ОСОБА_49 ) 1900 р.н. (т.1 а.с.13,101-109). Крім того, факт народження ОСОБА_11 (1919 р.н.) та ОСОБА_136 (Діонісія) (1900 р.н.) на території Сисольского (Візінского) району Комі АРСР, наявність спільного прізвища укладаються у версію позивача, що батько ОСОБА_11 Старцев Філіпп є рідним братом Старцева Анісія (Діонісія). Також суд вважає доведеним факт, що донькою подружжя ОСОБА_140 та ОСОБА_63 є ОСОБА_13 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (т.1 а.с.14). Не підтверджується допустимими доказами факт того, що ОСОБА_141 є матір`ю ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , адже суд не прийняв до уваги доказ (т.1 а.с.20). Але враховуючи, що ОСОБА_64 був зареєстрований в будинку АДРЕСА_1 , в якому також була зареєстрована ОСОБА_17 (т.1 а.с.123-126) можливо вважати встановленим родинний зв`язок між ОСОБА_17 та ОСОБА_17 як діда та онуки.

Судом також встановлений факт зміни прізвища ОСОБА_17 на « ОСОБА_67 », у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_18 (т.1 а.с.21). На підтвердження ланцюга родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 як троюрідних сестер вказують показання допитаних свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_142 , ОСОБА_143 , ОСОБА_109 , ОСОБА_108 , та не спростовується показаннями свідків ОСОБА_144 , ОСОБА_145 , ОСОБА_146 .

Таким чином, обставини позовної заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а, тому, позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню.

Щодо застосування строків позовної давності, про які заявляє представник ОСОБА_33 ОСОБА_22 , суд відзначає наступне.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України).

На переконання відповідача, ОСОБА_1 дізналася про порушення свого права 03.08.2018, коли була складена заява про прийняття спадщини. В свою чергу, позивач зазначає, що про оспорення її права на спадкування дізналася лише 06.12.2018, коли Київським районним судом м. Одеси залишено без розгляду заяву про встановлення факту родинних відносин в порядку окремого провадження.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2018 у справі №520/16584/18 було залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відносин у порядку окремого провадження, у зв`язку з наявністю спору про право (т.1 а.с.34-35).

Верховний суд у постанові від 03.11.2021 при розгляді справи № 691/1237/20, вказував: «суди не врахували, що встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими НОМЕР_13 та ОСОБА_3 не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням народження у ОСОБА_2 дочки - НОМЕР_14 , тобто існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав».

В даному випадку встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 також не несе юридичного наслідку щодо вирішення питання прав та обов`язків сторін, а є лише підтвердженням того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають кровний зв`язок та є троюрідними сестрами.

В даній справі встановлюється виключно факт того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є троюрідними сестрами, не йдеться про захист порушеного, оспорюваного та не визнаного права, тому не підлягають застосуванню строки позовної давності.

Відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом.

Оскільки встановлення факту родинних відносин належить до особистих немайнових прав ОСОБА_1 , до такої вимоги позовна давність також застосуванню не підлягає.

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 липня 2021 року при розгляді справи № 752/6766/13-ц.

Таким чином, заява представника відповідача ОСОБА_22 про застосування строку позовної давності є необґрунтованою, а строки позовної давності застосування не підлягають при розгляді питання про встановлення факту родинних відносин.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Слід також вказати, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 908 грн, про що свідчить квитанція №9242-2409-7543-4382 від 19.08.2021.

У зв`язку з задоволенням позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_15 ) є троюрідною сестрою ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_16 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Стягнути з ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_17 , АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_15 , АДРЕСА_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 01 вересня 2023 року.

Суддя: В.Я. Бондар