Справа № 212/4420/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2023 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., з участю секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,-

встановив:

26 червня 2023 року адвокат Товкун А.В., яка діє в інтересах позивача звернулась до суду із вищевказаним позовом в якому просила стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця (далі АТ Українська залізниця) суму в розмірі 7413,49 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення позивача, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказано, що з жовтня 1994 року позивач працює на підприємстві відповідача у структурному підрозділі Вагонне депо Мудрьона Регіональної філії Придніпровська залізниця АТ Українська залізниця на різних посадах, з 11 липня 2016 року працює бригадиром (звільненим) підприємств залізничного транспорту 6 розряду. За період з 2017 року по 2021 роки позивач перебувала у щорічних відпустках та користувалась правом отриманням матеріальної допомоги на оздоровлення. Станом на момент звернення до суду із вказаною позовною заявою сума недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення становить 7413,49 грн. Відповідно до спільної Постанови керівництва регіональної філії Придніпровська залізниця і голови Дорожньої профспілкової організації Придніпровська залізниця Букреєва О.В. № Н32/20, П-4-5г від 31.03.2017 року, з 01.04.2017 року замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, застосовано величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом. Позивач вважає, що відповідач свідомо порушив умови щодо виплати працівнику матеріальної допомоги на оздоровлення, встановлені пунктом 3.1.15. Колективного договору на 2015-2016 роки, дія якого продовжена у 2017-2021 роках, а саме - виплачуючи її у розмірі меншому за встановлену на час виплати мінімальну заробітну плату.

Ухвалою суду від 03 липня 2023 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Ухвалою суду від 01 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без руху.

Представник АТ Українська залізниця скористався правом надання відзиву на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що пунктом 3.1.15. Колективного договору, укладеного між адміністрацією та первинною профспілковою організацією, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40 % відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01 січня 2017 року. Зокрема, у пункті 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України визначено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Закон не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, вимога щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі не менше мінімальної заробітної плати не відповідає вимогам п.п. 3, 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06 грудня 2016 року і невнесення до теперішнього часу відповідних змін до колективного договору не надає права вимагати виплати, які суперечать Закону України. Також, представник відповідача зазначив, що при вирішення вказаного спору суд має керуватись актуальними правовими висновками, що викладені в постанові Верховного Суду від 04 листопада 2020 року у справі №200/9195/19-а. Крім того, просив застосувати строк позовної давності. Також, вказував, що стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат у розмірі 2500 грн. є неспівмірним із складністю справи, оскільки вказана категорія справи не потребує значного часу на виконання адвокатом робіт по її підготовці, так як адвокатом Товкун А.В. було скеровано до суду протягом 2021 року близько 60 аналогічних справ.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст.247 ч.2 ЦПК Українифіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на підприємстві відповідача з 4 жовтня 1994 року і по теперішній час на посаді бригадира (звільненого) підприємства залізничного транспорту 6 розряду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.15-18).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за травень 2017 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2105 грн. (а.с.19).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за серпень 2018 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2386,765 грн. (а.с.20).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за грудень 2019 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2627,50 грн. (а.с.21).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за серпень 2020 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 2746,25 грн. (а.с.22).

Згідно розрахункової відомості про заробітну плату позивача за грудень 2021 року, позивачу нараховано матеріальну допомогу до відпустки в розмірі 4540 грн. (а.с.23).

Пунктом 3.1.15 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом відеокремленого структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона ДП Придніпровська залізниця на 2015-2016 роки, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 % тарифної ставки чи посадового окладу, які склались на початок року по професії, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників вагонного депо Мудрьона вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджуються на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету вагонне депо Мудрьона, а всі інші на конференції трудового колектив (а.с.24-28).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП Вагонне депо Мудрьона № Пр.-10 від 18 січня 2017 року, продовжено термін дії колективного договору структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона РФ Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудови колективом працівників депо у 2017 році поки сторони не укладуть або не переглянуть чинний колективний договір (а.с.29).

Відповідно до Спільної постанови СП Вагонне депо Мудрьона та ППО ВСП Вагонне депо Мудрьона від 14 квітня 2017 року № 3680 застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договору СП Вагонне депо Мудрьоена замість величини мінімальна заробітна плата розраховувати величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб (а.с.30).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП Вагонне депо Мудрьона № Пр.-22 від 05 січня 2018 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона РФ Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо у 2018 році до укладання колективного договору ПАТ Укрзалізниця (а.с.31).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП Вагонне депо Мудрьона № Пр.-34 від 02 січня 2019 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона РФ Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо у 2019 році до укладання колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.32).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП Вагонне депо Мудрьона № Пр.-46 від 11 січня 2020 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона регіональної філії Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо на 2020 рік до укладання колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.33).

Згідно Витягу з протоколу спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету первинної профспілкової організації СП Вагонне депо Мудрьона № Пр.-58 від 29 грудня 2020 року, продовжено здійснювати виконання зобов`язань діючого колективного договору структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона регіональної філії Придніпровська залізниця між адміністрацією та трудовим колективом працівників депо з 01 січня 2021 року до укладання колективного договору АТ Укрзалізниця (а.с.35-36).

Відповідно до Спільної постанови СП Вагонне депо Мудрьона та ППО ВСП Вагонне депо Мудрьона від 16 червня 2021 року № Пр.-3, внесено зміни в колективний договір СП Вагонне депо Мудрьона на 2015-2016 роки (зі змінами та доповненнями), зокрема п.3.1.15 викледно у редакції: при наданні працівникам вагонного депо щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини, незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 % тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року (а.с.34).

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно ст.10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Відповідно дост.13 КЗпП України та ст.7 Закону України Про колективні договори і угоди, зміст колективного договору визначається сторонами.

Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Згідно ст.18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.5 Колективного договору між адміністрацією і профспілковим комітетом відеокремленого структурного підрозділу Вагонне депо Мудрьона ДП Придніпровська залізниця на 2015-2016 роки, який є чинним станом на 2021 року, встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

При цьому, відповідно до спільної Постанови СП Вагонне депо Мудрьона та ППО ВСП Вагонне депо Мудрьона від 14 квітня 2017 року № 3680 застосовано з 01 квітня 2017 року у діючому колективному договору СП Вагонне депо Мудрьона замість величини мінімальна заробітна плата розраховувати величину 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Законом України Про державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1600 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2000 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3200 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2018 рікпрожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1860 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2325 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 3723 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2019 рікпрожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 1921 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2401,25 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4173 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2020 рік прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2102 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2627,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 4723 грн.

Законом України Про державний бюджет України на 2021 рікпрожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, був встановлений на рівні 2270 грн., а отже 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб становило 2837,50 грн., в той час як розмір мінімальної заробітної плати по Україні був встановлений на рівні 6000 грн.

Згідно з п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників депо, вносяться протягом строку його дії за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва депо і профспілкових комітетів, а всі інші на конференції трудового депо.

Отже, Спільна постанова СП Вагонне депо Мудрьона та ППО ВСП Вагонне депо Мудрьона від 14 квітня 2017 року, якою прийнято рішення про застосовування з 01.04.2017 року розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами, величини 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом замість величини не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, призвела до погіршення становища працівників порівняно із законодавством.

Виходячи зі змісту п.1.4 Колективного договору, зміни і доповнення до колективного договору, що призводять до погіршення соціального становища працівників, повинні були прийматися на конференції трудового депо, а отже самостійне вирішення керівництвом СП Вагонне депо Мудрьона та ППО ВСП Вагонне депо Мудрьона питання щодо застосування розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат, передбачених колективними договорами суперечить вимогам Колективного договору, а отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення величина 125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом.

Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.

Крім того, судом не приймаються доводи відповідача про те, що пунктом 5 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим законом не застосовується, як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, стаття 58 Конституції України передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ст.9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Ст.9 КЗпП не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.

Стаття 22 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Проаналізувавши у сукупності положення ст.ст.22, 58 Конституції України, ст.9 КЗпП України, суд дійшов висновку, що нові Закони, які погіршують становище працівників, зокрема призводять до зменшення певних виплат, розмір яких врегульований до прийняття цих Законів, договорами про працю не мають зворотньої сили.

Закон України Про внесення змін до законодавчих актів України погіршив становище позивача та інших працівників підприємства щодо розміру матеріальної допомоги, звузив її право на матеріальну допомогу, а тому не має зворотньої сили та не може бути застосований при визначення розміру цієї допомоги.

Суд також вважає, що прийняття Закону України Про внесення змін до законодавчих актів України № 1774-УІІІ від 06.12.2016 року не створює юридичних наслідків та перешкод для застосування п.3.1.15 Колективного договору в частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається виключно Колективним договором.

Посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву на правові висновки, викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 04 листопада 2020 року у справі № 200/9195/19-а, судом не приймаються, так як рішення не стосуються норм права при виконанні умов Колективних договорів, а стосуються суддівської винагороди, тобто, інших правовідносин.

Таким чином, під час розрахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення підлягають застосуванню вимоги п.3.1.15 Колективного договору, згідно якого матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, яку обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги.

Перевіривши наведені позивачем розрахунки, суд погоджується з ними і вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена сума матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі 7413,49 грн., яка складається з:

- 1095 гривень недоплаченої допомоги за 2017 рік (3200 грн. - 2105 грн.);

- 1336,24 гривень недоплаченої допомоги за 2018 рік (3723 грн. 2386,76 грн.);

- 1545,50 гривень недоплаченої допомоги за 2019 рік (4173 грн. 2627,50 грн.);

- 1976,75 гривень недоплаченої допомоги за 2020 рік (4723 грн. 2746,25 грн.);

- 1460 гривень недоплаченої допомоги за 2021 рік (6000 грн. - 4540 грн.).

Вирішуючи заяву представника відповідача щодо застосування строків позовної давності до заявлених позовних вимог, суд вважає її необґрунтованою, виходячи з наступного.

Нормами ч.2 ст.233 КЗпП (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Матеріальна допомога на оздоровлення, виплата якої передбачена п.3.1.15 Колективного договору на 2015-2016 роки, яка діяла і у 2017-2021 роках усім працівникам АТ Українська залізниця та носить систематичний характер, входить до структури заробітної плати, у розумінні ст.2 Закону України Про оплату праці.

Законом України від 01.07.2022 року № 2352-ІХ року, який набрав чинності 19.07.2022 року, внесені зміни до ст.233 КЗпП України, якими визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Указаним Законом скасовано норми колишньої редакції ч.2 ст.233 КЗпП, згідно з якою, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Окрім того, згідно п.1 Прикінцевих та перехідних положень КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVІD-19) строки, визначені ст.233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 постановлено установити з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211, від 20.05.2020 року № 392 та від 22.07.2020 року № 641.

Таким чином, суд дійшов висновку, що звернувшись до суду із вказаним позовом 26 червня 2023 року ОСОБА_1 не пропустила строк позовної давності, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, продовжені відповідно до положень глави ХІХ Прикінцеві положення КЗпП України на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тобто до 31 грудня 2022 року.

Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На виконання вказаних вимог закону, позивачем надано: договір про надання правової допомоги від № 21/06/01 від 21 червня 2023 року, укладений з адвокатом Товкун А.В.; акт № 1 про надання правової допомоги від 21 червня 2023 року, у якому міститься опис наданих послуг, а саме: усна консультація позивача щодо підстав для звернення до суду із вказаною позовною заявою, правовий аналіз документів, що надані позивачем 500 грн., складення позовної заяви (підготовка правової позиції, аналіз судової практики, ксерокопії позовної заяви та доданих до неї документів у кількості відповідно до сторін, подання позову до суду) 2000 грн.; квитанцію № 3254081 від 21 червня 2023 року про сплату грошових коштів на користь адвоката у розмірі 2500 грн. (а.с.43-48, 50).

Вивчивши вказані докази, враховуючи недоведеність відповідачем неспівмірності понесених витрат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 2500 грн.

Також, відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням результатів розгляду справи, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1073,60 грн., оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.9, 10, 13, 18, 97 КЗпП України, ст.ст.12, 13, 81, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Українська залізниця про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення - задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь ОСОБА_1 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 7413 (сім тисяч чотириста тринадцять) гривень 49 копійок, а також витрати на правову допомогу у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства Українська залізниця на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство Українська залізниця, , місцезнаходження: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5.

Відповідно до ч.6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення, складено та підписано без проголошення 04 вересня 2023 року.

Суддя: М.Д. Власенко