Справа № 752/9604/22
Провадження № 2/752/2415/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17.04.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Ящук Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення заборгованості за договором купівлі- продажу,
у серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «Везем Шеппінг», у якому просив стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти, внесені в якості завдатку за попереднім договором купівлі -продажу транспортного засобу від 27.01.2021, у розмірі 205 275,00 грн, 3 % річних від простроченої суми у розмірі 3 070,69 грн, інфляційні втрати у розмірі 32 646,58 грн та витрати на правничу допмогу у розмірі 34 099,22 грн.
У відповідності до предмету попереднього договору, сторони зобов`язались до 31.05.2022 укласти основний договір з купівлі - продажу транспортного засобу марки Chevrolet, модель Cruze, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 . Продаж транспортного засобу вчинається за ціною у розмірі 205 275,00 грн., у тому числі ПДВ - 34 212,50 грн.
Позивач вказує, що він повністю виконанв свої зобов`язання за попереднім договором, та вніс в день укладення договору на розрахунковий рахунок ТОВ «Везем Шиппінг» грошові кошти у розмірі 205 275,00 грн 28.01.2022.
Вважає, що оскільки ТОВ «Везем Шиппінг» не виконало умови попереднього договору, та не вчинило жодних дій для укладення основного договору, а також ухиляється від будь-яких переговорів про досудове врегулювання спору щодо предмету попереднього договору, позивач має право вимагати повернення грошових коштів, сплачених ним у зв`язку із укладенням поперднього договору, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2022 відкрито провадження у справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено у справі підготовче судове засідання. Надано відповідачу строк на подання відзиву на позов.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.03.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження у відкрите судове засідання.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просив задовольнити позов у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував.
Судові повістки, що направлялися на адресу відповідача, про що свідчать конверти з рекомендованими повідомленнями, повернулися до суду без вручення адресату із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Ураховуючи дотримання приписів ст. 128 ЦПК України, суд вважає повідомлення відповідача про час розгляду справи належним.
Отже, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Будь - яких заяв, клопотань до суду від відповідача не надходило. Своїм право на подачу відзиву не скористався.
Беручи до уваги зазначене та відсутність заперечень сторони позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, без участі відповідача, що узгоджується із положеннями ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно статей 2, 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до частини першої, другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог частини першої ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з пунктами 4.1, 4.2 попереднього договору цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме з 27 січня 2021 і діє до 31 травня 2022 року, або до укладення основного договору. Термін дії договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін або за письмовим повідомленням від товариства до ОСОБА_1 , у разі виникнення обставин, які сторона не могла уникнути або подолати під час виконання зобов`язань, або перешкодою, що стали наслідком дій/обставин, що знаходяться поза контролем не виконуючої сторони.
Під час дії попереднього договору - 31 травня 2022 року, зміни щодо терміну його дії не вносилися.
За умовами пункту 1.2 попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 січня 2021 року, сторони мали укласти у майбутньому, але не пізніше 31 травня 2022 року договір купівлі продажу (основний договір) на обраний автотранспортний засіб автомобіль Chevrolet, модель Cruze, 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 . Продаж транспортного засобу вчинається за ціною у розмірі 205 275,00 грн., у тому числі ПДВ - 34 212,50 грн
Таким чином позивач, як замовник послуг за попереднім договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27 січня 2021 року, вчинив усі необхідних заходів для фінансування витрат і максимального сприяння відповідачу як виконавцю, щодо виконання взятих на себе зобов`язань.
Не зважаючи на виконані позивачем взяті на себе зобов`язання, ТОВ «Везем Шиппінг» договірні обов`язки не виконав - не уклав основний договір до 31 травня 2022 року (пункт 4.1 договору від 27 січня 2021 року), всупереч вимогам договору не забезпечив доставку автомобіля та ігнорує звернення (претензії) позивача щодо вимог про укладення договору про придбання транспортного засобу.
За встановлених судом обставин оспорений правочин є припиненим, адже відповідач умови попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу у встановлений строк не виконав, майно у власність позивача не передане.
За змістом частини першої ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Відповідно до вимог частини другої, третьої ст. 635 ЦК України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію його укладення.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до частини першої ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
Відповідно до частини другої ст. 635 ЦК України сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до умов попереднього договору між сторонами, договір купівлі-продажу повинен бути укладений до 31 травня 2022 року (п.4.1 договору), однак такий договір не укладено.
За змістом частини третьої ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, і одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
З огляду на викладене, на відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникнути на підставі договору купівлі-продажу.
Оскільки основний договір купівлі-продажу між сторонами не було укладено з вини відповідача, то сплачена позивачем сума в розмірі 205 275,00 грн є авансом, а тому за законом підлягає поверненню особі, яка її сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення основного договору.
Відповідно до положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки ТОВ «Везем Шиппінг» до 31 травня 2022 року не виконало зобов`язання за попереднім договором від 27 січня 2021 року, то у Товариства перед позивачем виник обов`язок з повернення авансового платежу, який був сплачений позивачем.
Тобто правовідношення, в якому у зв`язку із фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, є грошовим зобов`язанням, а тому відповідно на нього можуть нараховуватися інфляційні втрати та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 цього Кодексу (пункт 74 постанови).
Згідно зі ст.ст. 12,13 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд вважає, що відповідач допустив істотне порушення прав позивача, як сторони попереднього договору, оскільки останній позбавлений можливості отримати у власність обумовлений автомобіль певної марки та моделі, на що він розраховував при укладенні попереднього договору.
Доказів того, що ТОВ «Везем Шиппінг» повернуло кошти, які були сплачені позивачем за умовами попереднього договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27 січня 2021 року матеріали справи не містять, тому відповідно до частини другої ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню сума трьох відсотків річних у розмірі 3 070,69 грн та сума інфляційних втрат у заявленому позивачем розмірі - 32 646,58 грн.
Ураховуючи наведене, дослідивши наданий позивачем розрахунок, суд вважає, що його проведено правильно, з урахуванням положень вимог чинного законодавства, та він не спростований відповідачем, у зв`язку з чим суд бере його до уваги при визначенні розміру 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання.
Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу (правову) допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За таких обставин суд вбачає підстави для задоволення вимог про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 34 099,22 грн, з яких 10 000,00 грн понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу, 24 099,22 грн - гонорар успіху адвоката, що складає 10% ціни позову.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2 409,92 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 266, 273, 280 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Везем Шиппінг» про стягнення заборгованості за договором купівлі- продажу - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, на підставі заяви відповідача про перегляд заочного рішення.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 30 днів з моменту його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя