КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/2837/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 серпня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва в складі судді Арапіної Н.Є. постановлену в м. Київ 24 квітня 2023 року про залишення без розгляду заяви про стягнення витрат на правову допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання дій незаконними,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ) звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь МТСБУ витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Заяву мотивував тим, що на виконання вимог ст. 134 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що згідно п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України МТСБУ очікує понести судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. та просить розподілити витрати. 12 жовтня 2021 року відповідачем було укладено договір про надання правової допомоги № 4.1/12-10/2021 з адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП», на виконання умов якого відповідачем та адвокатським об`єднанням була укладена додаткова угода на ведення справ за позовом до МТСБУ, пунктом 1 якої визначено вартість правової допомоги 2000 грн., яка сплачується після підписання акту виконаних робіт. Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 2000 грн., які відповідач сплатить на виконання додаткової угоди № 785 до договору про надання правової допомоги № 4.1/12-10/2021 від 12 жовтня 2021 року.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року заяву МТСБУ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду.

Відповідач МТСБУ, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року та повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на ст. 133, 134, 137, 141 ЦПК України, вказував, що на виконання вимог ст. 134 ЦПК України представником відповідача у відзиві на позовну заяву зазначено, що згідно п. 8 ч. 3 ст. 178 ЦПК України МТСБУ очікує понести судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. Відповідні докази понесених судових витрат були подані разом з відзивом на позовну заяву, тобто до закінчення судових дебатів та вже з проханням розподілити судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України.

Наводив правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 05 квітня 2023 року в справі № 202/2163/21.

Зазначив, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що відповідачем було пропущено строк на подання заяви про стягнення судових витрат, позаяк МТСБУ були заявлені ці витрати з першою заявою по суті, а суд так і не розглянув вказану заяву.

Від позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, посилаючись на положення ст. 133, ч. 3 п. 1 ст. 270, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Вказував, що всупереч повідомлених в апеляційній скарзі обставин про те, що докази витрат на правничу допомогу були подані разом з відзивом на позовну заяву, в дійсності до відзиву на позовну заяву жодних доказів щодо понесених МТСБУ витрат на правничу допомогу надано не було. В апеляційній скарзі відповідач не вказав точної дати подання заяви про ухвалення додаткового рішення та не надав жодних доказів з підтвердженими фактами дати подання заяви.

Вказував, що представник МТСБУ також спирається на позиції Верховного Суду в справі № 202/2163/21 від 05 квітня 2023 року, в якій зазначено, що питання щодо розподілу судових витрат, понесених МТСБУ на правничу допомогу, під час розгляду справи не вирішено, проте про їх розподіл заявлено до закінчення судових дебатів, а відповідні докази подано у передбачених цивільним процесуальним законодавством строк, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про залишення без розгляду заяви представника МТСБУ про ухвалення додаткового рішення з підстав пропуску строку на подання відповідної заяви та доказів на її підтвердження.

Проте, аналізуючи апеляційну скаргу, відзив на позовну заяву та ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року, представником апелянта було заявлено докази у пропущений строк згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що не відповідає наведеній вище ситуації.

Учасники справи в судове засідання не з?явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення судових повісток-повідомлень.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи без розгляду заяву МТСБУ про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що 06 березня 2023 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду (а. с. 125), а заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача в порушення вимог ч. 6 ст. 142 ЦПК України подано 19 квітня 2023 року (а. с. 147), тобто з пропуском п`ятнадцятиденного строку з дня постановлення ухвали суду.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до МТСБУ, треті особи Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркс.Капітал», фізична особа-підприємець ОСОБА_2 про визнання дій незаконними.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2022 року відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 65).

13 жовтня 2022 року відповідач МТСБУ направив до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що повністю заперечує проти заявлених позовних вимог, оскільки вони є необґрунтованими, незаконними та не підлягають задоволенню. Також зазначив, що за вивчення та аналіз позовної заяви по справі, підготовки правової позиції по справі, подання відзиву на позовну заяву, участі адвоката у судовому процесі, у разі необхідності подання апеляційної та касаційної скарги відповідач планує понести судові витрати в розмірі 2000 грн. Просив в п. 5 прохальної частини відзиву розподілити судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України та стягнути з позивача витрати, які планує понести МТСБУ у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 1000 грн. (а. с. 88 - 113).

До відзиву додано копію договору № 4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права, укладеного 12 жовтня 2021 року МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП», за умовами якого, замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права. Згідно п. 5 договору, визначено вартість послуг і порядок оплати, а саме шляхом перерахування суми винагороди на рахунок виконавця на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, який складається виконавцем раз на місяць та передається замовнику у місяці, наступному за звітним, у двох екземплярах разом з матеріалами справи (а. с. 96 - 101).

Також до відзиву додано копію додаткової угоди № 785 від 29 липня 2022 року, відповідно до умов договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ, немайновий позов, вартість послуг 2000 грн.; оплата послуг виконавця в розмірі, який вказаний в п. 1 цієї угоди, здійснюється замовником шляхом безготівкового перерахунку коштів на поточний рахунок виконавця протягом п`яти банківських днів з дати підписання сторонами акту про виконані роботи (а. с. 103).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року, постановленою в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін позов ОСОБА_1 залишено без розгляду відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, в зв`язку з поданням заяви представника позивача про залишення позову без розгляду (а. с. 125).

19 квітня 2023 року МТСБУ звернулося до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат за позовом, який було залишено без розгляду, посилаючись на ст. 133, 134, 137, ч. 5 ст. 142, ч. 8 ст. 141, ч. 1 ст. 270, п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, та просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, судом враховується наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 133, 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У статті 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Загальне правило щодо розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду передбачено частиною третьою статті 142 ЦПК України, згідно з якою у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем

не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 199/9188/16-ц та від 07 липня 2021 року у справі № 554/4353/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву та подала попередній розрахунок таких витрат.

Водночас суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються у спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Вказані висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду щодо порядку стягнення витрат на правову допомогу, викладеною у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19).

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Залишаючи заяву МТСБУ про ухвалення додаткового рішення без розгляду, судом першої інстанції не враховано належним чином положення ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України в їх сукупності, зокрема, що вказаними нормами процесуального права не встановлено строку, в межах якого відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, а ч. 6 ст. 142 ЦПК України, якою встановлено п`ятнадцятиденний строк для вирішення питання про розподіл судових витрат в разі постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, визначає строк розгляду такої заяви саме для суду, а не для відповідача.

При цьому судом першої інстанції не надано належної оцінки тій обставині, що відповідач МТСБУ в жовтні 2022 року, тобто в межах строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, вже подавалась заява про розподіл судових витрат в розмірі 2000 грн. на правничу допомогу, які він очікує понести, в межах відзиву на позовну заяву, і до цієї заяви надано відповідні докази витрат, які відповідач має сплатити у зв`язку з розглядом справи (копію договору № 4.1/12-10/2021 про надання послуг в сфері права, укладеного 12 жовтня 2021 року МТСБУ та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП», та копію додаткової угоди № 785 від 29 липня 2022 року, відповідно до умов договору, замовником передано, а виконавцем прийнято завдання на ведення від імені замовника справи за позовом ОСОБА_1 до МТСБУ, немайновий позов, вартість послуг 2000 грн.).

Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє як безпідставні доводи відзиву на апеляційну скаргу, що представником відповідача було заявлено докази з пропуском строку, встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, а до відзиву на позовну заяву жодних доказів щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу не додано.

Апеляційний суд враховує, що визначення обсягу доказової бази, в тому числі на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, є безпосереднім правом кожного учасника справи, а вирішення питання щодо належності, допустимості, достовірності та достатності таких доказів належить до компетенції суду під час розгляду заяви щодо розподілу судових витрат по суті.

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду ухвалою від 06 березня 2023 року, суд першої інстанції вказану заяву МТСБУ від 13 жовтня 2022 року про розподіл судових витрат по суті не розглянув і питання розподілу судових витрат не вирішував, що спричинило необхідність для відповідача повторно звернутися з цим питанням, подавши заяву про ухвалення додаткового рішення від 19 квітня 2023 року, відтак апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції, що заява про ухвалення додаткового рішення подана з пропуском процесуального строку.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про прийняття даної заяви припустився надмірного формалізму, що може мати наслідком обмеження права відповідача на доступ до суду як елемента права на справедливий суд, а також принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, що є неприпустимим.

Крім того, залишаючи заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суд першої інстанції не зазначив, яку саме норму процесуального права він при цьому застосував, оскільки жодною із наведених судом першої інстанції в ухвалі від 24 квітня 2023 року норм ЦПК України залишення заяви без розгляду не врегульовано.

Враховуючи вищевикладене, ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року не можна вважати законною та обґрунтованою, а зроблені судом першої інстанції висновки щодо пропуску строку для подання відповідної заяви - передчасними та помилковими, такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та вимогах ч. 6 ст. 142, ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 квітня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.