Справа № 463/4494/16-ц
Провадження № 2/463/13/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мармаша В.Я.,

з участю секретаря судових засідань Заставної С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просила визнати житловий будинок загальною площею 140,9 кв.м (як сукупність будівельних матеріалів) на АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю сторін, здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачем право власності на частку та відповідачем право власності на частку житлового будинку загальною площею 140,9 кв.м (як сукупності будівельних матеріалів) на АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0376 га, наданої для обслуговування житлового будинку на АДРЕСА_1 . Позов з врахуванням наявних у справі заяв по суті спору мотивує тим, що вона за час перебування у шлюбі з відповідачем до отриманої у спадок останнім частини будинку площею 24 м.кв. спільно, за кошти сім`ї, зробили добудову. Після добудови будинок має площу 140 кв.м. Прибудову за час шлюбу вони не узаконили. На її звернення до відповідача з пропозицією про введення в експлуатацію здійсненого будівництва (перебудованого будинку) і його поділ, відповідач відмовляється. Враховуючи, що відповідачем було успадковано (з врахуванням фактичного поділу мировою угодою) тільки 24 кв.м. загальної площі, а теперішня фактична загальна площа домоволодіння складає 140,9 кв.м (що відображено на поверховому плані та експлікації до нього, виготовленому станом на 23 січня 2003 року) в двох поверхах, вважає, що її вклад в поліпшення отриманого спадку відповідача є значним, а тому, будинок як сукупність будівельних матеріалів є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідач у поданих до суду заявах по суті спору заперечив, просив в задоволенні позову відмовити з тих підстав, що в 1991 році ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї родички ОСОБА_3 за заповітом одну другу частину спадкового майна, про що свідчить Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 27.02.1991. Спадкове майно, на яке ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадшину за заповітом, складалося з трьох п`ятих частин будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходилось у АДРЕСА_1 , а саме: будинок цегляний А-І, що знаходився на земельній ділянці площею 600 кв.м. та складався в цілому з чотирьох кімнат житловою площею 47,6 кв.м. та кухні площею 7,8 кв.м.; цегляний сарай Б; дерев`яна вбиральня В; сітчата огорожа; металеві ворота; асфальтове мощення. Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова у справі № 2-304/94 від 16.05.1994 було затверджено мирову угоду між ним та ОСОБА_4 , за якою в користуванні ОСОБА_2 залишались кімната 1-5 площею 9,5 кв.м., кімната 1-6 площею 14,5 кв.м., що становить 2/5 долей будинку, земельна ділянка була розподілена між сторонами добровільно згідно долей на праві власності по заповіту: ОСОБА_2 3/10 долей. Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі на підставі Ухвали Личаківського районного суду м. Львова у справі № 2-304/94 від 16.05.1994 йому було видано Реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.11.1997 про належність йому на праві особистої власності 2/5 частин жилого будинку (будинковолодіння) АДРЕСА_1 . 07.09.1999 року на підставі ухвали 3-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів № 85 від 05.11.1998 (наказ № 421 від 20.10.1998) Департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівської міської Ради народних депутатів ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 50704006. Згідно зазначеного Державного акту йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0376 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку. Сусідка з будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_5 почала здійснювати реконструкцію частини будинку, в результаті чого будинок ОСОБА_2 зазнав значних руйнувань. Оскільки добровільно припинити будівельні роботи сусіди відмовлялись, здійснюючи підготовку документів для подачі до суду, в жовтні 2004 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського філіалу Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІ Проектреконструкція» з замовленням про надання технічних висновків щодо стану будівлі АДРЕСА_1 . Згідно висновків цієї експертної установи внаслідок будівництва і реконструкції будинку АДРЕСА_2 порушена цілісність конструкцій: розірваний напружений пояс, зруйнована підпірна стінка, порушений даховий балочний зв`язок, знищено частину покрівлі, пошкоджено димовентканал та димовентиляційний блок. Зазначені вище пошкодження будинку змусили ОСОБА_2 здійснити необхідні будівельні роботи, щоб повернути будинку конструктивну стійкість. В серпні 2005 року ОСОБА_2 отримав технічні умови № 19/1853-05 на реконструкцію газопостачання з встановленням конвектора парапетного типу взамін кахельної пічки. В вересні 2005 року експертним висновком Державного підприємства «Західний експертно-технічний центр» було підтверджено відповідність проекту газифікації будинку АДРЕСА_1 вимогам нормативних актів з питань охорони праці. В зв`язку з відсутністю необхідних коштів та в зв`язку з погіршенням сімейних стосунків в період з 2005 по 2012 рік ОСОБА_2 фактично було припинено ремонтно-будівельні роботи. В 2008 році ним було зроблено спробу відновити ремонтно-будівельні роботи та 10.07.2008 укладено з ТзОВ «Реконструкція» договір № 2008/7 на виготовлення кошторисної документації на реконструкцію будинку на АДРЕСА_1 . Було виготовлено локальний кошторис та відомість ресурсів до локального кошторису. Однак до ремонту не дійшло. На той час реконструкція будинку була здійснена лише на третину (збудовано лише коробку з надбудовою). На початку 2012 року, знаючи про наміри дружини розлучитися з ОСОБА_2 та виїхати до Австрії, останній відновив свою діяльність з проведення реконструкції будинку. В січні місяці 2012 року спеціалістами розроблено проектно-кошторисну документацію для завершення реконструкції будинку, визначено приблизну вартість ремонтно-будівельних робіт. Отримавши кредит в Приватбанку, та з інших доходів фінансування, скориставшись послугами ТзОВ «Львівпромліс», в період з червня 2012 року до листопада 2012 року було закінчено бетонно-мулярські роботи та значна кількість оздоблюваних робіт. Всі витрати по будівельним роботам та закупівлі будматеріалів були понесені ОСОБА_2 . Так, за послуги будівельної організації в 2012 році ним було сплачено 91193.70 грн. В зв`язку з хворобою батька, з січня 2013 року по вересень 2013 року ОСОБА_2 перебував в м. Хабарівську. Оскільки процеси оформлення документів, реконструкції будинковолодіння є тривалими в часі та потребували значних витрат, до 2016 року ОСОБА_2 продовжував самовільно розпочату в 2005 році реконструкцію. Крім зазначених вище коштів, ОСОБА_2 було витрачено в період 2012, 2014-2016 рік більше 70 тисяч гривень. З наведеного слід зробити висновок про те, що більшість ремонтно-будівельних робіт здійснені за власні кошти ОСОБА_2 в період, коли він вже ні фактично, ні формально не перебував з позивачем ОСОБА_1 в сімейних відносинах. Дана обставина підтерджується висновком судово-будівельної експертизи. Оскільки позивач ставить питання про визнання за нею права власності на належний ОСОБА_2 будинок з самовільною добудовою та на земельну ділянку, належну ОСОБА_2 на праві приватної власності, та оскільки позивач не ставить вимоги про визнання права власності на будівельні матеріали, що використані в процесі самовільної реконструкції, то з наведених вище правових підстав такий позов є безпідставним.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з аналогічних викладеним у позовній заяві та інших заявах по суті спору підстав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з аналогічних викладеним у поданих ним заявах по суті спору підстав.

Позовна заява надійшла до суду 29.09.2016. Ухвалою суду від 03.10.2016 відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17.05.2017 у справі за клопотанням представника відповідача у справі призначено будівельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинено. 01.06.2018 справу передано на розгляд цьому складу суду. Після повернення справи з експертної установи ухвалою суду від 12.11.2018 поновлено провадження у справі за правилами загального позовного провадження, справу прийнято до розгляду цим складом суду, розпочато підготовче провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 11.12.2019 закрито підгтовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Сторонами подано заяви по суті спору. Всі наявні у справі докази надані сторонами або отримані за їх клопотанням судом.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справа не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (попереднє прізвище в шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 ) та відповідач ОСОБА_2 31 жовтня 1987 року уклали шлюб, що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу Серії НОМЕР_2 . У 2012 році шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_3 від 17 січня 2012 року.

У 1991 році ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї родички ОСОБА_3 за заповітом одну другу частину спадкового майна, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим 27.02.1991.

Спадкове майно, на яке ОСОБА_2 було видано Свідоцтво про право на спадшину за заповітом, складалося з трьох п`ятих частин будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходилось у АДРЕСА_1 , а саме: будинок цегляний А-І, що знаходився на земельній ділянці площею 600 кв.м. та складався в цілому з чотирьох кімнат житловою площею 47,6 кв.м. та кухні площею 7,8 кв.м.; цегляний сарай Б; дерев`яна вбиральня В; сітчата огорожа; металеві ворота; асфальтове мощення.

Ухвалою Личаківського районного суду м.Львова у справі № 2-304/94 від 16.05.1994 було затверджено мирову угоду між ним та ОСОБА_4 , за якою в користуванні ОСОБА_2 залишались кімната І-5 площею 9,5 кв.м., кімната 1-6 площею 14,5 кв.м., що становить 2/5 долей будинку, земельна ділянка була розподілена між сторонами добровільно згідно долей на праві власності по заповіту: ОСОБА_2 3/10 долей.

Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки на підставі на підставі Ухвали Личаківського районного суду м. Львова у справі № 2-304/94 від 16.05.1994 йому було видано Реєстраційне посвідчення серії НОМЕР_1 від 18.11.1997 про належність йому на праві особистої власності 2/5 частин жилого будинку (будинковолодіння) АДРЕСА_1 .

07.09.1999 на підставі ухвали 3-ї сесії 3-го скликання Львівської міської ради народних депутатів № 85 від 05.11.1998 (наказ № 421 від 20.10.1998) Департаментом землеустрою та планування забудови міста Львівської міської Ради народних депутатів ОСОБА_2 було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ЛВ 50704006. Згідно зазначеного Державного акту йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0376 га за адресою: АДРЕСА_1 для обслуговування спірного житлового будинку.

Розпорядженням Личаківської районної адміністрації ЛМР від 09 січня 2003 року № 14 завершено розподіл будинковолодіння на АДРЕСА_1 на 2 будинковолодіння: за будинковолодінням (колишньою часткою у 2/5 будинковолодіння) залишено поштову адресу АДРЕСА_1 , а іншому будинковолодінню (колишній частці у 3/5 будинковолодіння) присвоєно нову адресу: АДРЕСА_3 .

Згідно висновків Львівського філіалу Державного науково-дослідного та проектно-вишукувального інституту «НДІ Проектреконструкція» внаслідок будівництва і реконструкції будинку АДРЕСА_2 порушена цілісність конструкцій: розірваний напружений пояс, зруйнована підпірна стінка, порушений даховий балочний зв`язок, знищено частину покрівлі, пошкоджено димовентканал та димовентиляційний блок.

В період перебування у шлюбі сторони за рахунок коштів сім`ї, оскільки протилежне ними не доведено, спільно самочинно (без отримання відповідних дозволів та погодженого проекту на реконструкцію) здійснили реконструкцію будинку із прибудовою до своєї частини будинку, внаслідок чого відповідно до технічного паспорту від 2003 року на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , площа будинку з прибудовою становила 140,9 кв.м. замість 24 м.кв. до реконструкції будинку.

Спірною між сторонами є обставина щодо обсягу будівельних робіт, які були здійснені сторонами в період та після розірвання шлюбу (після 2012 року).

Суд погоджується із дводами сторони позивача, що будівельні роботи із реконструкції будинку на АДРЕСА_1 в цілому були проведені за спільні кошти в період перебування сторін у шлюбі, оскільки технічні характеристики будинку були повністю сформовані станом на 2003 рік, що підтверджується даними Технічного паспорту складеного 23.01.2003.

З приводу тверджень відповідача про те, що основні роботи були здійснені ним самостійно вже після розірвання шлюбу, то такі доводи, на думку суду, не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами.

Так, у справі призначено та проведено судову оціночно-будівельну та будівельно-технічну експертизу. У висновку експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Ілляшя В.В. від 31.10.2018 № 2735/2736 визначено роки проведення будівельно-ремонтних робіт по розширенню житлового будинку АДРЕСА_1 та вартість будівельних матеріалів, будівельно-монтажних робіт у визначені періоди часу.

Відповідно до відповіді на запит представника позивача до Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз щодо можливості експертним шляхом встановити давність будівельних робіт листом від 15.01.2019 № 116 повідомлено, що експертним шляхом встановити давність проведення будівельних робіт не надається можливим у зв`язку з відсутністю методики визначення давності побудови споруд.

Допитаний у судовому засіданні експерт ОСОБА_7 підтвердив, що не існує методики для встановлення давності робіт, тому він проводив експертизу за наявними у справі письмовими доказами, що підтверджується текстом висновку від 31.10.2018 № 2735/2736, згідно якого судовим експертом при проведенні дослідження використано письмові докази, надані відповідачем ОСОБА_2 , зокрема, договір на виконання ремонтно-будівельних робіт від 04.06.2012 із ТзОВ «Львівпромліс» з додатками, згідно якого будівельно-ремонтні роботи тривали з червня 2012 року по 26.10.2012 року та звіт від 20.01.2012 оцінювача СПД ОСОБА_8 .

Суд погоджується із доводами сторони позивача, що вказані документи викликають сумнів з приводу їх достовірності та суперечать іншим дослідженим судом доказам, а тому висновки суду щодо встановлених фактичних обставин справи не можуть ґрунтуватись на цих доказах.

Так, як вбачається з копії ухвали Господарського суду Львівської області від 21.03.2012 року у справі № 5015/762/12 01.03.2012 порушено провадження про банкрутство ТзОВ «Львівпромліс», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, призначено арбітражного керуючого. Постановою господарського суду Львівської області від 20.09.2012 у справі № 5015/762/12 ТзОВ «Львівпромліс» визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру. Дані обставини виключають можливість укладення та виконання цього договору, оскільки підрядник не міг проводити господарську діяльність та не міг приймати оплату за надані послуги, як зазначено відповідачем. До того ж уповноваженою представляти підприємство особою міг бути виключно арбітражний керуючий, а не особа, яка зазначена в договорі.

Крім того, відповідно до інформації про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у розділі «Види діяльності» зазначено код КВЕД 46.73, тобто оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, й ТзОВ «Львівпромліс» не здійснювало такої діяльності як виконання будівельно-ремонтних робіт. Зазначена обставина підтверджується також листом ГУ статистики у Львівській області від 26.02.2019, згідно якого станом на 04.06.2012 ТзОВ «Львівпромліс» було включено в ЄДРПОУ з видами економічної діяльності за КВЕД-2005: оптова торгівля деревиною, лісопильне та стругальне виробництво, просочування деревини; а також листом Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області від 13.02.2019, згідно якого в Реєстрі дозвільних документів відсутня інформація щодо отримання ТзОВ «Львівпромліс» ліцензій на будівельні роботи.

Із листа Фонду державного майна України від 11.03.2019 вбачається, що ФОП ОСОБА_8 мав право на проведення незалежної оцінки майна, про що вправі був складати звіт про оцінку майна. Разом з тим, для складення проектно-кошторисної документації йому необхідно було мати кваліфікаційний сертифікат відповідального виконавця окремих робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єктів архітектури, що видається Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства. З додатків до Звіту від 20.01.2012 вбачається, що оцінювач ОСОБА_8 такого сертифікату не мав, а тому не вправі був складати проектно-кошторисну документацію на проведення ремонтно-будівельних робіт.

Доводи сторони відповідача щодо проведення ним основних будівельних робіт після розірвання шлюбу спростовуються також показаннями позивача, допитаної як свідок, та показаннями свідка ОСОБА_2 , спільної доньки сторін, яка пояснила, що після 2012 року батьком жодних ремонтних робіт не проводилося. Все, що є зробленим у будинку, було закінчено орієнтовно до 2005 року. У 2002 році, коли їй було 10 років, в неї у цьому будинку вже була готова її особиста кімната. До того ж її батько ніде не працював, а кошти, необхідні для проведення будівельних робіт, переважно оплачувала її мати.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (аналогічні положення містить і норма частини третьої статті 368 ЦК України).

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та ін.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21)).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Таким чином, правові підстави для поділу самочинно реконструйованого будинку із прибудовою за адресою: АДРЕСА_1 як самостійного об`єкту нерухомого майна відсутні. Виходячи із підстав і мотивів, які зазначені у позовній заяві, оскільки відсутні правові підстави для поділу житлового будинку, й такий як самостійний об`єкт нерухомого майна не виник, а тому відсутні правові підстави для поділу земельної ділянки, яка була надана відповідачу для його обслуговування.

Що стосується можливості часткового задоволення позову та поділу між сторонами матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна), та які, як встановлено судом, належать сторонам на праві спільної сумісної власності й частка сторін в яких, оскільки не доведено протилежного, є рівною, суд виходить із наступного.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, в разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Виходячи із сукупності доказів, які були зібрані в ході судового розгялду справи, суд позбавлений можливості ухвалисти рішення щодо розподілу між сторонами будівельних матеріалів і обладнання, оскільки ними не доведено конкретний вид та ринкову вартість будівельних матеріалів використаних в будівництві станом на час розгляду справи судом.

Так, питання складу будівельних матеріалів, які були використані під час реконструкції спірного будинку, та їх вартості станом на час розгляду справи судом не було предметом експертного дослідження. Предметом судової будівельно-технічної експертизи були питання щодо визначення вартості будівельних робіт, що не може бути предметом поділу між сторонами, та вартості в різний період, однак не на час розгляду справи судом, будівельних матеріалів і обладнання, які були використані під час самочинної реконструкції будинку.

Натомість питання щодо складу та загальної ринкової вартості будівельних матеріалів та обладнання використаних у реконструції будинку станом на час розгляду справи судом (без врахування вартості тих матеріалів, які були використані в будівництві будинку до його самочинної реконстукції) не було предметом експертного дослідження та не підтверджується іншими дослідженими судом доказами. Виходячи із вищенаведеного, правових підстав для задоволення позову суд не вбачає.

А тому керуючись ст.ст. 12-13, 137, 259, 265 ЦПК України, ст.ст. 16, 331, 368, 372, 376, 391 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 63, 70 СК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Повний текст рішення складений і підписаний 04.09.2023.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером: АДРЕСА_4 (ос.);

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків під реєстраційним номером: АДРЕСА_5 (ос.).

Суддя Мармаш В. Я.