ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5755/23 Справа № 183/933/19 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д.І. Суддя у 2-й інстанції - Канурна О. Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Канурної О.Д.,

суддів: Космачевської Т.В., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Керімової-Бандюкової Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року у справі №183/933/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи: ОСОБА_3 , Новомосковська міська рада, Комунальне підприємство «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про виділ нерухомого майна в натурі, визнання права власності на нерухоме майно (суддя першої інстанції Городецький Д.І.), -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи: ОСОБА_3 , Новомосковська міська рада, Комунальне підприємство «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про виділ нерухомого майна в натурі, визнання права власності на нерухоме майно, яку в подальшому уточнив.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що на підставі договору дарування від 15 липня 2015 року, ОСОБА_3 подарувала, а він, ОСОБА_1 прийняв у дар 13/100 часток двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І., право власності зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 9, рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 22873886 від 15 липня 2015 року.

ОСОБА_1 зазначає у позові, що його право власності у вигляді 13/100 часток двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , деталізоване як: кафе-бар, літ.Б загальною площею 186,3 кв.м., ганок площею 8,3 кв.м., ганок площею 2,8 кв.м.

Так, ОСОБА_3 була власником 13/100 часток двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та кафе-баром, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі протоколу від 18.04.2013 р. № 08/219/13/А-28н-1 проведення прилюдних торгів; свідоцтва про придбання майна від 16.05.2013 р., посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Носенко А.Г.

Співвласниками двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром є:

- ОСОБА_2 , якому 20/100 об`єкту нерухомості належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 20.03.2006 р. та 35/100 об`єкту нерухомості належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 20.03.2006 р.;

- Акціонерне товариство «Мегабанк», якому 32/100 об`єкту нерухомості належить на підставі рішення від 14.01.2020 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації Дніпропетровської обласної ради» Дворецької Ю.О. про державну реєстрацію за Акціонерним товариством «Мегабанк» права власності (індексний номер: 47295337 від 11.06.2019 року) на об`єкт нерухомого майна.

Згідно висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 766/18 від 16 жовтня 2018 року, виготовленого Комунальним підприємством «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», двоквартирний будинок з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 може бути поділено згідно часток співвласників на окремі об`єкти нерухомості.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд першої інстанції виділити ОСОБА_1 в натурі зі спільної часткової сумісної власності у двоквартирному будинку з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 будівлю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 право власності на будівлю «Кафе-Бар» загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , без прийняття в експлуатацію нерухомого майна; стягнути солідарно з відповідачів витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи ОСОБА_3 , Новомосковська міська рада, Комунальне підприємство «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про виділ нерухомого майна в натурі, визнання права власності на нерухоме майно, задоволено.

Виділено ОСОБА_1 в натурі 13/100 частин нерухомого майна у двоквартирному будинку з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерному товариству «Мегабанк», а саме - будівлю «Кафе-Бар»,загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м., ганок пл. 8,3 кв.м., ганок пл. 2,8 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю «Кафе-Бар», загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м., ганок пл. 8,3 кв.м., ганок пл. 2,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк» на двоквартирний будинок з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «Мегабанк» право спільної часткової власності на двоквартирний будинок з оздоровчим комплексом «Терми» (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) 116/500 об`єкта за ОСОБА_2 , а саме: приміщення оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 287,4 кв.м., ганок пл.86,9 кв.м., міст, частина дворового покриття І - 59 кв.м.

2) 203/500 об`єкта за ОСОБА_2 , а саме - квартири АДРЕСА_2 загальною площею 503,7 кв.м, житловою площею 213,9 кв.м, навісу «а1», ганка - 11,0 кв.м, альтанки «З» - 9,4 кв.м, сарай «І», басейну, огорожі №2, частини огорожі №3 - 110,6 кв.м, частина дворового покриття І - 246,6 кв.м, частини дворового покриття ІІ - 100,2 кв.м.

3) 181/500 об`єкта за Акціонерним товариством «Мегабанк», а саме на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 448,9 кв.м, житловою площею 194,5 кв.м, ганок - 4,3 кв.м, навіс «а», літній торгівельний майданчик «В», літній бар «В1», туалет «Г», котельня «Д», альтанка «Е», вольєр «Ж», частина огорожі №3 - 110,6 кв.м, частина дворового покриття І - 108,8 кв.м, частина дворового покриття ІІ - 87,2 кв.м.

Залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк» - ворота №1, дворове покриття І і ІІІ- 235, 8 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1768,75 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Мегабанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1768,75 грн.

Не погодившись з указаним рішенням суду, відповідач - Акціонерне товариство «Мегабанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не дослідив усіх передбачених нормою матеріального права юридичних (доказових) фактів, наявність чи відсутність яких впливає на остаточний результат справи, та дослідив факти, не передбачені такою нормою. Прогалина у встановленні істотних для справи обставин або дослідження обставин, не передбачених нормою матеріального права, котра підлягає застосуванню, обумовлена неправильним установленням предмету доказування.

Апелянт посилається на те, що судом неповно з`ясовано обставини у справі щодо спільної часткової власності, права співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, а також щодо технічної можливості такого виділу.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджену Наказом Міністерства з питань житловокомунального господарства України 18.06.2007 № 55.

Відповідно до п. 1.2. зазначеної Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна.

Відповідно до п. 3.10. Розділу 3 «Розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна та порядок виділу в натурі частки з нерухомого майна» Інструкції суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Натомість, предметом дослідження в судовому засіданні був засіб доказування у вигляді Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 766/18 від 16 жовтня 2018 року, виготовленого Комунальним підприємством «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради».

Технічна можливість виділу частки має підтверджуватися засобом доказування у формі саме Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, а не Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

В оскаржуваному Рішенні судом зроблено висновок про технічну можливість виділу частки на підставі неналежного та недопустимого доказу, а саме Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 766/18 від 16 жовтня 2018 року, виготовленого Комунальним підприємством «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради». Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження технічної можливості виділу частки з об`єкта нерухомого майна.

Оскільки позивач посилається на Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 766/18 від 16 жовтня 2018 року, виготовленого Комунальним підприємством «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», то згідно з п. 2.6. Інструкції Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, має містити такі дані, зокрема, який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою.

Зокрема, аналогічна вимога висувається і до Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, який є належним доказом в справах про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (за умови недосягнення згоди між співвласниками щодо такого виділу та, відповідно, відсутності укладеного договору між співвласниками про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна).

Згідно інформації, отриманої з Публічної кадастрової карти земельна ділянка за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомого майна ( АДРЕСА_1 не сформована та не має присвоєного кадастрового номера.

Таким чином, матеріали справи та оскаржуване рішення свідчать про те, що позивачем не надавались ані до Комунального підприємства «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради», ані до суду докази, які б підтверджували право власності (користування) земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який знаходиться в спільній частковій власності, що є додатковою підставою для визнання Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 766/18 від 16 жовтня 2018 року неналежним та недопустимим доказом.

Предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу.

При цьому, позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.

Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, з системного аналізу Розділу 3 «Розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна та порядок виділу в натурі частки з нерухомого майна» Інструкції, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, ст. 358, ст. 364 ЦК України можна зробити висновок, що право позивача на звернення до суду за захистом свого майнового права шляхом виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності виникає лише тоді, коли між співвласниками не досягнуто домовленостей про такий виділ, тобто є спір про право.

Позивач не звертався до АТ «Мегабанк» для отримання згоди на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом укладення відповідного договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна, у відповідності до положень ч. 4 ст. 364 ЦК України. До суду позивачем також не надавались відповідні докази, а судом належним чином не з`ясовувались обставини відсутності звернень позивача до АТ «Мегабанк» з пропозицією укласти відповідний договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна.

У відзиві ОСОБА_2 також було зазначено, що позивач не звертався до нього з питань виділу частки нерухомого майна.

Судом також не встановлено порушень прав позивача саме відповідачем АТ «Мегабанк» та не наведено нормативного обґрунтування такого порушення.

Таким чином, оскільки, правовою підставою для звернення до суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення права позивача з боку відповідача АТ «Мегабанк», тому відсутність порушеного права позивача є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Також, апелянт зазначає про те, що АТ «Мегабанк» було позбавлене права надати свої зауваження щодо виділу майна. Крім того, з тим виділом та перерозподілом часток, які здійснені відповідно до оскаржуваного рішення АТ «Мегабанк» категорично не погоджується та вважає їх незаконними. Оскаржуваним рішенням порушуються права АТ «Мегабанк» як співвласника об`єкта нерухомого майна.

Крім того, в порушення ч. 3 ст. 364 ЦК України за ОСОБА_1 визнано право власності на будівлю «Кафе-Бар», загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м., ганок пл. 8,3 кв.м., ганок пл. 2,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та одночасно залишено в загальному користуванні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк» - ворота №1, дворове покриття І і ІІІ- 235, 8 кв.м. Оскільки ворота №1, дворове покриття І і ІІІ- 235, 8 кв.м були складовими об`єкта нерухомого майна, що знаходиться в спільній частковій власності, а ОСОБА_1 виділено в натурі 13/100 частин нерухомого майна у двоквартирному будинку з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерному товариству «Мегабанк», а саме - будівлю «Кафе-Бар», загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м., ганок пл. 8,3 кв.м., ганок пл. 2,8 кв.м., то для ОСОБА_1 як співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припинилося.

Крім того, суд оскаржуваним рішенням припинив право спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк» на двоквартирний будинок з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Суд своїм рішенням в порушення норм матеріального права припинив право спільної часткової власності на ворота №1, дворове покриття І і ІІІ- 235, 8 кв.м, змінивши правовий статус на майно загального користування.

Також, апелянт посилається на те, що оскаржуваним рішенням визнано за позивачем визнано право власності на будівлю «Кафе-Бар», загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м., ганок пл. 8,3 кв.м., ганок пл. 2,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з розділом І Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого і введеного в дію наказом Держстандарту України від 17 серпня 2000 р. № 507.

Споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт.

Будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устатковання, тварин, рослин, а також предметів.

До будівель відносяться: житлові будинки, гуртожитки, готелі, ресторани, торговельні будівлі, промислові будівлі, вокзали, будівлі для публічних виступів, для медичних закладів та закладів освіти та т. ін.

Отже, поняття будівлі та житлові будинки, ресторани, торговельні будівлі співвідносяться як загальне та приватне (спеціальне).

Таким чином, на позивача як власника будівлі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » загальною площею 186,3 кв.м., основною площею 160,5 кв.м., ганок пл. 8,3 кв.м., ганок пл. 2,8 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , згідно оскаржуваного рішення, не розповсюджується право спільної сумісної власності на ворота №1, дворове покриття І і ІІІ- 235, 8 кв.м, оскільки об`єкт права власності не є квартирою та нежитловим приміщенням у багатоквартирному будинку в розумінні ч. 2 ст. 382 ЦК України.

Отже у суду відсутні правові підстави для надання права користування ворота №1, дворове покриття І і ІІІ- 235, 8 кв.м., співвласниками яких в результаті виділу частки стали ОСОБА_2 та АТ «Мегабанк», без належно оформленої згоди цих співвласників. Оскаржуваним рішенням суд вчинив незаконне та непропорційне втручання в право власності АТ «Мегабанк» ще й поклавши на АТ «Мегабанк» додаткові зобов`язання у вигляді сплати судового збору.

Крім того, судом в рішенні невірно встановлені обставини справи щодо права власності АТ «Мегабанк» на частку в спільному майні.

Так, в рішенні судом встановлено, що «32/100 об`єкту нерухомості належить Акціонерному товариству «Мегабанк» на підставі рішення від 14.01.2020 року державного реєстратора Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації « Дніпропетровської обласної ради» Дворецької Ю.О. про державну реєстрацію за Акціонерним товариством «Мегабанк» права власності…».

Але відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підставою для реєстрації права власності на об`єкт за АТ «Мегабанк» є рішення 27295337 від 11.06.2019 11:49:07.

Враховуючи вищевикладене, апелянт зазначає про те, що суд використав свої дискреційні повноваження, не з`ясувавши чи було порушено АТ «Мегабанк» суб`єктивне майнове право позивача, позбавивши співвласників об`єкта нерухомого майна здійснити виділ частки позивача в позасудовому порядку на підставі відповідного договору. Так, судом було здійснено непропорційне втручання в право приватної власності інших співвласників цього об`єкта нерухомого майна.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2023 року справа була витребувана з суду першої інстанції.

29 травня 2023 року цивільна справа надійшла до апеляційного суду.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 червня 2023 року поновлено Акціонерному товариству «Мегабанк» строк на апеляційне оскарження рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано сторонам строк для подання відзиву.

Копію ухвали про відкриття провадження апелянт, представник апелянта, представник позивача та третя особа КП «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» ДОР» отримали 02 червня 2023 року на свої електронні адреси.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 червня 2023 року справу призначено до розгляду.

Копію ухвали про призначення справи до розгляду апелянт, представник апелянта, представник позивача та третя особа КП «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» ДОР» отримали 20 червня 2023 року на свої електронні адреси.

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 30 серпня 2023 року позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином відповідно до статті 130 ЦПК України, що підтверджується довідкою Укрпошти (а.с. 241).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 30 серпня 2023 року третя особа ОСОБА_3 не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 233).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 30 серпня 2023 року представник третьої особи - Новомосковської міської ради не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 234).

В судове засідання Дніпровського апеляційного суду 30 серпня 2023 року представник третьої особи - Комунального підприємства «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою (а.с. 236).

Заслухавши головуючого суддю, вислухавши пояснення представника Акціонерного товариства «Мегабанк» - адвоката Кульбій Кухар Ю.В., пояснення відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Акціонерного товариства «Мегабанк» підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обгрунтованість рішення у цивільній справі.

Проте, вказаним вимогам рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року не відповідає.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 2 вказаної вище статті, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції послався на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Проте, з вказаним висновком суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується, виходячи з наступного.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Із матеріалів справи вбачається, що на підставі договору дарування від 15 липня 2015 року, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар 13/100 часток двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом «Терми» та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3 договору дарування зазначений опис об`єкта, який подарований - кафе-бар, літ.Б загальною площею 186,3 кв.м., ганок площею 8,3 кв.м., ганок площею 2,8 кв.м., що складає 13/100 часток двоквартирного будинку з оздоровчим комплексом « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та кафе-баром (об`єкт житлової нерухомості), що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено, що договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Заверуха Н.І., право власності ОСОБА_1 зареєстроване у Державному реєстрі прав на нерухоме майно за № 9, рішення про державну реєстрацію прав індексний номер 22873886 від 15 липня 2015 року.

Із матеріалів справи вбачається, що співвласниками об`єкту нерухомого майна є:

1)20/100 об`єкту належать ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 20.03.2006 р. на приміщення оздоровчого комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 287,4 кв.м, ганок пл.86,9 кв.м, міст, частина дворового покриття І пл.59 кв.м.

Частина дворового покриття І, дворове покриття ІІІ загальною площею 235,8 кв.м, ворота № 1 заходяться в загальному користуванні.

2)35/100 об`єкту належать ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 20.03.2006 р. на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 503,7 кв.м, житловою площею 213,9 кв.м, навіс «а1», ганок пл.11,0 кв.м, альтанка «З» пл.9,4 кв.м, сарай «І» 4,6 кв.м, водний басейн, огорожа №2, частина огорожі №3 пл.110,6 кв.м, частина дворового покриття І пл.246,6 кв.м, частина дворового покриття ІІ пл.100,2 кв.м.

Частина дворового покриття І, дворове покриття ІІІ загальною площею 235,8 кв.м, ворота №1 заходяться у загальному користуванні.

3)32/100 об`єкту нерухомості належить Акціонерному товариству «Мегабанк», на підставі рішення від 14.01.2020 р. державного реєстратора Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації « Дніпропетровської обласної ради» Дворецької Ю.О. про державну реєстрацію за Акціонерним товариством «Мегабанк» права власності (індексний номер: 47295337 від 11.06.2019 року) на об`єкт нерухомого майна, на квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 448,9 кв.м, житловою площею 194,5 кв.м, навіс «а», ганок пл. 4,3 кв.м, літній торгівельний майданчик «В» площею 93,3 кв.м, ганок пл.3,1 кв.м, літній бар «В1» пл.14,6 кв.м, туалет «Г» пл.9,3 кв.м, котельня «Д» площею 13,3 кв.м, альтанка «Е» пл. 29,0 кв.м, вольєр «Ж» пл. 27,7 кв.м, частина огорожі №3 пл.110,6 кв.м, огорожа №5 пл. 64,7 кв.м, частина дворового покриття І пл.108,8 кв.м, частина дворового покриття ІІ пл. 87,2 кв.м, дворове покриття ІV пл. 37,3 кв.м.

Частина дворового покриття І, дворове покриття ІІІ загальною площею 235,8 кв.м, ворота № 1 заходяться у загальному користуванні.

4)13/100 об`єкту належать ОСОБА_1 згідно до договору дарування від 15.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу р.№ 475, зареєстрованого в ДРРПНМ за р. №9 на кафе-бар «Б» загальною площею 186,3 кв.м, ганок пл. 8,3 кв.м, ганок пл.2,8 кв.м.

Частина дворового покриття І, дворове покриття ІІІ загальною площею 235,8 кв.м, ворота № 1 заходяться у загальному користуванні.

Частиною 1 статті 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Частиною 1 статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як вбачається із частини 4 вказаної вище статті, договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року № 55, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за № 774/14041.

Як вбачається із пункту 1.2 вказаної вище Інструкції, Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (додаток 1) або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2).

Пунктом 3.10 вказаної вище Інструкції передбачено, що суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з

об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів

нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

В матеріалах справи є Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна Комунального підприємства «Новомосковське міське БТІ «ДОР» від 16 жовтня 2018 року № 766/18, де вказано, що за технічними показниками об`єкт може бути поділено (а.с. 13 14).

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як вбачається із частини 3 вказаної вище статті, договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Технічна можливість виділу частки майна може підтверджуватися Висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (Додаток 2 до Інструкції), а не Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (Додаток 1 до Інструкції).

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Питання щодо поділу майна, що є у спільній частковій власності, врегульовано статтею 367 ЦК України, у відповідності до якої майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Вказане вище співпадає з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.06.2022 року у справі № 495/3521/18.

Як вбачається із частини 1 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 3 вказаної вище статті, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до частини 2 вказаної вище статті, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 3 вказаної вище статті передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Як вбачається із частини 1 статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною 2 вказаної вище статті, питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача, поняття «поділ» та «виділ» рахував тотожними.

Крім того, згідно пункту 2.6 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна (Додаток 1) має містити, зокрема, який документ підтверджує право власності (користування) земельною ділянкою.

Згідно інформації, отриманої з Публічної кадастрової карти земельна ділянка за адресою місцезнаходження об`єкта нерухомого майна (Дніпропетровська область., АДРЕСА_1 не сформована та не має присвоєного кадастрового номера.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували право власності (користування) земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який знаходиться у спільній частковій власності.

Вказане вище свідчить про те, що Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна № 766/18 від 16 жовтня 2018 року є неналежним та недопустимим доказом.

Відповідно до пункту 3.10. розділу 3 «Розрахунок часток у спільній власності на об`єкти нерухомого майна та порядок виділу в натурі частки з нерухомого майна» Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, суб`єкт господарювання готує Висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єкта нерухомого майна або договору про виділ частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до вказаної вище Інструкції, виготовлення Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (додаток 2) здійснюється саме для укладення договору про виділ частки з об`єкта нерухомого майна.

Право позивача на звернення до суду за захисто свого майнового права шляхом виділу в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності виникає лише тоді, коли між співвласниками не досягнуто домовленостей про такий виділ, тобто є спір про право.

Із матеріалів справи не вбачається того, що позивач звертався до ОСОБА_2 та Акціонерного товариства «Мегабанк» для отримання згоди на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності шляхом укладення відповідного договору про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна у відповідності до положень частини 4 статті 364 ЦК України.

На підставі викладеного вище, Дніпровський апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із частини 2 вказаної вище статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на відповідача.

Відповідно до виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 25.04.2023 року, Акціонерним товариством «Мегабанк» за подання апеляційної скарги сплачено 5306,25 грн. (а.с. 241), які підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Мегабанк» задовольнити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 жовтня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Мегабанк», треті особи: ОСОБА_3 , Новомосковська міська рада, Комунальне підприємство «Новомосковське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» про виділ нерухомого майна в натурі, визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Мегабанк» () витрати по сплату судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5306 (п`ять тисяч триста шість) грн. 25 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді: О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська

О.В.Халаджи

Повний текст постанови складений 04 вересня 2023 року

Суддя: О.Д.Канурна