Справа № 139/286/23
Провадження № 22-ц/801/1565/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н.В.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2023 рокуСправа № 139/286/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Сала Т. Б., Копаничук С. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 30 травня 2023 року в смт. Муровані Куриловці суддею цього суду Тучинською Н.В., дата складання його повного тексту 30 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи його тим, що сторони із 26 листопада 2011 року до 18 лютого 2022 року перебували у зареєстрованому шлюбі, у якому в них народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. В добровільному порядку вирішити питання з приводу сплати відповідачем коштів на утримання дітей сторонам не вдалось.

Пославшись на вказані обставини, позивач просила стягнути суд з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання до суду позову до досягнення дітьми повноліття.

30 травня 2023 року рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області даний позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на синів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством гарантованого мінімуму, щомісячно, починаючи із 11 квітня 2023 року до досягнення дітьми повноліття. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення змінити, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей з 1/2 до 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше встановленого законодавством гарантованого мінімуму, щомісячно, починаючи із 11 квітня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. Зокрема скаржник посилається на те, що судом не враховано, що він надає матеріальну підтримку онкохворому батьку та на його утриманні перебуває вагітна дружина, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , їх батьками є сторони у справі, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 24 липня 2012 року, НОМЕР_2 від 13 січня 2015 року та НОМЕР_3 від 13 січня 2015 року (а. с. 3-5).

18 січня 2022 року рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у цивільній справі №139/965/21 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 26 листопада 2011 року (а. с. 6-7).

25 грудня 2022 року ОСОБА_2 уклав шлюб зі ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 (а. с. 33).

10 квітня 2023 року старостою Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області видана довідка №50 про те, що ОСОБА_1 , 1985 року народження, проживає по АДРЕСА_1 . Разом з нею проживають її сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 8).

09 травня 2023 року новій дружині відповідача видана довідка КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» в тому, вона знаходиться під наглядом у жіночій консультації з терміном вагітності 33 тижні (а. с. 35).

16 травня 2023 року АТ КБ «Приват Банк» видані дублікати чеків, з яких видно, що ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 сплачувались кошти з лютого 2022 року по березень 2023 року щомісячно (а. с. 21-32).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України).

За умовами ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. ст. 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частинами 1, 3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За положеннями ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Суд першої інстанції, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дітей, у тому числі й щодо їх утримання, дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, встановивши вказані обставини, зокрема, що діти сторін у справі проживають разом із позивачем, що він одружився з іншою жінкою, яка на час вирішення спору є вагітною, а також, те що відповідач доказів, які підтверджують розмір його доходу, не надав, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів, який є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін у справі, становить 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше встановленого законодавством гарантованого мінімуму.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не врахована та обставина, що ОСОБА_2 надає матеріальну підтримку онкохворому батьку не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки доказів, які б підтверджували те, що відповідач несе додаткові витрати на утримання свого батька скаржником суду не надано.

Доводи ОСОБА_2 з приводу того, що на його утриманні перебуває вагітна дружина, що є підставою для зменшення розміру аліментів є необґрунтованими, оскільки зміна сімейного стану - народження в майбутньому другої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження№ 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Поруч з цим, ОСОБА_2 у випадку погіршення свого майнового стану, зміни сімейного стану не позбавлений можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про зменшення розміру сплачуваних аліментів. Вказане право закріплене у ст. 192 СК України.

При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 відомостей про незадовільний стан його здоров`я не надано, а також наявність обов`язку у позивача не тільки у матеріальному забезпеченні дітей, а ще й у постійному їх вихованні, контролі, що потребує значних зусиль, зважаючи при цьому на кількість спільних дітей сторін у справі.

Таким чином, скаржником не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього будь-яких інших обставин, за яких він не змозі виконувати обов`язок зі сплати аліментів на своїх дітей у визначеному рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2023 року розмірі.

Всі інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 30 травня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

С. Г. Копаничук