КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/3024/23 Головуючий у 1 інстанції: Саламон О.Б.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Голікової Оксани Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в :

У березні 2023 року скаржник ПАТ «Укргазбанк» звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві, в якій просив:

- визнати причини пропуску строку для подання скарги поважними та поновити строк;

- визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Ярмоленко К.Ю. від 30 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання судового наказу № 2 н-215, виданого 27.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» боргу в сумі 23 511,25 грн.;

- зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві відновити виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу № 2 н-215, виданого 27.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» боргу в сумі 23 511,25 грн.

Скаргу обґрунтовував тим, що 27.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» боргу в сумі 23 511,25 грн.

13.01.2023 року з Автоматизованої системи виконавчих проваджень банку стало відомо, що 30.06.2017 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», однак, як вбачається з виписки рахунку, кошти на рахунок АБ «Укргазбанк» не надходили.

В подальшому подано скаргу на дії державного виконавця.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.01.2023 року скаргу залишено без розгляду через відсутність доказів поважності пропущення строків на оскарження дій державного виконавця та роз`яснено право на повторне звернення до суду з даною скаргою.

Вказував, що банк не знав і не міг знати про порушення його права, зважаючи на невиконання державним виконавцем обов`язку щодо своєчасної відправки документів виконавчого провадження, а також, враховуючи те, що в рахунок погашення заборгованості кошти до банку не надходили.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі адвоката Голікової О.В. - представника ПАТ «Акціонерного банку «Укргазбанк» з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким скаргу задовольнити повністю.

Скаргу обгрунтовує тим, що банком вживалися заходи, щоб дізнатись про стан виконавчого провадження, зокрема, 19.11.2020 року було подано заяву щодо надання інформації про виконавче провадження, яка була отримана, однак жодної відповіді банку не надходило. Крім того, після введення на території України карантину виконавчі служби обмежили прийом громадян і, як наслідок, можливість отримання інформації щодо ходу виконавчого провадження.

Вважає, що вищезазначене вказує на поважність причин пропуску строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Таким чином, рішення суду, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, фактично не виконане, а тому дії державного виконавця шодо закінчення виконавчого провадження є неправомірними.

Вказує, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів виконання рішення суду, а відтак оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню.

Натомість, з виписки з особового рахунку вбачається факт відсутності такого виконання.

Звертає увагу, що суд дійшов висновку про фактичне виконання судового наказу виключно з голослівних тверджень Державного виконавця, оскільки копій платіжних доручень, про які йдеться в запереченнях, до суду не надано. Також, незрозумілим є те, що платіжні доручення виконавець надати не має можливості через знищення виконавчого провадження, а переписку з Банком надає. Та разом з тим, державним виконавцем надаються лише листи без підтвердження відправки їх Банку.

Отже, ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі ч.9 ст.39 Закону України «Про виконавце провадження» за відсутності фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, серед іншого, позбавляє банк можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь та становить втручання у право на мирне володіння майном.

Апелянт звертає увагу також на те, що АБ «Укргазбанк» є підприємством, більше 90% акцій якого, належить державі. Своїми діями державний виконавець завдає прямих збитків Державі Україна в особі АБ «Укргазбанк».

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали скарги не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при відкритті виконавчого провадження.

Проте, такі висновки не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

13.01.2023 року Банком було ухвалено постанову ВП №30591869 про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9. ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» від 30.06.2017 року.

Про те, як вбачається з виписки/особового рахунку, доданого до скарги, кошти на рахунок АБ «УКРГАЗБАНК» не надходили.

Отже, Банком подано скаргу на дії державного виконавця з клопотанням про визнання поважними причин пропуску та поновлення строку на оскарження дій державного виконавця, виходячи з наступного:

Згідно з ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Проте, всупереч вищевказаному оскаржувана постанова на адресу Банку не надходила. Дана обставина не спростовується матеріалами справи і належними доказами.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

З роз`яснень, наведених у п.20 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вбачається, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (ч.5 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»).

Як стверджує апелянт, постанову про закінчення виконавчого провадження банк отримав лише 13.01.2023 року, зокрема, через бездіяльність Державного виконавця і невчинення ним дій щодо надсилання документів у встановленому законом порядку та у встановлені строки.

Так як на рахунок погашення заборгованості кошти не надходили, то Банк був переконаний, що державним виконавцем вчиняються дії щодо виконання судового наказу.

В постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі №755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Шевченко проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh V. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року).

Банком вживалися заходи, щоб дізнатися про стан виконавчого провадження. Зокрема, 19.11.2020 року було подано заяву щодо надання інформації про виконавче провадження, яка була отримана, однак жодної відповіді Банку не надходило. Крім того, після введення та території України карантину виконавчі служби обмежили прийом громадян і, як наслідок, можливість отримання інформації щодо ходу виконавчого провадження. Вищезазначене вказує на поважність причин пропуску строку для подання скарги на дії державного виконавця.

Бездіяльність щодо належного надсилання документів стягувачу та неправомірні дії щодо закінчення виконавчого провадження без достатніх підстав (в даному випадку без фактичного виконання рішення) стала наслідком неналежного виконання державним виконавцем своїх обов`язків, а також відсутністю належного контролю зі сторони керівництва відділу.

За статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. '

Зважаючи на викладене, в діях Державного виконавця вбачаються порушення п.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", де зазначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених Законом України "Про виконавче провадження", неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Також, ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає вичерпний перелік підстав для закінчення виконавчого провадження. Зокрема, частиною дев`ятою статті передбачено таку підставу для закінчення виконавчого провадження як фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Пунктом 21 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5, встановлено, що у разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби коштів, стягнутих з боржника, достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавець після підготовки розпорядження державного виконавця, передбаченого п.13 розділу VII цієї Інструкції, виносить постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону. За п.9 ч.1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом

Відповідно до ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» грошові суми, стягнуті з боржника, зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. Стягувачу - фізичній особі стягнуті з боржника кошти перераховуються виконавцем на зазначений у заяві про примусове виконання рішення рахунок у банку або іншій фінансовій установі (заяві про зміну реквізитів рахунку у банку або іншій фінансовій установі) чи надсилаються на адресу стягувача поштовим переказом не пізніше наступного робочого дня з дня надходження таких коштів на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця. В постанові про закінчення виконавчого провадження від 30.06.2017 року зазначалось, що виконавче провадження закінчене у зв`язку з повним та фактичним виконанням рішення. Проте, кошти стягувачу не були перераховані.

Отже, рішення суду, на підставі якого здійснювалось виконавче провадження, фактично не виконане, а тому дії державного виконавця щодо закінчення виконавчого провадження є неправомірними.

Матеріали виконавчого провадження не містять доказів виконання рішення суду, а відтак оскаржувана постанова є неправомірною та підлягає скасуванню.

З виписки особового рахунку вбачається факт відсутності такого виконання.

Згідно з п.57 «Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 року №75 інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку, запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).

За п.59 вищевказаного Положення Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: 1) особові рахунки та виписки з них;...

Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, в даному випадку відсутність у виписці інформації про зарахування коштів у рахунок погашення заборгованості вказує на відсутність фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а відтак і на неправомірність дій щодо закінчення виконавчого провадження та ухвалення відповідної постанови.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його корить, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст.11 Першого протоколу. Відповідно необгрунтована тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (справа Ю.М. Іванов проти України).

Суд дійшов висновку про фактичне виконання судового наказу виключно з непідтверджених тверджень Державного виконавця, оскільки копій платіжних доручень, про які йдеться в запереченнях, до суду не надано. Крім того, платіжні доручення виконавець надати не має можливості через знищення виконавчого провадження, а переписку з Банком надає. Проте, державним виконавцем надаються лише листи без підтвердження відправки їх Банку.

Отже, ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі ч.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» за відсутності фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, серед іншого, позбавляє Банк можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його корить та становить втручання у право на мирне володіння майном.

АБ «УКРГАЗБАНК» є підприємством, більше 90 відсотків акцій якого належать державі. Своїми діями державний виконавець завдає прямих збитків Державі Україна в особі АБ «УКРГАЗБАНК».

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати, в тому числі, на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржувана ухвала не відповідає.

За правовою позицією Конституційного Суду України, викладеною у п.9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно з п.3.2 п.3 рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 року №11- рп/2012 право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист.

За змістом абз.3 п.п.3.1 п.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 року №11-рп/2007 перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку має гарантувати відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі встановив обставини, що мають значення для справи та не було доведено обставини, які суд вважав встановленими, зокрема щодо фактичного виконання Судового наказу, що потягло за собою невідповідність висновку суду, викладеному у судовому рішенні та фактичним обставинам справи.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо задоволення апеляційної скарги Голікової О.В. - представника ПАТ «Акціонерного банку «Укргазбанк», скасування ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року та задоволення скарги ПАТ «Акціонерного банку «Укргазбанк» на дії державного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Голікової Оксани Володимирівни - представника Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 09 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» на дії державного виконавця, заінтересовані особи: Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головний державний виконавець Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), боржник ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Ярмоленко Катерини Юріївни від 30 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження щодо примусового виконання судового наказу №2н-215, виданого 27.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» боргу в сумі 23 511,25 грн.

Зобов`язати Оболонський відділ державної виконавчої служби у місті Києві відновити виконавче провадження щодо примусового виконання судового наказу № 2н-215, виданого 27.03.2009 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» боргу в сумі 23 511,25 грн.

Стягнути з Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві (04212, м. Київ, вул. М. Тимошенка (нова назва Л. Лук`яненка), 2-Д, 1й під`їзд, 4 поверх) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерного банку «Укргазбанк» () судових збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: