Справа №486/280/22
Провадження 22-ц/812/962/23 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Постанова

Іменем України

04 вересня 2023 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Лівінського І.В., Локтіонової О.В.,

із секретарем Калашник А.О.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_1 ,

- відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області, ухваленого 20 червня 2023 року під головуванням судді Волкової О.І., в приміщенні цього ж суду, о 09 год. 49 хв., повний текст рішення суд склав 23 червня 2023 року, у справі № 486/280/22, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою,

в с т а н о в и л а:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовувала наступним.

Вона є власником частини квартири АДРЕСА_1 .

Співвласником іншої частки цієї ж квартири є її донька відповідачка по справі.

Ураховуючи, що поділ квартири в натурі є неможливим технічно, відповідачка ухиляється від своїх обов`язків по утриманню квартири, сплаті комунальних платежів, тому вона вважала за доцільне встановити порядок користування приміщеннями спірної квартири та покласти обов`язок на ОСББ розподілити особові рахунки на оплату комунальних платежів між нею та відповідачкою відповідно встановленого порядку користування житловим приміщенням.

08 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву в якій відмовилась від позовних вимог в частині покладення обов`язку на ОСББ про розподіл рахунків, просила, визначити порядок користування квартирою, виділивши у її користування житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 16,0 кв м. з лоджією 1,8 кв м.

У користуванні відповідачки залишити житлову кімнату АДРЕСА_2 , площею 11,6 кв м, вбудовану шафу 0,7 кв.м.

У загальному користуванні залишити коридор 7,6 кв м, вбиральню 1,3 кв м, ванну кімнату 2,7 кв м, кухню площею 9,0 кв м.

ОСОБА_2 проти позову заперечувала та посилаючись на правові висновки, викладені у постанові ВС від 20 січня 2020 року, у справі № 711/8946/18, зазначала, що у суду відсутні підстави для покладення обов`язку на ОСББ щодо відкриття окремих особових рахунків до встановлення між сторонами порядку користування квартирою. Вважала, що питання розподілу особових рахунків є наслідком вирішення питання щодо встановлення порядку користування спірною квартирою.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову посилався на те, що позовна вимога про виділення в користування позивачці кухню суперечить вимогам діючого законодавства, тому не може бути задоволена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати та постановити нове судове рішення, яким встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 наступним чином:

-у користування ОСОБА_1 виділити житлову кімнату АДРЕСА_3 , площею 16,0 кв.м з лоджією 1,8 кв.м;

-у користуванні відповідачки залишити житлову кімнату № 3, площею 11,6 кв.м, вбудовану шафу 0,7 кв.м;

-у загальному користуванні залишити коридор 7,6 кв.м, вбиральню 1,3 кв.м, ванну кімнату 2,7 кв.м, кухню площею 9,0 кв.м.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 квітня 1996 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві власності по частці кожній квартира АДРЕСА_1 .

Квартира має загальну площу 50,4 кв. м, складається з двох кімнат жилою площею 27,6 кв. м, у тому числі: одна кімната - 11,6 кв. м, друга кімната - 16,0 кв. м, коридор 7,6 кв. м, кухня 9,0 кв. м, вбиральня - 1,3 кв. м, ванна кімната - 2,7 кв. м, вбудована шафа 0,7 кв. м, лоджія - 1,8 кв. м.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 321 ЦК України).

За правилами частин першої - другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Таким чином, порядок користування житловим приміщенням, яке належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли таке приміщення відповідає за розміром часткам цих осіб у житловому приміщенні.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна в натурі для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд може виділити в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року № 6-1500цс15.

Спірна квартира є двокімнатною, загальною площею 50,4 кв. м, житловою площею 27,6 кв. м, жилі кімнати є ізольованими, зазначена у технічному паспорті на квартиру кімната АДРЕСА_3 має площу 16,0 кв. м та прилеглу до неї лоджію площею 1,8 кв. м, а житлова кімната № 3 має площу 11,6 кв. м, інші приміщення (кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор та вбудована шафа) є у квартирі по одній одиниці.

Виділення у відособлене користування кожному із співвласників частини квартири, яка б відповідала їх ідеальним часткам є неможливим.

Позивачка, наполягаючи на задоволенні позову, просила надати їй у користування кімнату з прилеглою до неї лоджією, а відповідачці надати у користування іншу житлову кімнату, та вбудовану шафу, розташовану у коридорі, а решту приміщень у квартирі, крім вбудованої шафи, залишити у спільному користуванні сторін.

За запропонованим позивачкою варіантом відхилення не є значним (лише 5,5 кв. м площі), при цьому поділ майна для припинення права спільної часткової власності не здійснюється і такий правовий режим майна зберігається.

Тому, враховуючи інтереси кожної із сторін, колегія суддів вважає за можливе встановити між сторонами у справі запропонований ОСОБА_1 порядок користування спірною квартирою, за яким позивачці виділити в особисте користування кімнату площею 16,0 кв. м і лоджію площею 1,8 кв.м, а відповідачці виділити кімнату площею 11,6 кв. м і надати у користування вбудовану шафу площею 0,7 кв.м.

Такий порядок буде відповідати інтересам сторін, оскільки кожен із співвласників отримає в особисте користування окрему житлову кімнату та не позбавляється користування необхідними в такому випадку іншими приміщеннями квартири.

Слід зазначити, що при визначенні порядку користування жилим приміщенням, колегія враховує також фактичне користування приміщенням, що склалося між співвласниками та не порушує їх прав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою вказані обставини, не дав належної правової оцінки доказам та вимогам, заявленим позивачкою в уточненій позовній заяві, не звернув уваги, що позивачкою не ставилось питання про виділення у її користування кухні спірної квартири, а тому помилково вважав, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування житловим приміщення.

Тому відповідно до пунктів 1, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК є підстави для скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення, яким позов ОСОБА_1 про встановлення порядку користування зазначеною квартирою задовольнити.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою (вимога немайнового характеру) сплачено 992 грн 40 коп. судового збору. При подачі нею апеляційної скарги сплачено 1489 грн 50 коп. судового збору.

Оскільки вимоги ОСОБА_1 задоволено та з врахуванням того, що між сторонами визначено порядок користування жилим приміщенням, колегія вважає, що судові витрати підлягають поділу в рівних частках.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381 -384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме:

виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату № 2 площею 16,0 кв. м та прилеглою до неї лоджією площею 1,8 кв. м;

виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату № 3 площею 11,6 кв. м та вбудовану шафу площею 0,7 кв.м.

Кухню площею 9,0 кв.м, ванну кімнату площею 2,7 кв.м, вбиральню площею 1,3 кв.м, коридор площею 7,6 кв.м залишити у користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 1 240 грн 50 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий

Судді:

_____________________

Повний текст судового рішення виготовлено 05.09.2023 р.