Справа № 461/544/23 Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/811/1040/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Ванівського О.М.

суддів:Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Цьони С.Ю.,

з участю: апелянта ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської районної ради Львівської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

В січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської районної ради Львівської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказував на те, що 11.09.2001 pоку, відповідно до розпорядження № 48-3/7, позивач був призначений на посаду директора комунального підприємства «Ортеп» з 12 вересня 2001 р. Розпорядженням № 50-3/5 від 02.12.2002 року з позивачем в односторонньому порядку було розірвано контракт від 10.10.2001 р. і звільнено його з посади директора комунального підприємства «Ортеп» з 03 грудня 2002 р. В грудні 2002 р. позивачем було подано позовну заяву в Радехівський районний суд про поновлення на посаді директора КП «Ортеп» та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу. 26.10.2009 року суд виніс рішення про часткове задоволення позовних вимог. Згідно рішення від 26.10.2009 р., Радехівський районний суд видав виконавчий лист по справі 2-129 від 02.11.2009 року. Позивач вказує, що Кам`янка-Бузька районна рада не видавала йому трудову книжку та не провела розрахунку за весь час його роботи на підприємстві і лише під час розгляду справи в Радехівському суді в 2007 р., Кам`янка-Бузька районна рада повернула позивачу трудову книжку без жодного запису, починаючи з 1 грудня 1997 р., після чого трудову книжку позивачем було передано в Радехівський суд для винесення рішення про зобов`язання внести відповідні записи. Позивач зазначає, що винесене Радехівським судом в 2009 році рішення та видача виконавчого листа від 02.11.2009 року свідчать про те, що трудова книжка не була належним чином оформлена (не було жодного запису). Позивач зазначає, що лише в 2009 році трудова книжка була оформлена в.о. директора КП «Ортеп» Благітко Я. із записом про те, що позивач був звільнений в 2002 році. На думку позивача, Кам`янка-Бузька районна рада не виконала вимог закону, не видала працівнику належно оформлену трудову книжку в день звільнення, а передоручила це зробити п. ОСОБА_3 , який днем звільнення записав 03.12.2002 р. Позивач вказує, що записи повинні були бути зроблені власником підприємства Кам`янка-Бузькою районною радою та із записом, що звільнення проведено в 2009 р. На переконання позивача, днем звільнення слід вважати день видачі йому повторно трудової книжки 02.11.2009 pоку, яка так і не була належно оформлена згідно до вимог закону. Приймаючи до уваги вищенаведене, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з Львівської районної ради на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки та його індексації за період з 1 січня 2008 р. по 31 листопада 2009 р. в сумі 227 911 грн; зобов`язати Львівську районну раду провести належне оформлення трудової книжки. Днем звільнення вважати 02 листопада 2009 pоку, що являється днем видачі виконавчого листа.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 20 березня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Львівської районної ради Львівської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків , викладених у ньому обставинам справи.

Зазначає, що висновок суду про те, що позивач скористався своїм правом та отримав виплати на підставі ст. 116, 117 КЗпП України є помилковими, оскільки він отримав виплати за період з 02.02.2002р. по 27.04.2007 року, а заявлений позов в 2023 році передбачає стягнення за період з 01.01.2008 року по 26.10.2009 року.

Неправомірним є твердження, що Львівська районна рада провела повний розрахунок з ОСОБА_1 , оскільки за період з 01.01.2008 року по 26.10.2009 року жодної виплати не було здійснено.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задоволити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_2 на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Львівська районна рада провела повний розрахунок із ОСОБА_1 , а заявлена позивачем сума в цій справі у розмірі 227 911 грн. є безпідставною та неправомірною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що розпорядженням № 48-3/7 від 11.09.2001 pоку ОСОБА_1 був призначений на посаду директора комунального підприємства «Ортеп» з 12 вересня 2001 р.

Розпорядженням № 50-3/5 від 02.12.2002 року було розірвано контракт від 10.10.2001 р. з ОСОБА_1 і звільнено його з посади директора комунального підприємства «Ортеп» з 03 грудня 2002 року.

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області, Комунального підприємства «Ортеп», в якому просив поновити його на посаді директора Комунального підприємства «Ортеп»; стягнути нараховану та невиплачену заробітну плату за час перебування на посаді директора Комунального підприємства «Ортеп»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час затримки видачі трудової книжки в сумі 24133 грн.; стягнути моральну шкоду в сумі 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; зобов`язати Кам`янка-Бузьку районну раду провести належне оформлення трудової книжки.

Постановою Радехівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2009 року позов задоволено частково. Зобов`язано Кам`янка-Бузьку районну раду Львівської області внести записи в трудову книжку ОСОБА_1 відповідно до Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року, а саме: внести запис про призначення на посаду директора Старояричівського спецавтотранспортного підприємства № 1305 з 01.12.1997 року; внести запис про відміну наказу Представництва ФДМУ № 34 від 28.11.1997 року «Про призначення на посаду директора Старояричівського спецавтотранспортного підприємства № 1305 ОСОБА_1 »; внести запис про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Старояричівського спецавтотранспортного підприємства № 1305 згідно рішення Бродівського районного суду Львівської області від 28.03.2000 року; внести запис про увільнення ОСОБА_1 з посади директор КП Старояричівського САТП-1305 та призначення його на посаду КП «Ортеп»; внести запис про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Ортеп»; внести інші необхідні записи, які підлягають внесенню до трудових книжок працівників відповідно до Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників». Стягнуто з Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області на користь ОСОБА_1 44352 грн. 50 коп. з нарахуванням індексації за весь час затримки заробітної плати. В решті частини позову відмовлено.

Відповідно до вказаного рішення від 26.10.2009 р., Радехівським районним судом Львівської області було видано виконавчий лист по справі 2129 від 02.11.2009 року.

Ухвалою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2010 року постанову Радехівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2009 року у справі № 2а-129/09 скасовано та закрито провадження у справі.

Трудова книжка ОСОБА_1 оформлена в.о. директора КП «Ортеп» Благітко Я. із записом, що ОСОБА_1 був звільнений в 2002 році.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кам`янка-Бузької районної ради Львівської області про стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати з урахуванням індексу інфляції за 2000-2020 роки.

Рішенням Перемишлянського районного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 449/1536/20, яке 17 лютого 2022 року залишене без змін Львівським апеляційним судом, з Львівської районної ради Львівської області стягнуто на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну та індексацію у розмірі 87 548 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 43 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23 697 (двадцять гри тисячі шістсот дев`яносто сім) гривень 94 коп.

Таким чином, Перемишлянський районний суд задовольнив вимогу позивача, в тому числі про нарахування середнього заробітку за весь час затримки видачі трудової книжки, а саме з 02.02.2002 року по 27.04.2007 року.

Перемишлянський районний суд встановив, що кількість робочих днів фактичної затримки в період з 02 грудня 2002 року по 27 квітня 2007 року (день фактичного повернення трудової книжки) склала 1121 днів, що в сумі дорівнює 23 697 гривень 94 коп., і саме ця сума підлягла стягненню в якості середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати.

Вищевказані суми, з урахуванням інфляції, були стягнуті за період з 18.04.2000 року по 2020 рік.

На підставі рішення Перемишлянського районного суду від 16 вересня 2021 року у справі № 449/1536/20, Львівська районна рада Львівської області повністю виплатила ОСОБА_1 вказану суму, а саме заробітну та індексацію у розмірі 87 548 (вісімдесят сім тисяч п`ятсот сорок вісім) гривень 43 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23 697 (двадцять три тисячі шістсот дев`яносто сім) гривень 94 коп.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993 «Про трудові книжки», трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях, а при звільненні працівника трудова книжка видається йому під розписку в журналі обліку.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (надалі Інструкція), передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

За приписами ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника; трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 2.21-1 Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58, трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб-суб`єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов`язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведеним приписами кореспондують положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, за якими у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З наведених нормативно-правових положень вбачається, що трудові книжки працівників юридичних осіб зберігаються на підприємствах, в установах й організаціях як документи суворої звітності, а трудові книжки найманих працівників фізичної особи підприємця після оформлення мають зберігатись безпосередньо у працівників.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції, власник або уповноважений ним орган, зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 2.27 Інструкції передбачено, що днем звільнення працівника вважається останній день роботи.

Згідно з ч.3, ч.4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтями 12 і 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Встановлено, що 27 квітня 2007 року реорганізована Кам`янка-Бузька районна рада повернула трудову книжку ОСОБА_1 , що підтверджується поштовим конвертом.

На засіданні Перемишлянського районного суду у справі № 449/1536/20 позивач ствердив, що свою трудову книжку віддав керівнику фонду державного майна ще 01.12.1997 року при прийнятті його на роботу і лише 27.04.2007 року Кам`янка-Бузька районна рада видала йому трудову книжку та не провела розрахунку за весь час його роботи на підприємстві, а тому зарплату слід було нараховувати по 2007 рік.

Доказів того, що ОСОБА_1 повторно скеровував у Кам`янка-Бузьку районну рада трудову книжку та отримав її в 2009 році матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання позивача на постанову Радехівського районного суду Львівської області від 26 жовтня 2009 року є необґрунтованим, оскільки вказана постанова була скасована ухвалою колегії суддів Львівського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2010 року.

Враховуючи, що Львівська районна рада Львівської області повністю виплатила ОСОБА_1 заробітну та індексацію у розмірі 87 548 гривень 43 копійок та середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 23 697 гривень 94 коп. за весь час затримки видачі трудової книжки, а саме з 02.02.2002 року по 27.04.2007 року та окрім того в процесі виконання перебуває рішення Галицького районного суду від 12.10.2022 року, яким стягнуто з Львівської районної ради на користь ОСОБА_1 суму індексації заробітної плати в розмірі 67339 грн. в період з 2000 року по 2020 року та моральну шкоду у розмірі - 6500 (шість тисяч п`ятсот) грн., колегія суддів вважає вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 20 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.