Номер провадження: 88-ц/813/9/23
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Нечитайло А.Ю.,

представника ОСОБА_1 адвоката Гусарова О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гусарова Олександра Леонідовича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про визнання свідоцтва про право власності недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року,

встановив:

27.02.2017 року ОСОБА_1 як співпозивач у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 звернувся з позовом до Держави України, в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» (далі - ДП «ОМТП») про визнання свідоцтва про право власності недійсним, згідно якого просив: визнати недійсним свідоцтво від 24.12.2015 року про право власності на будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 17.12.2015 року за договором дарування йому було передано у власність 1/2 частину нежитлових приміщень загальною площею 457,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . Після набуття права власності ОСОБА_1 не здійснював будь-яких дій, спрямованих на відчуження вищевказаного майна. Втім, до складу майна відповідачів, а саме пасажирського павільйону, загальною площею 1215 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , ввійшла частина майна позивача.

Позов ОСОБА_1 було прийнято до провадження разом з первісним позовом ОСОБА_4

11.0.2017 року первісний позивач у справі ОСОБА_4 замінила своє прізвище на « ОСОБА_5 », що підтверджується Свідоцтвом про заміну імені (т.2, а.с.205).

В результаті розгляду цивільної справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено, а позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24.12.2015 року на будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року, в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , ДП «ОМТП» подало апеляційну скаргу.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.06.2017 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2017 року було залишено без змін.

ДП «ОМТП» подало касаційну скаргу на вказане рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 10.05.2018 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2017 року, в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , було скасовано, справу в зазначеній частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2, а.с.108-113).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 року позов ОСОБА_1 було задоволено (т.3, а.с.160-164).

Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 24.12.2015 року, індексний номер: 50768685, видане державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Шушулковим М.Д., державі Україні, в особі Міністерства інфраструктури України, на об`єкт нерухомого майна будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215,0 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі ДП «ОМТП» ставило питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 року, та постановлення нового - про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Постановою Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року апеляційну скаргу ДП «ОМТП» було задоволено, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15.10.2019 року скасовано, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України, в особі Міністерства інфраструктури України, ДП «ОМТП», третя особа ОСОБА_2 , про визнання свідоцтва про право власності недійсним, відмовлено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ДП «ОМТП» судовий збір у сумі 4353,50 грн. (т.5 а.с.161-169).

Постановою Верховного Суду від 18.03.2021 року касаційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, постанова Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року залишена без змін (т.6, а.с.57-63).

26.07.2022 року в Одеському апеляційному суді зареєстрована заява представника ОСОБА_1 адвоката Гусарова О.Л. про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року за нововиявленими обставинами (т.6, а.с.72-74).

Заява обґрунтована тим, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2021 року закрито кримінальне провадження за № 000004 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України. При цьому судом встановлено, що фактичне розташування будівель та споруд (об`єктів), розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1 , не відповідає даним, які вказані в технічному паспорті від 25.06.2014 року. Посилаючись на те, що кримінальне провадження закрито за нереабілітуючими обставинами, яким встановлено факт фальшивості письмових доказів, та звільнено особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, заявник просив поновити йому строк для подання вказаної заяви та про її задоволення.

В своїх запереченнях на вказану заяву ДП «ОМТП» та Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України, яке раніше мало назву Міністерство інфраструктури України, відповідно від 01.02.2023 року та від 02.02.2023 року, просять заяву залишити без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року та відсутність правових підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами (т.6, а.с.115-116, 123-124).

У зв`язку зі звільненням головуючого у справі судді ОСОБА_7 у відставку з посади судді, відповідно до рішення Вищої ради правосуддя № 126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року, з урахуванням службової записки у даній справі про заміну судді-доповідача, на підставі п. 3.9 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу в Одеському апеляційному суді, затверджених рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2018 року (із змінами та доповненнями), протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.04.2023 року визначено інший склад суду: головуючий той же суддя Сегеда С.М., судді: Громік Р.Д., Комлева О.С. (т.6, а.с.150).

Розгляд справи проведений 30.08.2023 року, у відкритому судовому засіданні, за участю представника ОСОБА_1 адвоката Гусарова О.Л., у відсутність інших учасників справи, які були належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.6, а.с. 175-182), однак до суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Перевіривши доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, заслухавши доповідача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення заяви, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

За змістом наведених правових норм необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.

Тобто, нововиявленою може бути визнана лише та обставина, яка існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення рішення, проте не була відома заявнику, а підставою перегляду є наявність обставини, що може істотно вплинути на вирішення справи. Не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судом у процесі розгляду справи.

He вважаються нововиявленими обставинами нові докази, які виявлені після постановлення рішення суду, а також зміна правової позиції суду в інших подібних справах.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи питання щодо принципу правової визначеності, що передбачає дотримання принципу «res judicata», та відступу від принципу правової визначеності, Європейській Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях, в тому числі щодо України, констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. п.46 рішення ЄСПЛ у справі «Устименко проти України», п.п.51,52 рішення у справі «Рябих проти Росії», п.31 рішення у справі «Марушин проти Росії», п.61 рішення у справі «Брумареску проти Румунії»),

Відстоюючи принцип правової визначеності, як у випадках перегляду судових актів у порядку нагляду (див. рішення ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Рябих проти Росії»), так і у випадках перегляду справ у зв`язку з нововиявленими обставинами (див. рішення у справах «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України», п.п. 42-48), ЄСПЛ вважає доцільним слідувати тій же логіці, коли цей основоположний принцип підривається за допомогою інших процесуальних механізмів, таких як продовження строку на оскарження.

Погоджуючись з відступом національного суду від принципу правової визначеності, який передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто остаточності судового рішення, ЄСПЛ одночасно визначає, що відхід від цього принципу можливий, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23 листопада 2009 року у справі «Сутяжник проти Росії», Суд підкреслив, що в його рішенні в іншій справі «Рябих проти Росії» міститься важливе застереження про те, що Суд приймає в певних випадках відступ від принципу правової визначеності з метою виправлення «істотного недоліку» або «помилки в здійсненні правосуддя».

Ці питання ЄСПЛ вирішував в кожній окремій справі, в якій мірі має бути виправданим відступ від принципу правової визначеності (п.п.32-35 вказаного рішення від 23 липня 2009 року).

Такий аналіз проведений Судом в контексті кримінальних справ (рішення ЄСПЛ від 24 травня 2007 року у справі «Радичков проти Росії», п.44; в контексті цивільних справ (рішення ЄСПЛ у справах «Проценко проти Росії») п.31 рішення від 31 липня 2008 року і наступні за ним пункти та «Тишкевич проти Росії», п.п. 25-26 рішення від 04 грудня 2008 року.

У справі «Правідна проти Росії» ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що процедура скасування остаточного судового рішення передбачає наявність доказів, які раніше не були об`єктивно доступними і які можуть призвести до іншого результату.

Особа, яка бажає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості для надання доказів до закінчення судового розгляду, і, що такий доказ має значення для вирішення справи.

За змістом п.2 ч.2 ст. 423 ЦПК України встановлений ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі, є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2021 року було закрито кримінальне провадження за № 000004 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України. При цьому судом встановлено, що фактичне розташування будівель та споруд (об`єктів), розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1 , не відповідає даним, які вказані в технічному паспорті від 25.06.2014 року (т.6, а.с. 77).

Вказаною ухвалою суду було встановлено, що фактичне розташування будівель та споруд (об`єктів) розташованих на земельній ділянці АДРЕСА_1 , не відповідає даним, які вказані в технічному паспорті від 25.06.2014 року серії НОМЕР_2 , складеного інженером технічної інвентаризації ТОВ « Одестехкон» експертом ОСОБА_6 (т.1, а.с.10-14), а саме:

-до площі площадки пасажирського павільйону «І» (асфальтове покриття) включено частину ділянки орієнтовною площею 156 кв.м., на якій розташовані нежитлові приміщення № 37, з яких 1/2 частини належить співвласнику ОСОБА_1 (власник на момент складання технічного паспорту ТОВ «Одестехкон» від 25.04.2014 року ОСОБА_4 ) на праві приватної власності;

-у технічному паспорті ТОВ «Одестехкон» від 25.06.2014 року, а саме у журналі підрахунку площі приміщень будівлі № 3/1, надано перелік приміщень, які входять до складу будівлі пасажирського павільйону літ. «А», загальною площею 1215 кв. м. До вказаного журналу підрахунку площі будівлі внесено площу площадки пасажирського павільйону «І» (асфальтове покриття) площею 1070 кв.м. (у тому числі з площею ділянки під будівлею № 37), яка по суті є вуличним елементом благоустрою, а не приміщенням;

-наявність будівлі № 37 на земельній ділянці, зображеній у технічному паспорті ТОВ «Одестехкон» від 25.04.2014 року також підтверджується тим, що право власності на будівлю № 37 у попереднього власника виникло у 2012 році, тобто ще до складання технічного паспорту ТОВ «Одестехкон» від 25.04.2014 року.

Та обставина, що позивачу ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина нежитлового приміщення загальною площею 457,1 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , підтверджується договором дарування нерухомого майна від 17.12.2015 року, інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1, а.с.49,89), оригінали яких оглянуті у судовому засіданні колегією суддів 30.08.2023 року.

Зазначені обставини свідчать про те, що вищевказаним судовим рішенням від 08.09.2021 року, яке набрало законної сили 15.09.2021 року, було встановлено, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 358 КК України за кваліфікуючими ознаками: складання працівником юридичної особи будь-якої форми власності, який не є службовою особою, експертом або іншою особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, завідомо підроблених офіційних документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення або надають певні права чи звільняють від обов`язків.

Таким чином, оскільки саме вищевказаний технічний паспорт ТОВ «Одестехкон» від 25.04.2014 року, складений експертом Фендюрою О.Ю., та до якого останнім внесені неправдиві відомості, став підставою для проведення державної реєстрації права власності держави, в особі Міністерства інфраструктури, яке у відповідності до постанови КМУ № 1343 від 02.12.2022 року в теперішній час має назву: «Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України», і як наслідок видачі державі Україна, в особі Міністерства інфраструктури України, яке в теперішній час має назву: «Міністерство розвитку громад, територій та інфраструктури України», свідоцтва серії НОМЕР_1 від 24.12.2015 року про право власності на будівлю пасажирського павільйону, загальною площею 1215 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність визнання недійсним вказаного свідоцтва про право власності.

Зазначеного не було враховано судом апеляційної інстанції при постановленні оскаржуваної постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року, у зв`язку з чим остання підлягає скасуванню на підставі п.2 ч.2 ст. 423 ЦПК України, із постановленням нової постанови про залишення апеляційної скарги ДП «ОМТП» без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року - без змін.

При цьому слід ще раз наголосити, що вказані обставини стали відомі суду апеляційної інстанції, який прийняв постанову від 11.11.2020 року після постановлення ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2021 року, яке набрало законної сили 15.09.2021 року, та після звернення представника ОСОБА_1 до суду із заявою про перегляд судового рішення суду апеляційної інстанції за нововиявленими обставинами.

Що стосується питання про пропуск строку на подання заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, за змістом п.2 ч.1 ст. 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з підстави, визначеної п.2 ч.2 ст. 423 цього Кодексу, може бути подано протягом тридцяти днів з дня, коли ухвала у кримінальному провадженні набрала законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, хвала Приморського районного суду м. Одеси була постановлена 08.09.2021 року та нею було закрито кримінальне провадження за № 000004 відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Зазначене судове рішення набрало законної сили 15.09.2021 року (т.6, а.с.77).

Виходячи зі змісту вищевказаного п.2 ч.2 ст. 423 ЦПК України ОСОБА_1 мав право подати заяву про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року не пізніше 15.10.2021 року.

Однак, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 отримав копію вказаної ухвали суду лише 06.07.2022 року, не дивлячись на те, що він був потерпілим у вказаному кримінальному провадженні і на його неодноразові звернення до компетентних органів про стан судового розгляду у кримінальному провадженні № 0000004 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 358 КК України (т.6, а.с.78).

Враховуючи вищевказані обставини, а також те, що представник ОСОБА_1 адвокат Гусаров О.Л. звернувся до Одеського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року за нововиявленими обставинами протягом тридцяти днів з моменту отримання копії цієї ухвали суду, тобто 26.07.2022 року (т.6, а.с.72), колегія суддів вважає за необхідне поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року за нововиявленими обставинами, як пропущеного з поважних причин.

З огляду на викладене, вищевказані заперечення Міністерства Інфраструктури України і ДП «ОМТП» про неповажність пропуску строку на подання ОСОБА_1 заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, є безпідставними.

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути ДП «ОМТП», як заявника апеляційної скарги, на користь ОСОБА_1 сплачений ним за подання заяви судовий збір у сумі 2881,50 грн. (т.6, а.с. 76), як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 381, 389, 390, 423, 429 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Гусарова Олександра Леонідовича про поновлення строку на подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року за нововиявленими обставинами.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Гусарова Олександра Леонідовича про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, в особі Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про визнання свідоцтва про право власності недійсним, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року, задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного суду від 11.11.2020 року скасувати за нововиявленими обставинами та прийняти нову постанову, якою апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 жовтня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , судовий збір у сумі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну гривню 50 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст судового рішення складено після відзиву судді Комлевої О.С. із відпустки 01.09.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

О.С. Комлева