Справа № 473/3844/23
РІШЕННЯ

іменем України

"01" вересня 2023 р. . Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Ротар М.М.,

за участю секретаря судового засідання Лукіянчиній Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вознесенську в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України

встановив

26 липня 2023 року ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Мальченко І. звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Вазір Гуренського району Хорезм області Узбекистан. В 1975 році переїхав до України в м. Вознесенськ Миколаївської області . В період з 1975 року по теперішній час проживав та працював на території Вознесенського та Веселинівського району Миколаївської області.

08.04.1977 року уклав шлюб з ОСОБА_3 та у них народилося троє дітей.

Станом на день подання цієї заяви ОСОБА_2 має намір отримати громадянство України, у зв`язку з чим звернувся до УДМС України в Миколаївській області для оформлення набуття громадянства України, однак йому було відмовлено та роз`яснено, що згідно з наданою їм інформацією встановити належність заявника до громадянства України не вбачається можливим та необхідно надати до ДМС документ, що підтверджує факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Враховуючи викладене він звертається до суду із заявою про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, з метою подальшого встановлення належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито окреме провадження у справі за вказаною заявою.

Заявник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Представником заявника - адвокатом Мальченко І.О. подано до канцелярії суду заяву з проханням розглянути справу за відсутності заявника та його представника, заяву підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Представник заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області в судове засідання надали письмові пояснення, в яких прийняття рішення по даній справі залишили на розсуд суду.

Суд, перевіривши доводи, викладені заявником в обґрунтування вимог, дослідивши заяви по суті справи, докази наявні в матеріалах справи, вважає, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Вазир Гуренського району Хорезм області.

26 квітня 1974 року відділом внутрішніх справ Вознесенського міськвиконкому Миколаївської області йому було видано паспорт громадянина СРСР серія НОМЕР_1 .

Відповідно до відміток у паспорті громадянина ОСОБА_4 з 07.05.1977 року був прописаний та проживав АДРЕСА_1 , з 20.09.1977 року був прописаний та проживав АДРЕСА_2 , з 18.04.1978 року був прописаний та проживав с. Катеринівка Веселинівського району, з 13.09.1978 року був прописаний та проживав АДРЕСА_2 , з 03.08.1979 року був прописаний та проживав АДРЕСА_3 , 05.12.1979 року був прописаний та проживав с. Катеринівка Веселинівського району, з 27.12.1982 року був прописаний та проживав АДРЕСА_2 , з 14.05.1986 року був прописаний та проживав с. Катеринівка Веселинівського району, з

25.09.1990 року був прописаний та проживав АДРЕСА_4 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї, що була видана 31.08.2023 року Тю ОСОБА_5 проживав та був зареєстрований за адресоб АДРЕСА_4 з 29.09.1990 року по 1997 рік.

Крім того відповідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 був прийнятий на роботу 02.12.1988 року - Веселинівський райбиткомбінат наказ № 120, звільнений 12.09.90 року. В подальшому був прийнятий на роботу 27.09.1990 р. - інструктор по спорту колгоспу «Прогрес» протокол № 15, звільнений 09.06.1997р.

В судовому засіданні також було встановлено, 08.04.1977 року у Вознесенському міському РАГС Миколаївської області між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб. та від даного шлюбу у народилось троє дітей - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів, зокрема, постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Суд зазначає, що важливе значення має питання відносно набуття громадянства України відповідно до статей 3 (станом на 24.08.1991) та 8 ( до 24.08.1991) Закону України « Про громадянство України». Відмінність даних положень полягає у часовому проміжку, визначеному у положеннях статей: стаття 3 вказує на проживання станом на 24.08.1991, в той час як стаття 8 вказує на проживання станом до 24.08.1991 та у суб`єктному складі статей: стаття 3 безпосередньо стосується заявника, в той час як стаття 8 встановлює широке коло осіб, котрі мають право набути громадянство України.

Оскільки заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного його проживання на території України, як громадянина колишнього СРСР, станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, що необхідно йому для набуття громадянства України, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та Закону України «Про громадянство України».

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладений у постанові від 24.02.2021 у справі №522/20494/18.

Розгляд заяв про набуття громадянства України врегульовано Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України № 215 від 27.06.2011 (далі-Порядок).

Пунктом 27 Порядку визначено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, батько чи мати якої постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, зокрема, документ, що підтверджує факт постійного проживання батька чі матері заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території України, подається відповідне рішення суду

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результати розгляду справи, суд приходить до висновку, що наявні у справі докази є достатніми для встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Вазір Гуренського району Хорезм області, на території України станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 10, 11, 81, 89, 209, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

ухвалив

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області про встановлення факту постійного проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця с. Вазір Гуренського району Хорезм области на території України станом на час проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.М. Ротар