печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Чепляка А. С.

справа №756/19257/21-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення нарахування відсотків за кредитом, -

представник позивача - адвокат Касандяк В. В.

представник відповідача - Хитрова Л. В.

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із вказаним позовом, у якому просить зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») зупинити нарахування відсотків за кредитним договором №SAMDNWFC5, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», із 18.09.2021 року.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.02.2020 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №SAMDNWFC5, на підставі якого отримано картку із встановленим кредитним лімітом 40 000, 00 грн.

Вказує, що 18.09.2021 невідома особа шахрайським шляхом зняла із кредитної картки позивача грошові кошти у сумі 44 821, 00 грн, з приводу чого позивач звернувся до правоохоронних органів та 04.11.2021 року за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом шахрайських дій та розпочато досудове розслідування №0002206, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, в якому позивача визнано потерпілим, на даний час досудове розслідування триває.

Одночасно з цим, позивач повідомив і працівників АТ КБ «ПриватБанк» та просив зупинити нарахування відсотків за кредитним договором №SAMDNWFC5 із 18.09.2021 року. Однак, АТ КБ «ПриватБанк» було відмовлено у зупиненні вказаних нарахувань, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2021 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Тиху О. О. (а.с. 17-18).

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.12.2021 року справу направлено на розгляд за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 19).

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2022 року для розгляду вказаної справи визначено суддю Матійчук Г. О. (а.с. 23-24).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17.01.2022 року відкрито провадження у справі та вирішено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву. Звільнено позивача від сплати судового збору (а.с. 25).

Копію ухвали від 17.01.2022 року було направлено на адреси сторін. Крім того, відповідачу направлено копію позовної заяви з додатками. Також копію ухвали було направлено на відомі адреси електронної пошти сторін (а.с. 26).

Відповідно до довідки позивач отримав копію ухвали - 16.02.2022 року (а.с. 29).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, направленого на адресу відповідача, останній отримав копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 22.02.2022 року (а.с. 68).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

02.06.2022 року надійшов відзив відповідача, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивач не підтверджує лише зняття кредитних коштів з його картки за 18.09.2021 року на загальну суму 44 821,00 грн і посилається при цьому на шахрайські дії невідомої особи стосовно нього. На підтвердження фактів щодо зняття кредитних коштів з його рахунка позивачем надано лише заяву до правоохоронних органів та виписку по рахунку, які на його думку беззаперечно доводять факт шахрайського зняття коштів з його картки. Будь-яких пояснень щодо обставин зняття коштів при цьому, позивач не надає. Більш того, звернення до правоохоронних органів датоване лише 03.11.2021 року, а до банку - 08.11.2021 року, тобто практично через два тижні з моменту вчинення оспорюваних транзакцій. Посилання позивача у своєму позові на те, що надана ним виписка по його рахунку за 18.09.2021 року (день вчинення оспорюваних транзакцій) підтверджує той факт, що кредитні кошти знято невідомою особою є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсності. Так, з виписки по рахунку позивача вбачаються численні платіжні операції, в тому числі і 18.09.2021 року, як на рахунки, які відкрито в АТ КБ «ПриватБанк», так і на рахунки інших банків, сплата комунальних платежів, зняття готівки в банкоматах, здійснення переказів, оплата товарів в торгівельно - сервісній мережі тощо. В той же час аналіз платіжних операцій за 18.09.2021 року свідчить про те, що вони здійснені як через особистий кабінет Приват 24 шляхом переказу коштів на рахунок, відкритий в іншому Банку, що можливе лише за допомогою проведення належної авторизації, так і шляхом зняття готівки в банкоматі банку, що можливе за наявності самої платіжної картки та введенням вірних реквізитів картки та ПІН-коду до неї. Загальна сума платіжних операцій становить 44 822, 83 грн. Зокрема, через Приват24 здійснені перекази коштів на загальну суму 29 118, 83 грн на картку № НОМЕР_1 в Банк PUBLIC JSC RAIFFEISEN BANK AV. Окрім цього, 18.09.2021 року з картки позивача було і зняття готівки в банкоматі, який розміщений в Бізнес - Центрі «IQ» за адресою: м. Київ, вул. Болсунівська, 13-15 на загальну суму 15 704, 00 грн. За таких обставин, можна зробити висновки про те, що факт несанкціонованого використання невідомою особою картки позивача не підтверджується жодними належними і допустимими доказами та спростовується вищенаведеним (а.с. 30-66).

11.07.2022 року від представника позивача - адвоката Касандяка В. В. надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засідання з викликом сторін (а.с. 71).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.07.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Касандяка В. В. про розгляд справи у судовому засідання з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 72).

20.07.2022 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вказує, що у позовній заяві ОСОБА_1 чітко зазначає, що він не використовував доступні йому грошові кошти банку на споживчі цілі, а помилково, тобто без умислу завдати шкоди майновим правам відповідача, перерахував грошову суму у розмірі 44 821, 00 грн, що належить АТ КБ «ПриватБанк», на картковий рахунок № НОМЕР_2 . Вважає, що у спірних правовідносинах відповідач поводить себе недобросовісно, оскільки намагається приховати від суду обставини своєї бездіяльності щодо обов?язку вжити невідкладних і дієвих заходів по поверненню помилково перерахованих позивачем грошових коштів з карткового рахунку № НОМЕР_2 , що в свою чергу, за певних обставин які можуть бути встановлені в ході дізнання у кримінальному провадженні №0002206, може свідчити про відсутність вини ОСОБА_1 завдані АТ КБ «ПриватБанк» матеріальної шкоди (а.с. 74-80).

01.08.2022 року від представника позивача - адвоката Касандяка В. В. надійшло клопотання про витребування доказів (а.с. 81-84).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.08.2022 року витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» відомості про вжиття відповідачем конкретних заходів з повернення помилково переведених позивачем грошових сум на картковий рахунок № НОМЕР_2 ; укладення між ОСОБА_1 і АТ КБ «ПриватБанк» договору про споживчий кредит, у якому передбачено надання банком позивачеві певної грошової суми на придбання конкретного товару, послуги чи оплату конкретних робіт в інтересах позивача (а.с. 85-86).

18.08.2022 року від представника позивача - адвоката Касандяка В. В. надійшло клопотання про забезпечення доказів (а.с. 88-93).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.08.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача - адвоката Касандяка В. В. про забезпечення доказів (а.с. 94).

03.08.2023 року від представника АТ КБ «ПриватБанк» надійшло клопотання про надання інформації на виконання вимог ухвали суду від 01.08.2022 року (а.с. 94-98).

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов?язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 24.02.2020 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №SAMDNWFC5, на підставі якого отримано картку із встановленим кредитним лімітом 30 000, 00 грн (а.с. 45-59).

18.09.2021 року із банківської картки ОСОБА_2 № НОМЕР_3 було здійснено операції на загальну суму 44 882, 83 грн, а саме: 4 834, 05 грн - переказ коштів із своєї карти, 908, 93 грн - переказ коштів із своєї карти, 880, 65 грн - переказ коштів із своєї карти, 901, 25 грн - переказ коштів із своєї карти, 890, 95 грн - переказ коштів із своєї карти, 20 703, 00 грн - переказ коштів із своєї карти, 7 280, 00 грн - зняття готівки в банкоматі: Бізнес-центр IQ, м. Київ, вул. Болсунівська, 13-15, 8 424, 00 грн - зняття готівки в банкоматі: Бізнес-центр IQ, м. Київ, вул. Болсунівська, що підтверджується випискою за договором за період із 24.02.2020 року по 01.04.2022 року (а.с. 39-42).

Відповідно до довідки від 13.04.2022 року операції із переказу коштів із карти № НОМЕР_3 за 18.09.2021 року здійснювались на картку № НОМЕР_1 , Банк одержувача: JOINT STOCK COMPANY ?FIRST UKR (а.с. 43-44).

ОСОБА_1 звернувся до Печерського УП ГУ НП в м. Києві із заявою щодо шахрайських дій щодо нього та 04.11.2021 року за його заявою до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 190 КК України та розпочато досудове розслідування №0002206 (а.с. 11), у якому ОСОБА_1 визнано потерпілим (а.с. 12).

08.11.2021 року та 11.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами щодо шахрайських дій із його картою № НОМЕР_3 щодо неправомірного списання коштів 18.09.2021 року, у якій просив повернути вказані кошти та припинити нарахування процентів на карту № НОМЕР_3 (а.с. 5-7).

08.11.2021 року за вих. №20.1.0.0.0/7-211108/1126 АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у припиненні нарахуванні відсотків за кредитом (а.с. 9).

06.12.2021 року з вих. №20.1.0.0.0/7-211111/ НОМЕР_4 АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено ОСОБА_1 у поверненні коштів, які були списані з його платіжної карти № НОМЕР_5 (а.с. 10).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положенням ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. А згідно з ч. 3 цієї статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 3 ст. 1049 ЦК України визначено, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути незаконно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705, передбачають, що банк зобов`язаний ідентифікувати особу клієнта.

У тому числі відповідно до пункту 9 розділу І «Загальні положення» Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705 банк, зобов`язаний ідентифікувати та верифікувати клієнтів, які відкривають рахунки в банку, і користувачів електронних платіжних засобів, які здійснюють операції з їх використанням за цими рахунками, відповідно до порядку, установленого законодавством України, що регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» ідентифікація та верифікація клієнта здійснюються до встановлення ділових відносин, вчинення правочинів (крім випадків, передбачених цим Законом), проведення фінансової операції, відкриття рахунка.

З метою не перешкоджання звичайній діловій практиці верифікація клієнта може здійснюватися за необхідності під час встановлення ділових відносин. У такому разі здійснення верифікації має бути завершене якнайшвидше після першого контакту з клієнтом, за умови здійснення ефективного управління ризиками легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та фінансування розповсюдження зброї масового знищення. Верифікація клієнта також може бути здійснена після відкриття рахунка, але до проведення по ньому першої фінансової операції.

Суб`єкт первинного фінансового моніторингу відповідно до законодавства зобов`язаний на підставі офіційних документів або інформації, отриманої з офіційних та/або надійних джерел (якщо інше не передбачено цим Законом), здійснювати верифікацію. Офіційні документи мають бути чинними (дійсними) на момент їх подання та включати всі необхідні ідентифікаційні дані. Копії офіційних документів, крім нотаріально засвідчених, на підставі яких суб`єкт первинного фінансового моніторингу здійснив верифікацію, засвідчуються в порядку, встановленому суб`єктом державного фінансового моніторингу, що відповідно до цього Закону виконує функції державного регулювання та нагляду за відповідним суб`єктом первинного фінансового моніторингу (ч. 8 ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»).

Відповідно до пунктів 7, 8 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини дії його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Відповідно до п. 11 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі № 910/18036/17.

Так, з наведених обставин справи вбачається, що 18.09.2021 року невстановленими особами було знято грошові кошти кредитного ліміту ОСОБА_1 із його карткового рахунку та з банкомату на загальну суму 44 822, 83 грн, що не спростовано банком. З приводу зазначеного ОСОБА_1 звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення до Печерського ГУ НП у м. Києві, однак відомості із вказаної заяви не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Вказану бездіяльність позивач оскаржив до Печерського районного суду м. Києва.

04.11.2021 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва внесено відомості за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за фактом шахрайських дій та розпочато досудове розслідування №0002206, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_1 визнано потерпілим, що підтверджується пам`яткою про процесуальні права та обов`язки потерпілого.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» на службу цілодобової підтримки користувачів послуг банку «3700», з повідомленням про здійснення ним помилкових переказів грошових коштів з власного карткового рахунку на картковий рахунок № НОМЕР_2 та з вимогою вжити заходів для повернення помилково перерахованих коштів. Зазначене повідомлення ОСОБА_1 здійснив невідкладно, після того як провів останню помилкову трансакцію та мав можливість усвідомити, що став жертвою шахрайських дій.

Вказане не спростовано відповідачем. При цьому, відповідач вказує, що позивач звернувся із вказаною вище заявою до правоохоронних органів лише 04.11.2021 року, однак вказане не відповідає дійсності, оскільки 04.11.2021 року за вказаним фактом було відкрито кримінальне провадження.

А із заявами до АТ КБ «ПриваБанк» про повернення коштів та зупинення нарахування процентів позивач звернувся після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002206.

Таким чином, позивач здійснив всі необхідні дії для повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» та доведення обставин вчинення відносно нього шахрайських дій.

Крім того, із виписки за картковим рахунком позивача, наданої відповідачем, вбачається, що за період із 24.02.2020 року, із початку встановлення кредитного ліміту, до 17.09.2021 року, до моменту виникнення спірних правовідносин, позивач не використовував кредитні кошти, а отже фактично не користувався наданим кредитом, проценти позивачу не нараховувались, а використання вказаних коштів відбулось 18.09.2021 року, тобто після вчинення щодо позивача шахрайських дій. Вказане не спростовуються відповідачем.

Разом з тим, відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Так, суд вважає обставини вчинення відносно позивача шахрайських дій, про які повідомив останній АТ КБ «ПриватБанк» та правоохоронні органи, тому нарахування відсотків за кредитним договором з 18.09.2021 року є неправомірними.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із задоволенням позову судовий збір підлягає стягненню із відповідача в дохід держави, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 15, 16, 22, 203, 207, 215, 216, 526, 527, 610, 611, 626, 628, 638, 1049, 1050, 1071, 1073 ЦК України, Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положенням про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року №705, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення нарахування відсотків за кредитом - задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» зупинити нарахування відсотків за кредитним договором №SAMDNWFC5, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», із 18.09.2021 року.

Стягнути із Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 908, 00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001, .

Суддя Г.О.Матійчук