Справа № 597/1560/23
Провадження №2-о/597/92/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2023 р. м.Заліщики

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Торської І.В.

за участю секретаря Фаринник Г.В.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Заліщики цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,-

в с т а н о в и в:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_3 на строк 6 місяців та встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника з покладенням на нього наступних обов`язків: заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування постраждалої особи - ОСОБА_1 ; заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та в будь який спосіб спілкуватися з нею; Заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Заяву мотивовано тим, що заявниця ОСОБА_1 і заінтересована особа ОСОБА_3 проживають однією сім`єю, як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку який належить ОСОБА_1 .

Під час спільного проживання в одному будинковолодінні, ОСОБА_3 вчиняв відносно ОСОБА_1 домашнє насильство, тобто дії психологічного насильства, що вчиняються в межах місця проживання між особами , які спільно проживають, але не перебувають у родинних відносинах.

ОСОБА_3 , під час спільного проживання в одному будинку, постійно вчиняє щодо заявниці домашнє насильство, тобто дії психологічного характеру.

Зокрема, систематично вчиняє сварки, скандали, що супроводжуються нецензурними висловлюваннями, також виганяє її з будинку. Погрожує застосуванням фізичної розправи.

Так, 12.07.2023 року близько 17 год. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та виганяв із дому.

13.07.2023 року близько 16 год. 30 хв. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , а саме: висловлювався на її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та виганяв із дому.

07.08.2023 року о 10 год. 30 хв. ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , а саме: не допускав останню на територію господарства та висловлювався на її адресу нецензурною лайкою.

За даними фактами 19.07.2023 року та 16.08.2023 року ОСОБА_3 був притягнутий до адміністративної відповідальності, відповідно до постанов Заліщицького районного суду Тернопільської області, однак незважаючи на адміністративне стягнення він своєї поведінки не змінює, існує реальна загроза продовження насильства з його боку.

Таким чином, заявниця ОСОБА_1 вважає, що вона являється особою що зазнала домашнього насильства, тому з метою забезпечення дієвого та ефективного способу захисту від повторного домашнього насильства, змушена звертатися до суду з даною заявою про видачу обмежувального припису, яку просить задовольнити.

Таку ж позицію в судовому засіданні висловив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судовому засіданні визнав факт домашнього насильства та не заперечує щодо задоволення заяви про видачу обмежувального припису.

Відповідно до положень ст.350-5ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Вислухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 і заінтересована особа ОСОБА_3 проживають однією сім`єю, як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 , у будинку який належить ОСОБА_1 .. ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_1 , тобто дії психологічного насильства, що вчиняються в межах місця проживання між особами , які спільно проживають, але не перебувають у родинних відносинах.

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 19.07.2023 року у справі № 597/1400/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень в дохід держави.

Постановою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 16.08.2023 року у справі № 597/1526/23 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді 40 (сорок) годин громадських робіт.

Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Пунктом 6 ч.1 ст.1 зазначеного Закону передбачено, що кривдник особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», однією із засад запобігання та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено,що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

В силу вимог ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом прав спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкуватися з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з вимогами ч.3 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Оцінка ризиків має проводитися за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників й умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з вимогами п.3 ч.1 статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність.

Згідно з правовими позиціями викладеними Верховним Судом, зокрема, в Постановах від 27 листопада 2019 року у справі №753/23624/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 754/9263/19, від 14 січня 2019 року у справі № 754/6995/19, від 06 лютого 2010 року у справі № 753/8626/19, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Також у цих постановах Верховний суд виходив з того, що звернення заявника до органів поліції самі по собі, не підтверджують факт вчинення насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до вимог ч.4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_1 , дані обставини є встановленими, зокрема постановами Заліщицького районного суду Тернопільської області.

На час розгляду справи в суді відносини між сторонами не покращились, ОСОБА_3 не було надано жодних доказів на спростування вищенаведених обставин.

Враховуючи викладене, зважаючи на протиправну поведінку ОСОБА_3 , приймаючи до уваги те, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, не бажає змінювати свою поведінку, суд прийшов до висновку, що доводи заявника про ризик продовження кривдником таких дій відносно неї, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, з метою уникнення у майбутньому домашнього насильства у будь-якому прояві, захисту прав постраждалої ОСОБА_1 суд вважає за необхідне видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 у вигляді заходів тимчасового обмеження його прав строком на 6 місяців, а саме:

-заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та в будь який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Суд вважає, що вказані тимчасові обмеження прав ОСОБА_3 є виправданими та доречними, відповідають меті їх застосування, та забезпечать дієвий та ефективний захист заявника від кривдника.

Оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (шість місяці) є необхідним, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту, захисту здоров`я особи.

Разом з тим, суд не вбачає правових підстав для застосування такого обмеження, як заборона ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 100 метрів до інших місць частого відвідування постраждалої особи - ОСОБА_1 , оскільки в заяві не вказано, а суду не відомо, які саме місця часто відвідує заявниця.

Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

В силу частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про обмеження припису відносяться на рахунок держави.

Згідно із вимогами частини 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 273, 305-1, 350-2, 350-3, 350-4, 354, 355 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , Заліщицької міської територіальної громади Чортківського району Тернопільської області, строком на 6 (шість) місяців, визначивши такі заходи тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків:

-заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , Заліщицької міської територіальної громади Чортківського району Тернопільської області;

-заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 ;

-заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та в будь який спосіб спілкуватися з нею;

-заборонити ОСОБА_3 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Повідомити про встановлення обмежувального припису відділення поліції №4 (м.Заліщики) Чортківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також Заліщицьку міську раду Тернопільської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.09.2023 року.

Суддя Ірина ТОРСЬКА