Справа № 465/2138/22 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/867/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг"на рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вей фор пей" про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2022 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вей фор пей" про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовано тим, що 03 серпня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 в електронному форматі було укладено договір № 2734441 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав позику у розмірі 15000,00 гривень строком на 30 днів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,81% (знижена процентна ставка) від суми кредиту за кожен день користування та 1,90% (стандартна процентна ставка) від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення позики. 29.06.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» у порядку передачі прав вимоги за існуючим на дату передачі Договором факторингу №1 від 06.09.2019 року. Вказує, що відповідно до діючого договору право вимоги, на якому ґрунтується цей позов, передане позивачу згідно реєстру прав вимоги № 13 від 29.06.2021 року за п. 8 - відповідно передано право стягнення коштів. Оскільки відповідач не повернув своєчасно суму кредиту та не сплатив нараховані відсотки, на думку позивача, відповідач є таким, що зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Враховуючи вищевикладене, просили стягнути з відповідача 49 098,15 грн, з яких 15 000,00 грн. заборгованості з тіла кредиту, 32 665,50 грн. відсотків за користування кредитними коштами, та 1 432,65 грн. збитку у вигляді упущеної вигоди та судові витрати.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб - Товариства з обмеженою відповідальністю "Авентус Україна", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Вей фор пей" про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішення суду оскаржило Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг", подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення суду ухвалено на підставі неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що 29 червня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» передала право вимоги за договором №2734441 від 03 серпня 2020 року скаржнику на підставі Договору факторингу №1 від 06 вересня 2019 року та реєстру прав вимоги №13 від 29 червня 2021 року. Вказаний витяг додано до матеріалів справи.

Відповідно до п. 1.5. договору факторингу №1 від 06 вересня 2019 року, сторони договору домовились, що «Реєстр прав вимоги» - означає перелік Прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором.

За змістом п.4.1. договору факторингу №1 від 06 вересня 2019 року сторони договору підписують документ, який має юридичне значення Реєстр прав вимоги, по зразку встановленому у додатку. З наведеного вбачається, що суд першої інстанції помилково прийняв затверджену форму реєстру прав вимоги за реєстр прав вимоги як документ відповідно до якого перейшло право вимоги.

Окрім цього в матеріалах справи знаходиться платіжне доручення №259 від 29 червня 2021 року, де призначення платежу оплата згідно реєстру №13 від 29 червня 2021 року.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі "Axen v. Germany", заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року "VarelaAssalinocontrelePortugal", заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено, що 03 серпня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 строком на 30 днів уклали договір про надання споживчого кредиту №2734441 на суму 15000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, за яким позичальник зобов`язувався повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені цим договором. Строк дії договору визначено 30 днів, однак строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених у розділі 4 цього договору.

З графіку платежів до договору про надання споживчого кредиту №2734441 від 03.08.2020 року, який є невід`ємною частиною вказаного договору, вбачається, що сукупна вартість кредиту складає 23122,50 грн., з яких 8122,50 грн. складають проценти за користування кредитом.

Позиція Апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем не надано належних доказів відступлення права вимоги, а тому не вбачається що права позивача порушені.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як на підставу виникнення прав вимоги за договором про надання споживчого кредиту №2734441 від 03.08.2020 року, до якого позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту, відсотків за користування кредитними коштами та збитків у вигляді упущеної вигоди, яка становить 49098,15 грн., позивач посилається на те, що ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «УМ Факторинг» на підставі Договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року.

Відповідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії цивільного процесу.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У таких випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Згідно зі статтею 1080 ЦК України презюмується дійсність договору факторингу незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

За правилом статті 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Отже, за змістом наведених положень закону заміна кредитора на фактора не означає звільнення боржника від обов`язку виконати зобов`язання, а лише надає боржникові право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце та у випадку, коли таких доказів не надано, виконати зобов`язання на рахунок первинного кредитора.

Пунктом 2.1. Договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року, передбачено, що згідно умов цього Договору клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 4.1. цього ж Договору, право вимоги переходить від клієнта до Фактора в день підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги, по формі встановленій у відповідному Додатку.

На підтвердження переходу права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №2734441 від 03.08.2020 року до ТОВ «УМ Факторинг» на підставі Договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року позивач долучив до позовної заяви Форму Реєстру прав вимог №___(а.с.39), Акт повернення права вимоги від "__" __________ 20__ року (а.с.41) та витяг з реєстру прав вимог №13 від 29 червня 2021 року(а.с.28).

Проте, Форма Реєстру прав вимог №___(а.с.39) та Акт повернення права вимоги від "__" __________ 20__ року (а.с.41), не містять будь-яких даних щодо боржника (відповідача), інформації щодо договору кредиту, суми коштів згідно пункту 3.1 Договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року, в тому числі у ньому відсутня дата укладення та порядковий номер у такому Реєстрі.

Наданий позивачем витяг з реєстру прав вимог №13 від 06 вересня 2019 року не містить вказівки на те, що оригінал вказаного витягу було підписано представниками ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «УМ Факторинг» .

Крім того, вказаний витяг не містить вказівки на те, що він є додатком саме до Договору факторингу № 1 від 06 вересня 2019 року.

Колегія суддів вважає, що ТОВ "УМ Факторинг" не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ТОВ "УМ Факторинг" відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги за кредитним договором. Оскільки тягар доведення цих обставин покладається на заінтересовану особу, яка саме й звернулась із згаданими вимогами до суду.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "УМ Факторинг" залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 16 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2023 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.