Постанова

Іменем України

31 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 686/8241/20

провадження № 61-16296св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа- приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Онищук Ольга Анатоліївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року у складі колегії суддів: Грох Л. М., Гринчука Р. С., Костенка А. М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Онищук Ольга Анатоліївна, про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Онищук О. А., про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , за його заявою приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Онищук О. А. (далі - приватний нотаріус ХМНО Онищук О. А.) відкрита спадкова справа.

ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів позивачеві частки у статутному капіталі у товаристві з обмеженою відповідальністю «Хмельницькцукорбуд» (далі - ТОВ «Хмельницькцукорбуд») (розмір внеску - 114 502,25 грн) та товаристві з обмеженою відповідальністю «Синергія-Х» (далі - ТОВ «Синергія-Х») (розмір внеску - 32 700,00 грн).

Крім позивача, спадкоємцем за законом є дружина батька ОСОБА_2 .

При зверненні до нотаріуса для оформлення свідоцтва про право на спадщину між ними виник спір про поділ спадкового майна, зокрема, корпоративних прав. ОСОБА_2 претендує на майно за заповітом, вважає його спільною сумісною власністю подружжя та вказує про своє право на обов`язкову частку у спадщині.

Відповідач перебувала у шлюбі з спадкодавцем з 19 січня 1994 року. До укладення шлюбу із ОСОБА_2 , спадкодавець ОСОБА_3 був одружений із матір`ю позивача - ОСОБА_4 .

Саме в шлюбі з матір`ю позивача (до укладення шлюбу із відповідачем) ОСОБА_3 набув значну частину майна, яке в подальшому було використано для формування статутного капіталу товариств, частки в яких він заповів позивачу.

До укладення шлюбу з відповідачем померлий ОСОБА_3 набув житловий будинок АДРЕСА_1 , садовий будинок АДРЕСА_2 (в якому проживав тривалий період з відповідачем).

ВАТ «Хмельницькцукорбуд» створене на підставі рішення регіонального відділення Фонду державного майна по Хмельницькій області від 27 червня 1994 року № 484 шляхом перетворення державного підприємства пересувної механізованої колони асоціації «Хмельницькцукор». Згідно із підписним листом учасників товариства покупців громадян по місцю проживання на придбання пакету акцій ВАТ «Хмельницькцукорбуд» від 15 березня 1995 року спадкодавцем заявлено на придбання 17,5 % вартості пакету акцій на суму 49 875 тис. крб. ОСОБА_2 не була учасником цього товариства покупців.

Акції ДП «Хмельницькцукор» були передані товариству покупців як переможцю конкурсу за договором купівлі-продажу пакету акцій від 21 червня 1995 року. Загалом за договором купівлі-продажу було передано пакет акцій в кількості 540 шт. (11,7 % статутного фонду державного підприємства) ціною 283 500 тис. крб.

На підставі приватизаційного доручення від 07 березня 1995 року № 1 ОСОБА_3 , діючи як голова правління ВАТ «Хмельницькцукорбуд», викупив у товариства покупців акції на суму 2 423 925 тис. крб.

Згідно із статутом ВАТ «Хмельницькцукорбуд» статутний фонд складав 2 423 925 тис. крб, що становило 4 617 простих акцій номінальною вартістю 525 тис. крб.

В 1995 році ОСОБА_3 придбав наступні акції товариства номінальною вартістю 525 тис. крб: 2 акції на приватизаційні сертифікати загальною вартістю 1 050 тис. крб (які є особистою власністю); 1 акція за власні кошти (використано особисті кошти); 25 акцій на компенсаційні сертифікати загальною вартістю 13 125 тис. крб (які є особистою власністю); 95 акцій на некомерційній основі через вищевказане товариство покупців загальною вартістю 49 875 тис. крб (використано особисті кошти); 109 акцій на некомерційній основі як особою, яка входила до керівного складу ВАТ «Хмельницькцукорбуд» загальною вартістю 57 225 тис. крб (використано особисті кошти).

У березні 1995 року ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 за 115 млн крб будівельні матеріали, які набуті ним до укладення шлюбу із відповідачем.

У період 1998-1999 років ОСОБА_3 також викупив акції у акціонерів номінальною вартістю 525 тис. крб у кількості 57 акцій загальною вартістю 29 925 тис. крб.

З метою подальшого викупу акцій товариства та збільшення кількості належних йому акцій, ОСОБА_3 у 2004 продав належний йому до укладення шлюбу із відповідачем садовий будинок в садовому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_2 та земельну ділянку для ведення садівництва, на якій він розташований.

В період з 13 по 26 квітня та 25 жовтня 2004 року ОСОБА_3 на підставі договорів купівлі-продажу цінних паперів (акцій ВАТ «Хмельницькцукорбуд») набув у власність 24 549 акцій товариства на суму 6 137,25 грн.

У вересні 2005 року спадкодавець продав земельну ділянку із розташованим на ній житловим будинком АДРЕСА_1 . Частину коштів, отриманих від продажу будинку віддав у позику під відсотки ОСОБА_6 .

В 2008 році за частину коштів, які залишилися від продажу будинку ОСОБА_3 викупив ще 3 154 акції товариства на загальну суму 788,50 грн.

Станом на 27 серпня 2008 року ОСОБА_3 належало 39 367 акцій номінальною вартістю 9 841,75 грн. Згідно із передавальним розпорядженням від 20 листопада 2008 року ОСОБА_3 було подаровано 30 617 акцій номінальною вартістю 7 654,25 грн.

У 2008-2009 роках ОСОБА_3 за власні кошти придбав 617 акцій номінальною вартістю 154,25 грн.

Станом на 05 серпня 2009 року ОСОБА_3 належало 70 601 акція номінальною вартістю 17 650,25 грн.

У 2009 році загальними зборами ВАТ «Хмельницькцукорбуд» прийнято рішення про збільшення статутного капіталу на 96 957,00 грн та додаткову емісію акцій. Таким чином, статутний капітал товариства збільшився до 121 196,25 грн.

Наприкінці травня 2009 року ОСОБА_6 повернула ОСОБА_3 позику, яку вона отримана у вересні 2005 року. Тому ОСОБА_3 придбав нові акції, випущені ВАТ «Хмельницькцукорбуд».

ОСОБА_7 , дочка спадкодавця, отримала позику у розмірі 65 000,00 грн і отримані кошти подарувала ОСОБА_3 .

На підставі договорів купівлі-продажу від 09 червня 2009 року № 1/2 та від 20 червня 2009 року № 1/3 ОСОБА_3 придбав цінні папери (акції ВАТ «Хмельницькцукорбуд») на 70 601,00 грн та 26 251,00 грн відповідно.

На початку 2010 року ОСОБА_3 належало 458 009 акцій номінальною вартістю 114 502,25 грн.

Тому частка ОСОБА_3 в ТОВ «Хмельницькцукорбуд» внесена виключно за рахунок особистих коштів.

Відповідач володіє окремою часткою в статутному капіталі ТОВ «Хмельницькцукорбуд» в розмірі 0,0041 %.

У жовтні 2008 року зареєстровано ТОВ «Синергія-Х», розмір частки спадкодавця в якому складав 32 700,00 грн.

Свою частку в статутний капітал спадкодавець також вніс коштами, належними йому на праві особистої приватної власності. 20 листопада 2008 року ОСОБА_3 отримав безвідсоткову позику у ВАТ «Хмельницькцукорбуд» у розмірі 32 500,00 грн, яку він повернув ВАТ «Хмельницькцукорбуд» після повернення йому боргу ОСОБА_6 .

Оскільки частки спадкодавця у підприємствах були сформовані ним не за рахунок спільного сумісних коштів, це майно не належить до спільної сумісної власності подружжя і відповідач не має права на частину цього майна.

У житловому будинку АДРЕСА_3 , який заповідано відповідачу, залишилися речі звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість цього майна значно перевищує обов`язкову частку.

Позивач (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) просив суд визнати за ним право власності на 94,4767 % частки в статутному капіталі ТОВ «Хмельницькцукорбуд», розмір внеску 114 502,25 грн та 60 % частки в статутному капіталі ТОВ «Синергія-Х», розмір внеску 32 700,00 грн, в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року у складі судді Чевилюк З. А. позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки від частки в статутному капіталі ТОВ «Хмельницькцукорбуд», що належала померлому ОСОБА_3 та складала 94,4767 % частки в статутному капіталі ТОВ «Хмельницькцукорбуд», розмір внеску 114 502,25 грн та становить відповідно 35,43 %.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частки від частки в статутному капіталі ТОВ «Синергія-Х», що належала померлому ОСОБА_3 та складала 60 % частки в статутному капіталі ТОВ «Синергія-Х», розмір внеску 32 700,00 грн та становить відповідно 22,5 %.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що майно, яке зазначене в заповіті на користь позивача, набуте в шлюбі, позивач не спростував презумпцію спільності цього майна, а отже, відповідачу належить частина цього майна як другому з подружжя. Водночас відповідач як непрацездатна за віком особа має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 , що складає 1/8. Тому слід визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом право на 3/8 частин від часток спадкодавця у статутному капіталі ТОВ «Хмельницькцукорбуд» та ТОВ «Синергія-Х».

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року змінено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частини частки в статутному капіталі ТОВ «Хмельницькцукорбуд», що належала ОСОБА_3 та складала 94,4767 %, розмір внеску - 114 502,25 грн.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом право власності на 1/2 частини частки в статутному капіталі ТОВ «Синергія-Х», що належала ОСОБА_3 та складала 60 %, розмір внеску - 32 700,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вирішуючи питання обов`язкової частки відповідача у спадщині, суд першої інстанції не врахував, що відповідачу заповідана частина спадкового майна - заповітом від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 заповів їй житловий будинок АДРЕСА_3 , земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва площею 0,25 га та земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га, розташовані за цією ж адресою. Також не враховано, що обов`язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов`язковому спадкоємцю в першу чергу з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом (в спадкову масу також входять два автомобілі, предмети домашньої обстановки та вжитку).

Тому відсутні підстави для виділення відповідачу обов`язкової частки у спадщині, а тим більше, із заповіданої позивачу частини спадкового майна.

Отже, з врахуванням наведеного, апеляційний суд змінив рішення суду першої інстанції та визнав за позивачем в порядку спадкування за заповітом право власності на половину частки в статутних капіталах ТОВ «Хмельницькцукорбуд» та ТОВ «Синергія-Х», що належали спадкодавцю ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції у частині зміни рішення суду першої інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 08 листопада 2021 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , витребувано її із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області.

30 листопада 2022 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року касаційне провадження у справі № 686/8241/20 зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 686/20282/21.

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року касаційне провадження у вказаній справі поновлено.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, вказує щовідсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі скаржникзазначає, що суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, що позивач не навів належних та допустимих доказів тій обставині, що заповідана ОСОБА_2 частка спадщини (житловий будинок та 2 земельні ділянки) мають більшу вартість від належної відповідачу обов`язкової частки (1/8) в статутному капіталі зазначених товариств.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подав відзив на касаційну скаргу у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 (а. с. 6).

Спадкоємцями за законом першої черги ОСОБА_3 є його діти: ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також його дружина ОСОБА_2 (відповідач).

14 січня 2014 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким він заповів належні йому частки у статутному капіталі ТОВ «Хмельницькцукорбуд» та у ТОВ «Синергія-Х», своєму сину ОСОБА_1 (а. с. 7).

13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким він заповів своїй дружині ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_3 , земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва площею 0,25 га та земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га, розташовані за цією ж адресою (а. с. 99).

13 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ХМНО Онищук О. А., на підставі якої заведена спадкова справа (а. с. 89).

20 серпня 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про прийняття спадщини за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_1 до приватного нотаріуса ХМНО Онищук О. А. (а. с. 96).

15 січня 2020 року ОСОБА_7 (дочка спадкодавця) подала заяву до приватного нотаріуса ХМНО Онищук О. А. про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 на користь свого брата ОСОБА_1 (а. с. 101).

Відповідно до пункту 2.1 статуту ТОВ «Хмельницькцукорбуд», затвердженого 06 серпня 2010 року, ТОВ «Хмельницькцукорбуд» є правонаступником ВАТ «Хмельницькцукорбуд» (а. с. 9).

Згідно із пунктом 6.2 статуту ТОВ «Хмельницькцукорбуд» статутний капітал товариства розподіляється між учасниками наступним чином: ОСОБА_3 - частка в розмірі 114 502,25 грн, що складає 94,4767 % статутного капіталу, ОСОБА_9 - частка в розмірі 1 224,50 грн, що складає 1,0104 % статутного капіталу, ОСОБА_2 - частка в розмірі 5,00 грн, що складає 0,0041 % статутного капіталу, ОСОБА_1 - частка в розмірі 5,00 грн, що складає 0,0041 % статутного капіталу.

Згідно із статутом ТОВ «Синергія-Х», затвердженого 01 жовтня 2008 року, учасниками товариства є ОСОБА_3 , якому належить 60 %, що складає 32 700,00 грн та ОСОБА_9 , якому належить 40 %, що складає 21 800,00 грн (а. с. 11, 12).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, аоскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частин першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно із статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту визнання його недійсним неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Відповідно до статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно із частиною першою статті 23 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у разі смерті або припинення учасника товариства його частка переходить до його спадкоємця чи правонаступника без згоди учасників товариства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21зазначено, що за наслідком виникнення чи визнання права на спадщину з`являється право на участь в управлінні та діяльності господарського товариства, що є ознакою набуття корпоративних прав спадкоємцями, при тому, що таке набуття не пов`язане з будь-яким рішенням зборів учасників про прийняття такого спадкоємця до складу учасників товариства.

З матеріалів справи відомо, що акції ВАТ «Хмельницькцукорбуд» ОСОБА_3 набув у період шлюбу з відповідачем з 1995 по 2009 роки, свою частку в статутний капітал ТОВ «Синергія-Х» спадкодавець також вніс у 2008 році, тобто у період шлюбу з відповідачем.

У цій справі суди зробили висновок про наявність у дружини спадкодавця права на частину його внеску до статутного фонду ТОВ «Хмельницькцукорбуд» та ТОВ «Синергія-Х», як частку у спільній сумісній власності подружжя. Вказаний висновок сторони не оспорюють, відповідач оскаржує постанову суду апеляційної інстанції лише в частині висновку щодо відсутності у неї права на обов`язкову частку у спадщині на корпоративні права.

Відповідно до частин першої - третьої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

У постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 510/350/16-ц зазначено, що право на обов`язкову частку - це суб`єктивне майнове право окремих спадкоємців першої черги (стаття 1261 ЦК України) отримати певну частку у спадщині, незалежно від змісту заповіту. Хоча норми про право на обов`язкову частку розміщені у главі, присвяченій спадкуванню за заповітом, за своєю сутністю право на обов`язкову частку належить до спадкування за законом.

Тобто право на обов`язкову частку існує лише за наявності заповіту. Коло осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначене статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до пункту 5.10 розділу ІІ глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при визначенні розміру обов`язкової частки нотаріусу слід враховувати, що частиною першою статті 1241 ЦК України встановлено, що обов`язкова частка у спадщині визначається незалежно від змісту заповіту у розмірі половини частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом. При визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині нотаріус враховує всіх спадкоємців за законом, які могли б бути закликані до спадкування, якби порядок спадкування не було змінено заповідачем. Нотаріус пропонує як спадкоємцю за заповітом, так і спадкоємцю, що має право на обов`язкову частку у спадщині, вказати у своїх заявах про прийняття спадщини всіх спадкоємців за законом.

Пунктом 5.11 глави 10 Порядку визначено, що при визначенні розміру обов`язкової частки враховується все спадкове майно, як заповідане, так і те, що не охоплене заповітом, а також речі звичайної домашньої обстановки та вжитку. До складу спадкового майна входить і право на вклад у банку (фінансовій установі) незалежно від того, зроблено розпорядження у заповіті чи безпосередньо у банку (фінансовій установі).

Якщо заповідана лише частина спадкового майна, обов`язкова частка визначається, виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов`язковому спадкоємцю з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом. Якщо частка майна, що залишилась не заповіданою, менша порівняно із розміром обов`язкової частки у спадщині, обов`язковий спадкоємець отримує частку, якої не вистачає, із заповіданої частини спадкового майна (пункт 5.12).

В науці цивільного права відома «аліментна ідеологія» обов`язкової частки у спадщині. Її зміст полягає в тому, що особа отримує не визначену законом частку у спадщині, а певне грошове утримання.

З матеріалів справи відомо, що відповідачу заповідана частина спадкового майна - заповітом від 13 жовтня 2014 року ОСОБА_3 заповів їй житловий будинок АДРЕСА_3 , земельні ділянки із цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва площею 0,25 га та з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 0,08 га, які розташовані за цією ж адресою.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що обов`язкова частка визначається виходячи із вартості всього спадкового майна, але виділяється обов`язковому спадкоємцю в першу чергу з тієї частки спадкового майна, що залишилась поза заповітом (в спадкову масу також входять два автомобілі, предмети домашньої обстановки та вжитку).

Крім того, апеляційний суд вказав, що відповідач не довела достатніми та допустимими доказами, що заповідана їй частка спадщини (житловий будинок та 2 земельні ділянки) за своєю вартістю є меншою від обов`язкової частки (1/8), виходячи із вартості всього спадкового майна. Наслідком цього є те, що у відповідача не виникло права на окреме виділення обов`язкової частки у спадщині, оскільки ця частка поглинається обсягом іншого успадкованого майна.

На думку Верховного Суду, за обставин цієї справи, коли дружина спадкодавця є власником половини корпоративних прав, набутих спадкодавцем під час їх шлюбу, а також успадкувала за заповітом житловий будинок із земельними ділянками, за умови, що вона не довела явну несмівмірність вартості успадкованого майна до вартості корпоративних прав, на які вона претендує як на обов`язкову частку у спадщині, її спадкові права не є порушеними.

В цій справі, при вирішенні спадкового спору між сторонами апеляційний суд належно врахував такі засади цивільного законодавства як розумність та справедливість, а також сутність інституту обов`язкової частки у спадковому праві, адже якщо спадкоємець самодостатній - немає підстав обмежувати волю спадкодавця.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про те, що відсутні підстави для виділення відповідачу обов`язкової частки у спадщині, зокрема, із заповіданої позивачу частини спадкового майна.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Таким чином, наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновку суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Хмельницького апеляційного суду від 31 серпня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко Є. В. Петров