Справа № 301/3078/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" серпня 2023 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Чийпеш А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава заяву представника заявника Гангура Михайла Івановича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

в с т а н о в и в :

30 серпня 2023 року до Іршавського районного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява представника заявника Гангура М.І. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Заява мотивована тим, що 01.06.2023 року ОСОБА_1 з інформаційної довідки №334284771 від 01.06.2023 року дізналася, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Кузьо Г.В. 17.09.2019 року за індексним №33320147 прийнято рішення про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником частини якого була ОСОБА_1 , згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 07.11.2018 року у справі №301/1808/18, а також до Державного реєстру прав на нерухоме майно 17.09.2019 року було внесено запис про право власності за №33320147.

Рішенням приватного нотаріуса Мейсарош О.І. було протиправно позбавлено права власності на житло.

Предметом майбутнього позову буде вимога про визнання незаконним, скасування рішення приватного нотаріуса Кузьо Г.В. та про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на спірний будинок.

Оскільки внаслідок протиправних дій приватного нотаріуса Мейсарош О.І. позбавлена права розпоряджатися своєю часткою в спірному будинку, а таке право незаконно набув ОСОБА_2 , є підстави вважати, що спірний будинок без її згоди може бути відчужено на користь третіх осіб, а це у разі невжиття заходів забезпечення майбутнього позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Підтвердженням цього може слугувати факт перереєстрації без згоди та участі ОСОБА_1 права власності за ОСОБА_2

ОСОБА_3 просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову проведено без повідомлення учасників справи.

Перевіривши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд вважає відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, виходячи з таких мотивів.

Згідно із ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно із п.п. 4 та 6 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою позовним вимогам; особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується:

1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;

2) забороною вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;

4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;

5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;

9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;

10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК України).

В поданій заяві заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку.

Однак, у заяві не конкретизовано, про заборону вчинення яких саме дій щодо спірного будинку просить ОСОБА_1 .

У заяві ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_1 є співвласником будинку в АДРЕСА_1 , і внаслідок дій нотаріуса вона позбавлена права розпоряджатися своєю часткою у майні. При цьому, ніяких доказів належності заявнику на праві власності даного нерухомого майна, а, отже, і права вимоги, до заяви не додано.

Також у заяві ОСОБА_3 посилається на незаконне набуття ОСОБА_2 права власності на спірний будинок. Однак, до заяви приєднано лише копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який є нечитабельним, що позбавляє суд можливості встановити зміст цього документу.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заява представника заявника Гангура М.І. в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України,

у х в а л и в :

у задоволенні заяви представника заявника Гангура Михайла Івановича в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуюча: М. О. Пітерських