КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/9079/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та на додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, за дні невикористаної відпустки, індекс інфляції та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до АТ "Українська залізниця" про скасування наказу про призупинення трудового договору, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначав, що він з 09 серпня 2021 року працював на посаді заступника директора Департаменту закупівель АТ "Укрзалізниця". Відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем трудового договору, він є строковим та діє з 10 серпня 2021 року до 11 серпня 2022 року, розмір посадового окладу складає 117 000,00 грн та нараховується щомісячно. Наказом правління АТ "Укрзалізниця" від 01 квітня 2022 року № 389/ос було призупинено дію трудового договору між ОСОБА_1 та АТ "Укрзалізниця" до припинення або скасування воєнного стану. Позивач вважає призупинення трудового договору незаконним та просить скасувати наказ про його призупинення, а також стягнути з відповідача кошти за час вимушеного прогулу, компенсацію за дні невикористаної відпустки, індекс інфляції та моральну шкоду.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 1 квітня 2022 року № 389/ос «З особового складу», яким призупинено з 1 квітня 2022 року дію трудового договору з заступником директора департаменту закупівель ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 483260,25 грн, компенсацію за дні невикористаної відпустки у розмірі 50869,50 грн (без урахування обов`язкових податків та зборів).

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992, 40 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 5341, 30 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

28 березня 2023 року до Дарницького районного суду міста Києва від адвоката Боченка П.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі стосовно витрат на правничу допомогу.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року заяву адвоката Боченка Павла Сергійовича про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.

В іншій частині вимог - відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, представник АТ "Українська залізниця" - Середницький Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року та відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції були порушення зокрема норми процесуального права, а саме ст. 83, 175 ЦПК України, оскільки довідка про доходи ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року не мала бути прийнята судом першої інстанції до розгляду, оскільки була надана представником позивача з порушенням встановленого строку.

Доводи апеляційної скарги представник апелянта обгрунтовував тим, що суд першої інстанції неправильного застосував ст. 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".

Вказував, що на дату призупинення дії трудового договору АТ "Укрзалізниця" не мала роботи, яку можна було надати позивачу, що виключає можливість виконання ним роботи. Зазначив, що з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України АТ "Укрзалізниця" перебувало в такій ситуації, коли не мало змоги забезпечити ОСОБА_1 роботою.

Звернув увагу суду апеляційної інстанції на те, що наказ АТ "Укрзалізниця" від 24.02.2022 № Ц-42/6-В "Про запровадження режиму простою" та наказ АТ "Укрзалізниця" від 24.03.2022 № Ц-42/38 "Про внесення змін до наказу АТ "Укрзалізниця" від 24.02.2022 № Ц-42/6-В" ОСОБА_1 не оскаржувались та є чинними.

Представник апелянта також вказував на те, що обсяги господарської діяльності АТ "Укрзалізниця" у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України критично зменшилися. Кількість зруйнованого та пошкодженого майна Товариства зростала. Тому, з метою забезпечення функціонування підприємства виникла необхідність вжити заходів щодо призупинення дії трудових договорів з працівниками, забезпечити роботою за посадами яких було неможливо і які не могли виконувати роботу, якої не було.

Доводи апеляційної скарги також обгрунтовані тим, що суд першої інстанції безпідставно застосував ч. 2 ст. 235 КЗпП України та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований виходячи з доходів отриманих позивачем під час винонання трудових обов`язків. Проте, починаючи з 28.02.2022 року позивач перебував у простої, зумовлений зупиненням роботи у зв`язку зі збройною агресією, тобто останній не виконував роботу у зв`язку з її відсутністю та отримував дві третини встановленого йому посадового окладу, а не середній заробіток.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано п. 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, оскільки відповідно до обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед надання відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки. Однак представник апелянта зазначає, що матеріали справи не містять довідки про доходи позивача за останні перед наданням відпустки 12 місяців.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині оскарження додаткового рішення суду першої інстнації від 11.04.2023 року, представник апелянта посилався на те, що судом першої інстанції не було з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи та було порушено норми процесуального права, а саме ч. 4, 5 ст. 137, п. 2, ч. 3 ст. 141, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

06 червня 2023 року на електронну адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Боченка П.С., в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що судом було встановлено незаконність наказу про призупинення дії трудового договору, оскільки відповідач продовжував здійснювати свою господарську діяльність, роботодавець не має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику, а працівник не може виконати роботу, та враховуючи ту обставину, що позивач звільнений 11 серпня 2022 року з посади у зв`язку з припиненням строку дії трудового договору, з відповідача підлягає стягненню заробітна плата за дні невикористаної відпустки у розмірі 50869,50 грн, яка розрахована наступним чином (10 днів невикористаної відпустки (31 день на рік : на 12 місяців = 2,5 днів за місяць* на 4 місяці) * 5086,95 грн (середньоденна заробітна плата)), а також середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 483 260,25 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, суд першої інстанції прийшов до висновку, що дана вимога не підлягає задоволенню, з огляду на те, що відповідно до статті 1 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), в той час, як було встановлено судом, під час звільнення позивача, йому були виплачені всі суми, що підлягали сплати при звільненні (без урахування визначеної судом цим рішенням суми як компенсації за дні невикористаної відпустки). Позивачем не зазначалось у позовній заяві та його представником не доводилось під час розгляду справи існування певної суми заробітної плати, яка була нарахована та вчасно не виплачена відповідачем позивачу.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що звертаючись з позовною заявою представник позивача зазначив, що призупинення дії трудового договору призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків, призвело до моральних страждань та вимагало у позивача додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, окрім вказаних слів, до позовної заяви не долучено жодного доказу на їх підтвердження, зокрема доказів, яких саме додаткових зусиль прикладав позивач за цей період, у чому вони виразились, чого вони стосувались, яким чином так змінився його звичний ритм життя у зв`язку із оскаржуваним наказом, що це призвело до моральних страждань. Крім того, суд враховує, що наказ про призупинення дії трудового договору з позивачем був виданий 1 квітня 2022 року, а дія трудового договору закінчувалась 11 серпня 2022 року, тобто через 4 місяці, що мало бути враховано позивачем та він мав прикладати зусиль (у випадку наявності такої потреби та бажання) для пошуку нової роботи, щоб мати можливість утримувати надалі свою родину, себе та забезпечити для себе звичний рівень та ритм життя. Також суд першої інстанції відхилив доводи представника позивача, що оспорюваний наказ вплинув на моральний стан позивача, оскільки це був його єдиний вид доходу, з огляду на те, що позивач, звернувся із позовом до суду лише у листопада 2022 року, тобто через 3 місяці після звільнення його з займаної посади, отже у випадку, якщо позивач не мав достатньо коштів для існування та утримання своєї родини і відсутність заробітної плати викликала у нього серед іншого душевні страждання, він не був позбавлений права та можливості звернутись до суду для захисту своїх порушених прав набагато раніше, з урахуванням того, що він не заперечував той факт, що про призупинення дії трудового договору дізнався ще в квітні 2022 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан, який діє на теперішній час.

Згідно з пунктом 3 цього Указу, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України.

15 березня 2022 року прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким визначені особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Частинами першою та другою Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлено, що на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Згідно з пунктом 2 Прикінцевих положень КЗпП України, під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» призупинення дії трудового договору - це тимчасове припинення роботодавцем забезпечення працівника роботою і тимчасове припинення працівником виконання роботи за укладеним трудовим договором.

Дія трудового договору може бути призупинена у зв`язку з військовою агресією проти України, що виключає можливість надання та виконання роботи.

Призупинення дії трудового договору не тягне за собою припинення трудових відносин.

Призупинення дії трудового договору роботодавець та працівник за можливості мають повідомити один одного у будь-який доступний спосіб.

Відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам на час призупинення дії трудового у повному обсязі покладається на державу, що здійснює військову агресію проти України.

Наведена спеціальна норма права надає роботодавцю право тимчасово призупинити дію трудового договору з працівником у разі неможливості у зв`язку із військовою агресією проти України забезпечити працівника роботою.

Водночас таке право не є абсолютним. Для застосування цієї норми права роботодавець має перебувати в таких обставинах, коли він не може надати працівнику роботу, а працівник не може виконати роботу. Зокрема, у випадку, якщо необхідні для виконання роботи працівником виробничі, організаційні, технічні можливості, засоби виробництва знищені в результаті бойових дій або їх функціювання з об`єктивних і незалежних від роботодавця причин є неможливим, а переведення працівника на іншу роботу або залучення його до роботи за дистанційною формою організації праці неможливо.

Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі №149/1089/22 (провадження №61-292св23).

Встановлено, що 09 серпня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір № 466-2021. Відповідно до розділу 1 договору працівник призначається на посаду заступника директора Департаменту закупівель АТ «Укрзалізниця». Працівник знаходиться у підпорядкуванні директора Департаменту закупівель. Працівнику, відповідно до статей 26 та 27 КЗпП України строк випробування не встановлюється. Працівник діє на підставі положення про структурний підрозділ, посадової інструкції та в межах повноважень, передбачених довіреністю, іншими локальними актами роботодавця та цим договором Працівник призначається відповідальним за напрям діяльності, визначений посадовою інструкцією, положенням про структурний підрозділ та іншими локальними актами роботодавця (а.с. 19-26).

Пунктом 7.1 договору було визначено строк його дії з 10 серпня 2021 року по 11 серпня 2022 року включно. Пунктом 6.4 договору було визначено, що договір може бути достроково розірваний, з підстав, передбачених законодавством України. Крім того, розділом 6 договору було визначено підстави для припинення цього трудового договору.

Відповідно до посадової інструкції заступника директора Департаменту закупівель, затвердженої в.о. голови правління АТ «Укрзалізниця» від 28 серпня 2021 року, заступник директора департаменту має в безпосередньому підпорядкуванні підрозділи: відділ категорійного менеджменту закупівель матеріалів та верхньої будови колії, відділ категорійного менеджменту закупівель комплектуючих до рухомого складу та основних засобів, сектор категорійного менеджменту закупівель енергоносіїв, сектор категорійних стратегій.

Розділом 5 посадової інструкції визначені завдання та обов`язки заступника директора Департаменту закупівель АТ «Укрзалізниця», зокрема: забезпечує дослідження ринку, аналіз ринкових цін, тенденцій змін та коливань на ринку. Проведення пошуку, збору та аналізу загальнодоступної інформації щодо рівня цін по номенклатурі закріпленій за підпорядкованими підрозділами. Надання висновків щодо результатів досліджень відповідним ініціаторам процедур закупівлі стосовно рекомендованої очікуваної вартості Забезпечує здійснення моніторингу рівня цін та очікуваної вартості предметів закупівель, по номенклатурі закріпленій за підпорядкованими підрозділами, що сформовані та закуповуються регіональними філіями та філіями, відповідно до порядку про визначення очікуваної вартості закупівлі, затвердженого у Товаристві, а за умови його відсутності - з врахуванням наказу Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України від 18.02.2020 №275 «Про затвердження примірної методики визначення очікуваної вартості предмета закупівлі», з надання відповідних пропозицій, рекомендацій, коментарів. Розглядає та аналізує техніко-економічні обґрунтування закупівель матеріально-технічних ресурсів на відповідність рівню цін. Координує роботу в межах визначених категорій щодо забезпечення МТР та послугами регіональних філій, філій Товариства. Розробляє та впроваджує локальні нормативні документи, які регламентують порядок організації закупівель в Товаристві по категоріях номенклатури. Розробляє та впроваджує методології написання категорійних стратегій. Розробляє (оновлює, актуалізує) категорійні стратегії закупівель. Впроваджує категорійні стратегії, забезпечує організацію взаємодії з постачальниками, проведення ринкових консультацій для здійснення аналізу актуальних та потенційних/альтернативних постачальників, конкурентного середовища, ринкових тенденцій, наявності альтернативних каналів закупівель. Надає консультації, роз`яснення, рекомендації щодо розробки та впровадження категорійних стратегій. Визначає та затверджує заходи та інструменти для реалізації категорійних стратегій закупівель. Контролює планування, координацію та проведення зустрічей з постачальниками. Забезпечує ефективність зустрічей з постачальниками. Ініціює зміни методів закупівель для мінімізації витрат Товариства. Забезпечує внесення та погодження пропозицій щодо впровадження нових інструментів закупівель. Ініціює впровадження автоматизації закупівельного процесу. Відповідає за розробку та впровадження заходів/корегувальних дій щодо підвищення ефективності, мінімізацію ризиків процесу закупівель за результатом моніторингу. Проводить аналіз закупівель (у розрізі окремих позицій та груп, постачальників/внутрішніх замовників, регіонів, часових періодів та інших чинників) щодо зменшення витрат та підвищення ефективності закупівель. Забезпечує нерозголошення комерційної таємниці Товариства та іншої конфіденційної інформації, що перебуває у володінні/розпорядженні Заступника директора. Відповідно до покладених завдань здійснює організацію та виконання заходів у сфері запобігання та виявлення корупції в діяльності Департаменту. Вживає необхідні заходи щодо захисту конфіденційної і службової інформації в межах своєї компетенції. Приймає участь у перевірках з питань дотримання нормативно- правових актів Товариства, з інших питань, одо належать до компетенції Департаменту. Бере участь у розробці проектів законів, нормативно-правових та інших актів з питань, що належать до компетенції Департаменту. Бере участь у розробці внутрішніх нормативних документів Департаменту. Звітує перед керівництвом Департаменту, Товариства в частині стану забезпечення матеріально-технічними ресурсами. Виконує окремі доручення директора Департаменту, які не обумовлені цією посадовою інструкцією. Здійснює оперативне керівництво організації роботи зі створення та забезпечення безпечних і здорових умов праці відповідно до вимог законодавства з охорони праці в підпорядкованих підрозділах, забезпечення дотримання прав працівників, які гарантує законодавство. Контролює дотримання підлеглими працівниками вимог законодавчих та нормативно-правових актів з охорони праці.

Судом встановлено, що наказом від 24 лютого 2022 року № Ц-42/6-В на підприємстві був введений простій певним працівникам, в тому числі позивачу. Зокрема, відповідно до додатку 1 до наказу позивачу був встановлений період простою 28 лютого 2022 року та з 1 по 31 березня 2022 року

Наказом від 1 квітня 2022 року № 389/ос було вирішено припинити з 1 квітня простій, зокрема з позивачем ОСОБА_1 та з 1 квітня 2022 року було призупинено з ним дію трудового договору на підставі статті 13 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» до припинення або скасування воєнного стану (а.с. 15-17).

Матеріали справи не містять доказів в який саме час позивач був ознайомлений із цим наказом. В той же час, відповідачем до відзиву долучено скріншот з месенджеру «Viber» про надсилання у застосунку повідомлення позивачу про призупинення з ним дії трудового договору (а.с. 132).

Представник позивача не заперечував факт отримання позивачем у квітні місця повідомлення про призупинення дії його трудового договору з 1 квітня 2022 року через месенджер «Viber», при цьому вказав, що про підстави призупинення дії трудового договору він дізнався лише у жовтні 2022 року, коли звернувся до представника позивача за правовою допомогою та був отриманий лист -відповідь від відповідача на адвокатський запит.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з доданої до позовної заяви копії листа АТ "Українська залізниця" від 03.10.2022 № Ц-7-88/2233/22, вбачається, що кількість працівників Департаменту закупівель АТ "Укрзалізниця" з якими було призупинено дію трудових договорів: станом на 01.04.2022 - 9 працівників, станом на 31.008.2022 року - 3 працівники. Кількість працівників Департаменту закупівель АТ "Укрзалізниця" з якими не було призупинено дію трудових договорів, та які виконували свої посадові обов`язки в Департаменті закупівель АТ "Укрзалізниця": станом на 01.04.2022 року - 20 працівників, станом на 31.08.2022 року - 41 працівник (а.с. 18 том 1).

Виходячи зі встановлених обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про часткове задоволення позову в частині визнання незаконним та скасування наказу правління Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 1 квітня 2022 року № 389/ос «З особового складу», яким призупинено з 1 квітня 2022 року дію трудового договору з заступником директора департаменту закупівель ОСОБА_1 , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації за дні не використаної відпустки, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що призупинення дії трудового договору з позивачем є незаконним, оскільки обставин неможливості відповідача у зв`язку з військовою агресією проти України надати позивачу роботу, а останній її виконувати в цій справі не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції були порушення зокрема норми процесуального права, а саме ст. 83, 175 ЦПК України, оскільки довідка про доходи ОСОБА_1 від 10 березня 2023 року не мала бути прийнята судом першої інстанції до розгляду, оскільки була надана представником позивача з порушенням встановленого строку, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено, в ході судувого засідання суду першої інстанції 27.01.2023 року постало питання про розмір середнього заробітку ОСОБА_1 за останні два місяці до дати призупинення дії трудового договору з ним.

В подальшому представником позивача було подано до АТ "Укрзалізниця" адвокатський запит з проханням надати довідку про заробітнку плату ОСОБА_1 за період з грудня 2021 року по квітень 2022 року (із розмежуванням та деталізацією періодів роботи, тимчасової непрацездатності, перебування у щорічній чи додатковій відпустці, відпустці без збереження заробітної плати, простою, тощо та виплат за такі періоди).

Листом АТ "Укрзалізниця" № ЦЦФ-04/95 від 10.03.2023 року представнику позивача було надіслано довідку № 119 від 10.03.2023 року про доходи ОСОБА_1 за період з грудня 2021 року по квітень 2022 року. Згідно вказаної довідки ОСОБА_1 в період з грудня 2021 року по квітень 2022 року отримував доходи лише внаслідок тимчасової втрати працездатності та внаслідок простою (а.с. 162-162 зв. том 1).

17 березня 2023 року представник позивача звернувся до суду першої інстанції з клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, в якому просив долучити запитувану судом інформацію, а саме інформацію про доходи ОСОБА_1 за період з грудня 2021 року по квітень 2022 року (а.с. 160 том 1).

Враховуючи викладене, та те що відповідач не надав, ані в суд першої інстанції, а ні в суд апеляційної інстанції довідку про середньоденний заробіток, яка б спростовувала розрахунки наведені у рішенні, суд апеляційної інстанції вважає вказані доводи апеляційної скарги безпідставними, разом з тим представника апелянта не зазначає, яким чином долучення судом виданої АТ "Укрзалізниця" як роботодавцем довідки № 1190 від 10.03.2023 року про доходи ОСОБА_1 призводить до неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що на дату призупинення дії трудового договору АТ "Укрзалізниця" не мала роботи, яку можна було надати позивачу, що виключає можливість виконання ним роботи, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки судом встановлено, що функціонування департаменту закупівель АТ "Укрзалізниця" не зупинялось протягом дії воєнного стану. Функціональні обов`язки передбачені посадовою інструкцією та трудовим договором позивача виконувались в департаменті, однак були доручені іншій посадовій особі.

Позивач мав об`єктивну можливість працювати та виконувати свої обов`язки на робочому місці. Водночас, відповідачем не доведено неможливості відновлення надання роботи позивачу після простою, адже Департаменту закупівель АТ "Укрзалізниця" працював і працівники свої функції виконували, жодних даних про те, що робоче місце позивача знищене в результаті бойових дій чи передане в розпорядження іншого працівника тощо, матеріали справи не містять.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу про те, що позивач перебував на керівній посаді - заступника директора департаменту, що передбачає наявність достатнього фаху і кваліфікації щоб як здійснювати керівництво відповідними структурними підрозділами департаменту, так і безпосередньо виконувати завдання, що здійснюють фахівці та спеціалісти відповідних структурних підрозділів, оскільки в посадовій інструкції ОСОБА_1 міститься широкий обсяг функцій та завдань, що виконує ОСОБА_1 згідно зі своєю посадою.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував ч. 2 ст. 235 КЗпП України та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахований виходячи з доходів отриманих позивачем під час винонання трудових обов`язків. Проте, починаючи з 28.02.2022 року позивач перебував у простої, зумовлений зупиненням роботи у зв`язку зі збройною агресією, тобто останній не виконував роботу у зв`язку з її відсутністю та отримував дві третини встановленого йому посадового окладу, а не середній заробіток, суд апеляційної інстанції відхиляє, виходячи з наступного.

Призупинення трудового договору з працівником відповідно до положень статті 13 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" хоча і не припиняє трудових відносин і не є звільненням у розумінні положень КЗпП України, проте фактично позбавляє працівника роботи і належного йому заробітку, який би він отримав, коли б працював на своєму робочому місці чи виконував покладені на нього трудові обов`язки.

Відсутність підстав для призупинення дії трудового договору, а отже, застосування положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо відшкодування заробітної плати на час призупинення трудового договору надає підстави для захисту прав позивача на отримання заробітної плати шляхом стягнення з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період період призупинення трудових правовідносин.

Середній заробіток за частиною другою статті 235 КЗпП України за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнові та трудові права позивача було порушено відповідачем.

В частині оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд зазначає наступне.

Встановлено, що 28 березня 2023 року до суду першої інстанції надійшло клопотання представника позивача - адвоката ОСОБА_1. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в справі № 753/14486/22 в розмірі 48 000 грн (а.с. 185-193 том 1).

На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу адвокатом Боченком П.С. суду були надані: копія договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 7 вересня 2022 року № 2022-07-09, ордеру, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, додаток 001 від 12 вересня 2022 року до договору від 7 вересня 2022 року, акти приймання-передачі наданих послуг від 27 вересня 2022 року, 27 січня 2023 року, 17 листопада 2022 року, 20 березня 2023 року до договору від 7 вересня 2022.

Додаток 001 від 12.09.2022 року до договору № 2022-07-09 від 07.09.2022 року містить загальну вартість правової допомоги у розмірі 48000 грн, а також містить перелік послуг, які надавались позивачу та їх вартість. Крім того, такий додаток містить строк та порядок сплати правничої допомоги. Також долучені акти приймання-передачі наданих послуг кожен окремо містить перелік послуг та їх фіксовану вартість.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, що пов`язані з розглядом справи, належать витрати 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має врахувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст.141 ЦПК України).

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки суд першої інстанції вірно виходив з обсягу фактично наданих послуг, врахуванням переліку послуг, що був визначений сторони у додатку до договору про надання правової допомоги, а також в актах приймання-передачі, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням письмових заперечень представника відповідача та його заяву про відмову у стягненні витрат на правничу допомогу в повному обсязі, з огляду на кількість та тривалість судових засідань, як наслідок дійшов до правомірного висновку про часткове задоволення заяви позивача.

З урахуванням викладеного, проаналізувавши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку під час ухвалення додаткового рішення про часткове задоволення заяви представника позивача та відшкодуванню судових витрат, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для його скасування.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", ст. 325 КЗпП України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «30» серпня 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.В. Кулікова

В.І. Олійник