Справа № 336/8757/23
Провадження № 2/336/3182/2023
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

29 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі судді Галущенко Ю.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 у якій просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 06.09.2002 року, актовий запис № 946; встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно, виховує та утримує свою доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , і залишити місце проживання дитини з її батьком ОСОБА_1 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Європейський суд зазначає, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулюванню з боку держави ( рішення у справі «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, рішення у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим кодексом, у порядку, наказного провадження , позовного провадження (загального або спрощеного) , окремого провадження.

Відповідно до ч.1. ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно з частиною 3 статті 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Для захисту інтересів неповнолітніх дітей суд має перевірити зміст письмових договорів, які подружжя подає під час розгляду справи про розірвання шлюбу.

Разом з тим, заяву подано лише одним з подружжя, хоч і є письмовий договір про те, з ким із батьків буде проживати дитина, а отже на момент подачі позовної заяви подружжя не досягли взаємної згоди щодо зазначених позивачем вимог.

Суддя звертає увагу, що відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із поданої позовної заяви, ОСОБА_1 , посилаючись на СК України, об`єднав в одній позовній заяві декілька вимог, а саме: про розірвання шлюбу, що підлягає розгляду у порядку спрощеного позовного провадження; про визначення місця проживання дитини, що має розглядатися у порядку загального позовного провадження; встановлення юридичного факту, що має юридичне значення, перебування дитини на його утриманні, що підлягає розгляду у порядку окремого провадження.

Разом із цим, позивачем не враховано приписів процесуального закону щодо об`єднання вимог та особливостей розгляду інших заявлених ним вимог про визначення місця проживання дитини та встановлення факту перебування дитини на утриманні, оскільки ці вимоги не пов`язані підставами виникнення або доказами із вимогою про розірвання шлюбу, вони регулюються різними нормами права і вирішення позовної вимоги про визначення місця проживання дитини відповідно до вимог ст. 161 СК України не залежить від вирішення вимоги про розірвання шлюбу, а так само зі встановленням юридичного факту утримання дитини батьком. Спільний розгляд, різних не взаємопов`язаних між собою вимог, може лише ускладнити вирішення справи.

При цьому, в справах про розірвання шлюбу передбачена можливість надання сторонам строку для примирення та зупинення в зв`язку з цим провадження у справі, що в свою чергу не передбачено при розгляді справ про визначення місця проживання дитини. Тоді як при вирішенні питань визначення місця проживання дитини необхідно обов`язково залучати по справі орган опіки та піклування, і як наслідок, це може призвести до безпідставного затягування розгляду іншої заявленої вимоги, тому зазначені вище вимоги повинні розглядатися окремо.

Відтак, потрібно роз`яснити позивачу його право вирішити питання щодо визначення місця проживання дитини шляхом подачі позову на загальних підставах, а щодо встановлення юридичного факту, що має для нього юридичне значення з відповідною заявою в порядку окремого провадження (ст. 315 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).

Таким чином, оскільки зазначені ОСОБА_1 у позовній заяві вимоги не можуть бути об`єднаними в одне провадження та розглядатися разом в порядку одного провадження, тому суддя приходить до висновку, що позовну заяву потрібно повернути позивачу, як це передбачено п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Відповідно до ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ст. ст.175-178, 187, 191, 274-279, 353 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Повернути матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, та встановлення факту, що має юридичне значення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Ю.А.Галущенко