печерський районний суд міста києва
Справа № 757/3017/23-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г. О.

секретар судового засідання Музика В. П.

справа №757/3017/23-ц

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК»

відповідач 1: ОСОБА_1

відповідач 2: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань,-

представник позивача - Слісаренко Л. Л.

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (далі - ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК») заборгованість у розмірі 142 906, 25 грн та судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 24.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №010/2008 про надання кредиту у розмірі 500 000, 00 грн під 22, 8 річних на строк до 23.04.2011 року.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.08.2008 року було укладено із ОСОБА_3 договір поруки, відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором, по першій його вимозі, своєчасно і в повному обсязі, незалежно від будь-яких причин, відповідати по кредитному договору №010/2008 від 24.04.2008 року, в такому ж розмірі і з тими ж обов`язками, як і позичальник по поверненню кредиту в розмірі 500 000,00 грн та відсотків по ньому на умовах, вказаних в кредитному договорі.

10.08.2012 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №2- 2190/2012 позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» 1 070 550, 20 грн заборгованості за кредитним договором №010/2008 від 24.04.2008 року, 1 820,00 грн судових витрат.

12.11.2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на виконання вищевказаного рішення по справі №2-2190/2012 від 10.08.2012 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання участі держави у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» від 11 лютого 2015 року №61 установлено, що держава в особі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» бере участь у виведенні Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» з ринку шляхом придбання його активів та зобов?язань у разі віднесення Національним банком Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до категорії неплатоспроможних.

19 червня 2015 року між ПАТ «Акціонерний банк «Київ» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «КИЇВ» Кічука О І. (неплатоспроможний банк) та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (приймаючий банк) укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку від 19 червня 2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року, справа №757/37190/15-ц, задоволено заяву ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та замінено сторону виконавчого провадження НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з виконання судового рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.08.2012 року у цивільній справі №2-2190/12.

Вважає, що у зв?язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та рішення суду, відповідно до ст. 625 ЦК України банк має право вимагати від відповідачів сплатити 3 % річних від простроченої суми та суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення коштів стягнутих згідно рішення суду, та не погашених, за період із 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, що становить 142 906, 25 грн, з них : 3% річних - 38 254,32 грн; сума збільшення заборгованості із урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення - 104 651,93 грн, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.04.2023 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Запропоновано відповідачу не пізніше п`ятнадцятиденного строку подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено відповідачу, що він має право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті надіслати відзив на позовну заяву (а.с. 47).

Копію ухвали від 27.04.2023 року було направлено на адреси сторін, крім того відповідачу було направлено копію позовної заяви з додатками. Також вказану ухвалу було направлено на відомі адреси електронної пошти сторін.

Відповідно до довідки позивач отримав копію ухвали - 27.04.2023 року (а.с. 49)

Відповідно до розписки відповідач 2 отримала копію ухвали та копію позовної заяви з додатками - 03.05.2023 року (а.с. 50).

До суду повернувся лист із копією ухвали та копією позовної заяви з додатками, направлений на адресу відповідача 1, із відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 99-100).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

За ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Таким чином, сторони вважаються належно повідомленими про розгляд даної справи.

26.05.2023 року надійшов відзив відповідача, у якому просить відмовити у задоволенні позову з підстав, зазначених у відзиві. Зокрема, у відзиві зазначено, що позивачем в рамках цієї справи заявлено вимогу про стягнення 142 906, 25 грн з відповідачів, 3 % річних від простроченої суми та суму збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення коштів стягнутих згідно рішення суду та непогашених, за період з 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, з них: 3% річних - 38 254, 32 грн; сума збільшення заборгованості із урахуванням індексу інфляції за несвоєчасне погашення - 104 651,93 грн. Натомість, в долучених до позовної заяви документах міститься виписка/особовий рахунок з 24.04.2008 року по 24.10.2022 року, згідно з яким станом на 16.04.2019 року «Відображення в обліку заборгованості позичальників ПАТ АКБ «КИЇВ» на позасистемному обліку згідно с/з №110/33114/2019 від 12.04.2019 року» становить - 169 376, 91 грн. Таким чином, розмір суми заборгованості за кредитним договором, яка використовувалась позивачем для розрахунку 3% річних на інфляційних збільшень є абсолютно необґрунтованим. Крім того, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період із 12.03.2017 року по 23.02.2022 року є необґрунтованим, оскільки невиконання боржником грошового зобов?язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов?язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (а.с. 59-83).

03.07.2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати і 3 % річних входять до складу грошового зобов?язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов?язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора при знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (а.с. 89-98).

Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За загальним правилом статтею 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 2 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків то інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що 24.04.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний банк «Київ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №010/2008 про надання кредиту у розмірі 500 000, 00 грн під 22, 8 річних на строк до 23.04.2011 року (а.с. 10-12).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 28.08.2008 року було укладено із ОСОБА_3 договір поруки відповідно до якого поручитель зобов`язується перед кредитором, по першій його вимозі, своєчасно і в повному обсязі, незалежно від будь-яких причин, відповідати по кредитному договору №010/2008 від 24.04.2008 року, в такому ж розмірі і з тими ж обов`язками, як і позичальник по поверненню кредиту в розмірі 500 000,00 грн та відсотків по ньому на умовах, вказаних в кредитному договорі (а.с. 19-20).

10.08.2012 року рішенням Печерського районного суду м. Києва у справі №2- 2190/2012 позов Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» 1 070 550, 20 грн заборгованості за кредитним договором №010/2008 від 24.04.2008 року, 1 820,00 грн судових витрат (а.с. 21).

12.11.2012 року Печерським районним судом м. Києва видано виконавчі листи на виконання вищевказаного рішення по справі №2-2190/2012 від 10.08.2012 року (а.с. 22-23).

29.11.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Шиян О. В. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №2-2190/12 від 12.11.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «АКБ «Київ» суми у розмірі 1 072 370, 20 грн, боржник: ОСОБА_3 (а.с. 80).

29.11.2012 року постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Шиян О. В. відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_4 з примусового виконання виконавчого листа №2-2190/12 від 12.11.2012 року про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «АКБ «Київ» суми у розмірі 1 072 370, 20 грн, боржник: ОСОБА_1 (а.с. 81).

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання участі держави у виведенні з ринку Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» від 11 лютого 2015 року №61 установлено, що держава в особі ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» бере участь у виведенні Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» з ринку шляхом придбання його активів та зобов?язань у разі віднесення Національним банком Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «Київ» до категорії неплатоспроможних.

19 червня 2015 року між ПАТ «Акціонерний банк «Київ» в особі уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «АКБ «КИЇВ» Кічука О І. (неплатоспроможний банк) та ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (приймаючий банк) укладено договір про передачу приймаючому банку активів і зобов`язань неплатоспроможного банку від 19 червня 2015 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.10.2015 року, справа №757/37190/15-ц, задоволено заяву ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» та замінено сторону виконавчого провадження НОМЕР_3 та НОМЕР_4 з виконання судового рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.08.2012 року у цивільній справі №2-2190/12 (а.с. 25-26).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги).

Стаття 514 ЦК України визначає, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається у межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує.

Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17.

Так, позивач звертаючись до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи стягнення із відповідача 3 % річних та інфляційних втрат посилається на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2012 року, справа №2-2190/2012, яким стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «АКБ «Київ» 1 070 550, 20 грн заборгованість за кредитним договором №010/2008 від 24.04.2008 року, 1 820, 00 грн судових витрат.

Однак, із поданого розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 257 284, 44 грн, на яку відповідно до розрахунку нараховується 3 % річних та інфляційні втрати (а.с. 28).

А із долученого меморіального ордеру №5722 від 09.12.2015 року вбачається, що у рамках виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва від 06.11.2012 року №2-2190/2012, ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» було перераховано 834 930, 30 грн.

Посилання позивача, що в рахунок погашення заборгованості було зараховано лише 813 265, 76 грн, із 834 930, 30 грн, належним чином не обґрунтовано. Долучена виписка не місить даних про зарахування 09.12.2015 року у погашення заборгованості коштів у розмірі 834 930, 30 грн, перерахованих ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві, а як із неї вбачається 12.01.2016 року було здійснено погашення заборгованості у розмірі 500 000, 00 грн та 313 265, 76 грн згідно із службової записки №110/45784/2015 від 11.12.2015 року, копія якої не долучена до матеріалів справи, при цьому будь-яких даних щодо призначення перерахованих ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві решти коштів у розмірі 21 664, 54 грн та чому вказані кошти не були перераховані у погашення заборгованості за кредитним договором №010/2008 від 24.04.2008 року не містить (а.с. 29).

Таким чином, суд не може вважати виписку по рахунку ОСОБА_1 належним доказом перерахованих коштів за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2012 року, справа №2-2190/2012, оскільки дані виписки не відповідають даним меморіального ордеру №5722 від 09.12.2015 року.

Отже, вказана позивачем сума заборгованості за кредитним договором №010/2008 від 24.04.2008 року у розмірі 257 284, 44 грн не обґрунтована та не підтверджується матеріалами справи.

При цьому, позивач посилається на те, що щодо виконання судового рішення Печерського районного суду міста Києва від 10.08.2012 року у цивільній справі №2-2190/12 відкрито виконавчі провадження НОМЕР_3 та НОМЕР_4, однак не долучає ніяких документів, які б свідчили про стан даних виконавчих проваджень, суму коштів, що була стягнута у рамках виконавчих проваджень, а також суму, яка на посилання позивача, не була стягнута із боржників, тобто суму заборгованості.

Період за яких позивач просить стягнути 3 % річних та інфляційні втрати, а саме із 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, також не обґрунтовано, будь-яких доказів, що саме у цей період відповідачами було несвоєчасно погашено заборгованість за кредитним договором №010/2008 від 24.04.2008 року згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2012 року, справа №2-2190/2012, суду не надано.

Також не надано доказів, що станом на час розгляду справи у відповідачів існує заборгованість перед позивачем за кредитним договором №010/2008 від 24.04.2008 року, яка не стягнута згідно рішення Печерського районного суду м. Києва від 10.08.2012 року, справа №2-2190/2012.

Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

У постанові Верховного Суду (у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду) від 26.10.2018 року, справа № 922/4099/17, з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 року, справа №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК України, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК України, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року, справа №910/16945/14, від 27.04.2018 року, справа №908/1394/17, від 21.11.2018 року, справа №642/493/17-ц.

Таким чином, стягнення 3 % річних та інфляційних втрат можливе протягом усього строку існування заборгованості, проте у межах трьох років, що передують зверненню до суду.

Натомість позивачем заявлено вимогу про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за період із 12.03.2017 року по 23.02.2022 року, тобто за 4 роки 11 місяців 11 днів.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Розподіл судових витрат між сторонами, регулюється ст. 141 ЦПК України. Зокрема: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 207, 509, 512, 514, 524, 526, 533-535, 623, 625, 626, 628, 638, 1046, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 76-82, 89, 95, 141, 174, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355, 15.5) Перехідних положень ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних та інфляційних нарахувань - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному вебпорталі судової влади України за вебадресою: http://court.gov.ua/fair/sud2606.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», адреса: вул. Єреванська, 1, м. Київ, 03087, .

Відповідач 1: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Г.О. Матійчук