Справа № 724/2205/22
Провадження № 2/724/61/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 року Хотинський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді: Ковальчук Т.М.

за участі:

секретаря судового засідання: Федонюка В.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хотин Чернівецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

01.11.2022 року ОСОБА_1 , в інтересах кого діє адвокат Боднарюк Віталій Іванович, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 30.11.2021 року відповідач взяла у позивача в борг грошові кошти в сумі 3500 Євро, які зобов`язалася повернути до 30.10.2022 року. На підтвердження передачі коштів ОСОБА_4 власноручно написала розписку і отримала кошти в сумі 3500 Євро. Однак відповідач зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки належним чином не виконала, повернувши позивачу тільки 350 Євро.

Представник позивача зазначає, що позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей, після розірвання шлюбу продовжують спілкуватися, а тому позивач маючи кошти від заробітку за кордоном, погодився надати відповідачці кошти у позику, за умови їх вчасного повернення.

Враховуючи вищевикладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 3150 Євро, суму сплаченого судового збору в розмірі 1146,91 грн. та суму витрат на правову допомогу в розмірі 5600 грн.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 09 листопада 2022 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.16).

05.12.2022 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 22.12.2022 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом та об`єднано в одне провадження, перейдено зі спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.44).

Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 19 січня 2023 року, після повторного автоматизованого розподілу судової справи, прийнято справу до провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с.48).

Ухвалою суду від 27.02.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.57).

Ухвалою суду 05.06.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору позики недійсним залишено без розгляду (а.с.92).

Позиція сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та пояснив суду, що з ОСОБА_4 він перебував у шлюбі, у 2021 році остання виїхала за кордон на заробітки. Повернувшись додому, відповідач повідомила, що має намір з ним розлучитися і попросила в нього в борг 3500 Євро для сплати власних боргів. На той час в нього була така сума коштів і він позичив їх ОСОБА_4 . Щоб уникнути непорозумінь, відповідач написала йому боргову розписку. Через деякий час, на його прохання, остання повернула йому 350 Євро, але решту суми відмовилася повертати. Вважає, надані у борг кошти, його особистими коштами, які не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки останній рік шлюбу з відповідачем спільно не проживав, ці кошти є його заробітком, частину цих коштів отримав від родичів, керівництва підприємства, де працював, оскільки отримав травму ноги та мав проходити лікування. Він допомагав дітям коштами, але особисто не оплачував навчання та інші послуги. Просив позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Боднарюк В.І. в судовому засіданні позовні вимоги довірителя підтримав та просив суд їх задовольнити, крім того, звернув увагу суду на те, що відповідач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу 27.10.2021 року, в цей час сторони між собою не спілкувалися, шлюбні відносини між ними були припинені, кожен з них проживав за різними адресами. Повернувши позивачу частину боргу в розмірі 350 Євро, відповідач фактично визнала зобов`язання по борговій розписці.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Раєвський І.А. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, вказав, що дані кошти є спільним майном подружжя та використовувались відповідачем в інтересах сім`ї на оплату навчання їх двох спільних дітей, які навчались у вищих навчальних закладах на денній формі навчання за контрактом. Позивач не довів, що позичені кошти є його особистою власністю.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню встановивши наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 з 04.06.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 15.12.2021 року розірвано (а.с.109-110).

Сторони від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: ОСОБА_5 , 1999 р.н. та ОСОБА_6 , 2003 р.н. (а.с.109-110).

Судом також встановлено, що згідно розписки від 30 листопада 2021 року ОСОБА_1 надав ОСОБА_4 , а остання отримала в борг грошові кошти в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) Євро, які зобов`язалася повернути до 30.10.2022 року, що підтверджується оригіналом розписки від 30.11.2021 року (а.с.54).

16 травня 2022 року ОСОБА_1 отримав грошовий переказ в розмірі 350 (триста п`ятдесят) Євро, що підтверджується банківським платіжним документом (а.с.6).

Відповідно до частин першої, другої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за договором позики позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Судом встановлено, що позивачем була передана відповідачці грошова сума в розмірі 3500 Євро, що підтверджується розпискою відповідачки від 30.11.2021. Даний факт під час судового розгляду визнано відповідачем.

Крім того, в судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_4 здійснила грошовий переказ в розмірі 350 Євро на ім`я ОСОБА_1 в рахунок повернення коштів, який останнім було отримано 16.05.2022 року.

Разом з тим, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог зазначає, що кошти отримані нею у позивача були спільними коштами подружжя та використовувались нею в інтересах сім`ї.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843 цс 17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325 цс 18.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимог зазначає, що кошти передані у борг відповідачці є його особистою приватною власністю, оскільки ці кошти були отримані ним від родичів та знайомих для лікування та особисто зароблені, крім того вказав, що шлюбні відносини з відповідачем на час надання коштів фактично були припинені.

Разом з тим, ОСОБА_1 відповідними доказами не підтвердив джерело набуття коштів переданих у борг відповідачці та не довів, що ці грошові кошти належать йому особисто.

Тому, суд дійшов до висновку про те, що позивачем належними та допустимими доказами презумпцію спільності майна подружжя щодо коштів в розмірі 3500 Євро не спростовано, унаслідок чого вони є спільним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , тому належать їм у рівних частках, тобто по 1750 Євро (3500:2).

Доводи представника відповідача про те, що кошти отримані відповідачем у борг були використані в інтересах сім`ї, а саме на навчання сина ОСОБА_6 , 2003 р.н., судом до уваги не приймаються, оскільки ОСОБА_4 відповідними доказами не підтверджено сплату коштів за навчання сина саме за рахунок отриманих у борг від позивача коштів.

Так, з доданих представником відповідача документів вбачається, що син сторін ОСОБА_5 , 2003 р.н., з 19.09.2020 року навчається у Львівському національному університеті ім. І.Франка на денній формі навчання за контрактом, строком 3 роки 10 місяців, загальна вартість освітніх послуг становить 83980 грн, разом з тим, з доданих банківських квитанцій вбачається, що оплата за навчання починаючи з січня 2022 року здійснювалася ОСОБА_7 щосеместрово (двічі на рік) в розмірі 12125 грн. (а.с.79-83).

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Таким чином, оцінюючи у сукупності досліджені докази по справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти, з урахуванням повернутої грошової суми 350 Євро, в розмірі 1400 Євро (1750-350).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Щодо судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, що становить 44,44 % від ціни позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 509,69 грн (1146,91х44,44%)

Згідно ч.8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.5 ч.7 ст.265 ЦПК України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

З огляду на вищевикладене та наявність заяви представника позивача про стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, докази по яким ним будуть подані після ухвалення рішення суду, суд вважає необхідним призначити судове засідання, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, для вирішення питання щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст.76,81, 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.509, 524, 526, 527, 530, 1046, 1047 ЦК України, ст..ст.60, 61,63 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , грошові кошти у сумі 1400 (одна тисяча чотириста) Євро.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 509 (п`ятсот дев`ять) гривень 69 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на правничу допомогу на 05 вересня 2023 року о 11:00 год та встановити представнику позивача строк протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду надати докази щодо розміру понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 01 вересня 2023 року.

Суддя Т. М. Ковальчук