ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/819/86/23 Доповідач: Воронцова Л.П.
Постанова

Іменем України

29 серпня 2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Воронцової Л.П.

суддів: Пузанової Л.В.

Склярської І.В.

секретар Ляшенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Риженка Дениса Олеговича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним вище позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 липня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи т/з «Renault Logan» д.н. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ПрАТ «ВФ «Україна», здійснив бокове зіткнення з транспортним засобом «Chevrolet Aveo» державний номер

НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та знаходився під керуванням її сина ОСОБА_3 , внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

ОСОБА_2 заподіяну шкоду в повному обсязі не відшкодував, знаходився з відповідачем у трудових відносинах на момент ДТП, остання просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 6 998, 5 грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, адвокат Риженко Д.О., який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення винесено із грубим порушенням норм процесуального права, оскільки висновки суду не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і доказах наданих суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що для встановлення обов`язку по відшкодуванню шкоди для страховика необхідна наявність внутрішнього договору страхування полісу, який являється єдиним підтвердженням укладення договору страхування. Проте, відповідачем такого договору не надано, а матеріали справи не містять жодного доказу наявності договірних відносин на час ДТП між відповідачем по справі та будь-яким страхувальником, тому обов`язок по відшкодуванню спричиненої шкоди має нести саме відповідач - ПрАТ «ВФ «У країна».

Враховуючи наведене, просить рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01.04.2021 року скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «ВФ «Україна» просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01.04.2021 року без змін зазначаючи, що позивач сама безпосередньо зверталася до страхової компанії, однак ні відшкодування, ні відповіді не отримувала.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд І інстанції виходив із того, що не пред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди, а враховуючи те, що обов`язок по відшкодуванню шкоди та виплаті страхового відшкодування підлягає виконанню саме страховиком, позовні вимоги про стягнення з ПрАТ «ВФ «Україна» матеріальної шкоди задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повному обсязі.

За правилами частини першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистий немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює

підвищену небезпеку.

Під час розгляду позовів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, необхідно мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. - незалежно від наявності вини.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове прано, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди.

Така особа відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених поговором страхування або чинним законодавством за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5

вказаного Закону).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 13.07.2016 року о 08:00 ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах із ПрАТ МТС «Україна», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ «Україна», керуючи транспортним засобом «Renault Logan» д.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ПрАТ «ВФ «Україна», по проспекту Сенявіна, 40 в місті Херсоні, будучи неуважним при перестроюванні, не врахував, що це буде безпечно, у результаті чого здійснив бокове зіткнення з т/з «Chevrolet Aveo», д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 під керуванням сина позивача ОСОБА_3 , внаслідок чого належний позивачу транспортний засіб отримав механічні пошкодження.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода мала місце з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.09.2016 року по справі №766/7391/16, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчинені правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України та притягнено до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. (а.с. 8).

Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню, відповідно до ч. 2 ст. 82 ЦПК України.

Встановлено, що у результаті зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений належний позивачу на праві приватної власності автомобіль марки «Chevrolet Aveo» д.н. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10).

Відповідно до договору № ОФ-15/2 про укладання полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та додатку №1 до нього, оригінали яких досліджено судом апеляційної інстанції, транспортний засіб «Renault Logan» д.н. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ПрАТ «ВФ «Україна» застрахований у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське».

07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії ПАТ «Страхове і Товариотво «Іллічівське» з заявою про виплату страхового відшкодування, однак до цього часу грошових коштів та відповіді на вказане звернення позивач не отримала, (а.с. 9)

Згідно звіту №202/09/2016, складеного ФОП ОСОБА_4 за замовленням ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» - вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП складає 6998,50 грн.(а.с. 21)

Враховуючи, що страховою компанією, у якій відповідач застрахував свою відповідальність, завдану шкоду відшкодовано не було позивач вважає, що її має відшкодувати відповідач.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну

відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для

повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між

фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземнихтранспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках. передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, проте зазначених обставин судом не встановлено.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року в справі №286/1643/18,

провадження №61-11107 св 19.

Згідно норм ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на

страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі,

суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону

України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Саме такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Зазначеним судовим рішенням Велика Палата Верховного Суду відступила від ставового висновку Верховного Суду України, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована, визнавши, що наведений правовий висновок не відповідає змісту та сенсу чинного законодавства.

Так, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові по справі №755/18006/15-ц від 04.07.2018р., Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого с граховиком відшкодування.

Зокрема у п.п.69, 73 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. по справі №755/18006/15-ц, зроблено висновок про те, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавана шкоди замість останнього. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно- правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавана шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавана шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

За таких обставин, у разі, якщо позивач (особа, якій завдана шкода) не звертався до страховика відповідача (завдавача шкоди) та не отримував його відмову у виплаті страхового відшкодування, а пред`явив відразу вимогу до особи, відповідальної за шкоду, відсутні передбачені законом підстави для задоволення його позовних вимог.

Оскільки транспортний засіб «Renault Logan» д.н. НОМЕР_1 належить на праві власності відповідачу ПрАТ «ВФ «Україна», відповідно до наданого суду апеляційної інстанції договору № ОФ-15/2 про укладення полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Додатку №1 до нього вбачається, що транспортний засіб «Renault Logan» д.н. НОМЕР_1 на момент ДТП застрахований у ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» за номером 219.

Колегія суддів вважає, що підстави вважати виключно ОСОБА_2 чи ПрАТ «ВФ «Україна» належними відповідачами в даному випадку відсутні, враховуючи те, що за законом заявлена позивачем (потерпілою) сума шкоди підлягає стягненню саме зі страховика.

Так, предметом позову у даній справі є вимога позивача ОСОБА_1 про відшкодування їй завданих збитків на суму 6 998, 5 грн., як потерпілій, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Тобто, між потерпілою ОСОБА_1 та відповідачем ПрАТ «ВФ «Україна» - володільцем застрахованого транспортного засобу, існує деліктне зобов`язання, пов`язане із завданням шкоди внаслідок ДТП, тоді, як між відповідачем та ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» - страховиком, є договірне зобов`язання, встановлене договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

У даній цивільній справі поєднані деліктні відносини з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отже боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди, тобто ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», яке повинно в межах страхового ліміту відшкодувати завдану діями заподіювача шкоду ПАТ «ВФ «Україна» матеріальну шкоду, і тільки після здійснення страховиком виплати страхового відшкодування або в разі перевищення ліміту, позов може бути подано до страхувальника, в даному випадку відповідача по справі ПрАТ «ВФ «Україна», який є володільцем застрахованого транспортного засобу, для стягнення різниці між фактичним розміром завданої потерпілому шкоди та виплаченою страховою сумою, встановленою у договорі страхування.

З урахуванням встановлених обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не пред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності, власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди, тобто відповідача ПрАТ «ВФ «Україна», обов`язком якого, відповідно до закону є виплата потерпілому різниці між фактичним розміром завданої потерпілому шкоди та виплаченою страховою сумою.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не надав суду внутрішнього договору страхування транспортного засобу матеріали справи не містять, а отже доказів наявності договірних відносин на момент ДТП між ПАТ «ВФ «Україна» і будь-яким страхувальником підлягають відхиленню, оскільки не відповідають обставинам справи і висновку суду.

Так, позивач безпосередньо в позовній заяві вказувала про те, що вона звернулась до ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», де був застрахований транспортний засіб відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, однак його не отримала, долучивши заяву до страховика від 07.10.2016 року № 24/18 і звіт 202/08/2016, виконаний на замовлення ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське», тобто визнавала факт наявності договірних відносин з приводу страхування транспортного засобу між ПрАТ «ВФ «Україна» та ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське».

З метою перевірки вказаного факту, який не заперечувався позивачем у суді першої інстанції, апеляційний суд задовольнив клопотання представника ПрАТ «ВФ «Україна» про долучення договору страхування транспортного засобу.

Із дослідженого в судовому засіданні договору № ОФ-15/2 про укладання полісів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11 березня 2016 року вбачається, що між ПАТ «Страхове товариство «Іллічівське» та ПрАТ «МТС Україна», правонаступником якого є ПАТ «ВФ «Україна» укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності транспортних засобів, належних відповідачу, згідно Додатку №1 до договору, порядковий номер 219, застрахованим автомобілем є «Renault Logan» д.н. НОМЕР_1 , на момент ДТП, що мало місце 13.07.2016 року.

Крім того, відповідачем надано суду належним чином завірену копію Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9407954 від 15.03.2016 року, зі змісту п. 10 якого вбачається, що страховий платіж у розмірі 808, 7 грн сплачено 15.03.2016 року о 17:00 (п/д від 15.03.2016 року), забезпечений транспортний засіб «Renault Logan», номерний знак НОМЕР_1 .

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Риженка Дениса Олеговича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 квітня 2021 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.

Головуючий: _______________ Л.П. Воронцова

Судді: _______________ Л.В. Пузанова

_______________ І.В. Склярська