КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/4285/23
УХВАЛА

06.09.2023 року

Київський районний суд міста Одеси в складі головуючого - судді Калініченко Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

05.09.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення майбутнього позову шляхом зупинення стягнення виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 24.05.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за №45289, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості в сумі 57442,90 грн., у виконавчому провадженні №67779132.

Вказана заява подана до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Здійснюючи розгляд заяви у порядку і строки передбачені статтею 153 ЦПК України, судом також здійснюється перевірка поданої до суду заяви на предмет її відповідності до змісту і форми, що передбачено статтею 151 ЦПК України.

Відповідно до вимог вказаної статті, до заяви про забезпечення позову додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, визначає Закон України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання заяви про забезпечення позову фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2023 році з 01 січня встановлений у розмірі 2684,00 гривні.

Отже, за пред`явлення до суду вказаної заяви про забезпечення позову підлягає сплаті судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Досліджуючи матеріали справи за поданою ОСОБА_2 заявою, судом встановлено, що остання не містить доказів на підтвердження сплати судового збору за пред`явлення цієї заяви у розмірі 536,80 грн., а відтак заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Додатково, суд зазначає, що у заяві заявником здійснено посилання на те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», з посиланням на постанови Верховного Суду від 19.10.2022 року по справі №743/1481/21 та від 26.02.2020 року по справі №643/2870/18.

Суд зазначає, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12.05.1991 р №1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, зокрема, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Пунктом 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Відтак, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду для дотримання вимог ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими вона обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено (ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів»), тим самим навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Як вбачається у поданій до суду заяві, заявник зазначає, що виникли спірні правовідносини між ним та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» виникли з приводу виконання договору про надання споживчого кредиту, за наслідком чого позов про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис про стягнення заборгованості за споживчим кредитним договором, стосується правовідносин, які врегульовані Законом України «Про захист прав споживачів».

Приймаючи викладене, суд зазначає, що безпосередньо кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Разом з тим, у відповідності до положень ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також кореспондується у ч.1 ст. 81 ЦПК України.

Як вбачається, заявником до заяви в порушення вимог ст. 12 та 81 ЦПК України не надано до суду жодного доказу на підтвердження того, що між ним ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» взагалі було укладено договір про надання споживчого кредиту, а спірним виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною 24.05.2021 року, зареєстрованим в реєстрі за №45289, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованість саме за договором про надання споживчого кредиту.

Подані заявником до заяви копії постанов приватного виконавця винесені в рамках виконавчого провадження ВП №67779132 також не містять жодної інформації про те, що стягнута з заявника за виконавчим написом №45289 від 24.05.2021 року заборгованість, стягнута саме як заборгованість за договором про надання споживчого кредиту.

Разом з тим, суд звертає увагу, що у відповідності до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, виконавчі написи можуть буди видані в тому числі:

- про стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами;

- про стягнення заборгованості, що випливає з відносин, пов`язаних з авторським правом;

- про стягнення заборгованості з батьків або осіб, що їх замінюють, за утримання дітей у закладах освіти;

- про стягнення заборгованості з батьків або осіб, що їх замінюють, за утримання дітей і підлітків в загальноосвітніх школах і професійно-технічних училищах соціальної реабілітації;

- про стягнення за диспашею;

- про стягнення заборгованості з військовослужбовців, звільнених з військової служби, і військовозобов`язаних після закінчення зборів;

- про повернення об`єкта лізингу;

- про стягнення заборгованості з орендної плати за користування державним та комунальним майном;

- про стягнення заборгованості за векселями, опротестованими нотаріусами в установленому законом порядку;

- про стягнення заборгованості за аграрними розписками;

- про стягнення заборгованості з виплати дивідендів у разі їх виплати через депозитарну систему України.

Як вбачається, вказані правовідносини, за якими можуть бути вчинені нотаріусом виконавчі написи, автоматично не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», за наслідком чого, без надання до суду відповідних доказів, у суду відсутня можливість встановити, що за спірним виконавчим написом, на який посилається ОСОБА_1 , порушені його права саме як споживача фінансових послуг.

Ураховуючи викладене, судом встановлено, що заявником не доведено, що спірні правовідносини в цій справі, пов`язані з порушення прав заявника, як споживача фінансових послуг, у зв`язку з чим до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення Закону України «Про захист прав споживачів», а за пред`явленою заявою підлягає сплаті судовий збір за ставкою, як за пред`явлення заяв про забезпечення позову, що складає 536,80 грн.

Оскільки заявником по справі не надано до суду належного доказу на підтвердження сплати судового збору в сумі 536,80 грн., суд вважає, що заява не відповідає положенням ч.6 ст. 151 ЦПК України.

Разом з тим, судом враховується, що у відповідності до ч.9 ст. 185 ЦПК України, заяви, скарги, клопотання, визначені цим Кодексом, за подання яких передбачено сплату судового збору, залишаються судом без руху також у випадку, якщо на момент відкриття провадження за відповідною заявою, скаргою, клопотанням суд виявить, що відповідна сума судового збору не зарахована до спеціального фонду державного бюджету. Правила цієї частини не застосовуються до заяв про забезпечення доказів або позову.

У зв`язку з чим, у суду відсутні підстави для залишення цієї заяви без руху, з вказаних підстав, а саме з підстав несплати заявником судового збору.

Крім того, як вже судом встановлювалось, вказана заява подана до суду в електронній формі через підсистему Електронний суд.

У відповідності до положень ч.7 ст. 43 ЦПК України, у разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Заявником в порушення вказаних приписів чинного законодавства України, не надано до заяви доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Згідно з ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Приймаючи вищевикладене, оскільки заява ОСОБА_1 про забезпечення позову подана до суду без додержання вимог передбачених статтею 151 ЦПК України, остання, у відповідності до вимог ч.9 ст. 153 ЦПК України, підлягає поверненню заявникові.

Одночасно суд зазначає, що ст. 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника, оскільки в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню, а також заявник не обмежений права на повторне звернення до суду з цією заявою після усунення недоліків, що слугували для її повернення.

Керуючись ст. ст. 151, 153 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», за участі третіх осіб: приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни, приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченко Миколи Борисовича, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повернути заявникові.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.