Справа № 358/1180/23 Провадження № 2/358/575/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миронівської міської ради Київської області про визнання права власності на будинок в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 48,60 кв. м., житловою площею 16,90 кв. м., допоміжною площею 21,40 кв.м., літні неопалювані приміщення площею 10,30 кв.м., а також господарські споруди: прибудова, прибудова, гараж-літня кухня, погріб з шийкою, сарай, вбиральня, свердловина, вигрібна яма, хвіртка, ворота, огорожа, інвентаризаційна вартість яких становить 78 189 (сімдесят вісім тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 00 коп.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . За життя він залишив заповіт, згідно якого житловий будинок АДРЕСА_1 заповів своїм дітям: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у рівних частинах. Її брат ОСОБА_5 відмовився від своєї частини спадку на її користь, таким чином рішенням Богуславського районного суду Київської області від 07 листопада 2008 року у справі №2925/08 за нею було визнано право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку, що також підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21523489 від 12 січня 2009 року. Право власності на решту будинку зареєстровано не було, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у свій час не прийняли спадщину та не оформили свої спадкові права. Після набрання законної сили вищевказаного рішення суду вона вселилась та почала проживати у цьому будинку. З моменту заселення вона постійно проживає у цьому будинку, господарює там, а проведення капітальних та поточних ремонтів здійснюється виключно за її власні кошти. Починаючи із 2008 року та станом на сьогоднішні вона відкрито й безперешкодно користується усім будинком, обробляє земельну ділянку біля нього, вчасно сплачує комунальні платежі та залишається єдиним добросовісним володільцем і користувачем вказаного житлового будинку, що є підставою для визнання за нею права власності на іншу 1/2 частину житлового будинку.

Посилаючись на положення ст.ст. 328 ч. 1, 344 ЦК України позивачка просить задовольнити його вимоги.

Представник позивачки ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та без участі позивачки, а також зазначила, що позов підтримує в повному обсязі.

Відповідач Миронівська міська рада Київської області свого представника в судове засідання не направила, однак надіслала до суду заяву, в якій позов визнає і просить розглянути справу без участі представника.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові докази надані позивачкою, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи суд вбачає, що позивачка ОСОБА_1 з 2008 року по теперішній час фактично проживає та продовжує володіти і користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 , загальною площею 48,60 кв. м., житловою площею 16,90 кв. м., допоміжною площею 21,40 кв.м., господарськими будівлями і спорудами.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 07 листопада 2008 року у справі №2925/08 за позивачкою ОСОБА_1 було визнано право власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку.

Копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21523489 від 12 січня 2009 року підтверджується факт належності позивачці ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вищевказаного житлового будинку.

Довідкою старости Іванівського старостинського округу №5 Миронівської міської ради Київської області за № 12/05-24/134 від 10.05.2023 підтверджується той факт, що позивачка ОСОБА_1 з 2008 року по теперішній час фактично проживає та продовжує володіти і користуватися житловим будинком АДРЕСА_1 , відкрито та безперешкодно користується будинком, здійснює поточний ремонт будинку та обробляє прибудинкову територію.

Володіння позивачкою зазначеним будинком не суперечило та не суперечить суспільним інтересам та не порушує прав інших осіб.

Задовольняючи вимоги позивача суд керується наступними положеннями чинного законодавства, які регулюють виниклі правовідносини.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконністю набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно володіє майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність).

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

Пунктом 9 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Позивачка надала суду достатні та допустимі докази, якими підтверджується факт добросовісного і відкритого користування нерухомим майном на протязі більше 10 років, отже визнання права власності за позивачкою на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір.

Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачці необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 537 гривень 00 коп.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 11, 200, 206, 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, ст.ст. 16, 328 ч. 1, 344 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 48,60 кв. м., житловою площею 16,90 кв. м., допоміжною площею 21,40 кв.м., літні неопалювані приміщення площею 10,30 кв.м., а також господарські споруди: прибудова, прибудова, гараж-літня кухня, погріб з шийкою, сарай, вбиральня, свердловина, вигрібна яма, хвіртка, ворота, огорожа, інвентаризаційна вартість яких становить 78 189 (сімдесят вісім тисяч сто вісімдесят дев`ять) гривень 00 коп.

Повернути позивачці ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого 26 травня 2023 року згідно квитанції що становить 537 (п`ятсот тридцять сім) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов