Справа № 139/123/23
Провадження № 22-ц/801/1240/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 рокуСправа № 139/123/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

з участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Могилів-Подільської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області до ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Влад», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 , про витребування земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області у складі судді Тучинської Н. В. від 10 квітня 2023 року,

встановив:

14 лютого 2023 року Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області звернулася до суду з цим позовом, за яким просила витребувати у ОСОБА_1 , Приватного підприємства «Влад» (далі ПП «Влад») в комунальну власність Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером :10:003:0300, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

На обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (далі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області) № 2-23894/15-19-СГ від 06 грудня 2019 року ОСОБА_2 було надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер :10:004:0124, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 895-УБД від 15 вересня 2020 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та повторно надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером :10:003:0300, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немерченської сільської ради (тепер Вендичанської селищної ради) Мурованокуриловецького (тепер Могилів-Подільського) району Вінницької області. 24 вересня 2020 року зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 .

На підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І. А. і зареєстрованого за № 849, ОСОБА_2 відчужив цю земельну ділянку ОСОБА_1 . Цього ж дня 07 жовтня 2020 року внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та зареєстроване право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1

31 грудня 2022 року ОСОБА_1 уклав договір оренди землі б/н із ПП «Влад». Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0300 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 січня 2023 року (номер запису про інше речове право: 49019456).

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 квітня 2023 року позов задоволено.

Витребувано у ОСОБА_1 в комунальну власність Вендичанської селищної ради Вінницької області земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :10:003:0300, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Витребувано у ПП «Влад» в комунальну власність Вендичанської селищної ради Вінницької області земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :10:003:0300, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 двічі скористався правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, а тому наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 895-УБД від 15 вересня 2020 року, яким безоплатно надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровий номер :10:003:0300, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території колишньої Немерченської сільської ради колишнього Мурованокуриловецького району Вінницької області суперечить актам цивільного законодавства, порушує інтереси держави і є незаконним. ОСОБА_1 набув у фактичне володіння на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :10:003:0300, в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що в цій справі підлягають застосуванню положення статті 388 ЦК України про витребування майна у ОСОБА_1 як у добросовісного набувача на користь держави та в особи, якій спірна земельна ділянка передана в оренду ПП «Влад».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати; зняти арешт із земельної ділянки, площею 2,0 га, кадастровий номер :10:003:0300, яка знаходиться у його власності.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок, щодо наявності у прокурора підстав для представництва інтересів держави у цій справі. Зазначав, що вилучення у нього ділянки призведе до порушення справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника, порушення законодавства України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України. Суд розглянув справу без участі і пояснень ОСОБА_2 , який в зв`язку з цим не може нести цивільну відповідальність за юридичні наслідки, які настали не з його дій.

Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального права, відповідно до фактичних обставин справи, встановлених на їх підставі правовідносин сторін та норм матеріального права, якими вони регулюються.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 2-23894/15-19-СГ від 06 грудня 2019 року ОСОБА_2 надано безоплатно у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер :10:004:0124, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності.

Наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 895-УБД від 15 вересня 2020 року зі змінами, внесеними наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 1170-УБД від 22 вересня 2020 року, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надано із земель державної власності у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 2 га, кадастровий номер :10:003:0300, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Немерченської сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 322687489 від 13 лютого 2023 року 24 вересня 2020 року за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку.

07 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І. А. посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером № :10:003:0300, відповідно до якого ОСОБА_2 відчужив (продав) цю земельну ділянку ОСОБА_1 . Відомості про вчинений правочин та перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_1 було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

31 грудня 2022 року ОСОБА_1 уклав договір оренди землі б/н із ПП «Влад». Право оренди земельної ділянки з кадастровим номером :10:003:0300 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 січня 2023 року (номер запису про інше речове право: 49019456).

Щодо представництва прокурором інтересів держави апеляційний суд виходить з такого.

У судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18, провадження № 14-36цс19).

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України визначено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

З метою, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставою для звернення прокурора до суду.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, провадження № 12-194гс19.

Системне тлумачення частини другої статті 45 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає змогу зробити висновок про те, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох таких випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Отже прокурор, звертаючись до суду, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, а іншою відсутність такого органу.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах встановлено, що звернення прокурора з даним позовом зумовлено необхідністю захисту інтересів і порушених прав держави щодо повернення спірної земельної ділянки, яка незаконно вибула з комунальної власності.

Як встановлено, листом від 10 січня 2023 року окружною прокуратурою було повідомлено Вендичанську селищну раду про виявлене порушення. З метою з`ясування питання, чи буде уповноважений суб`єкт владних повноважень (Вендичанська селищна рада) реагувати на таке порушення, в тому числі в судовому порядку, в листі поставлено питання чи вживалися Вендичанською селищною радою заходи щодо витребування земельної ділянки кадастровий номер :10:003:0300 в комунальну власність, в тому числі в судовому порядку, та чи будуть в подальшому вживатись заходи по витребуванню вказаної земельної ділянки на користь територіальної громади.

Вендичанська селищна рада у своєму листі від 16 січня 2023 року повідомила про невжиття заходів щодо повернення земельної ділянки у комунальну власність. Разом із тим селищна рада повідомила, що не заперечує проти вжиття заходів реагування представницького характеру Могилів-Подільською окружною прокуратурою.

Отже прокурором вказано уповноваженому на захист інтересів держави органу про наявні порушення законодавства та необхідність судового захисту інтересів держави, натомість позивачем чітко повідомлено про відсутність наміру самостійно звернутись за захистом порушених інтересів держави до суду.

Сам факт не звернення до суду уповноваженого органу з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави (у даному випадку) свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15 жовтня 2019 у справі № 903/129/18 та Верховним Судом у постанові від 26 липня 2018 у справі № 926/1111/15.

Верховним Судом у постановах від 09 червня 2021 року у справі № 920/839/20 та від 26 травня 2021 року у справі № 926/14/19 висловлено позицію, за якою у разі свідчення попереднього листування прокурора з уповноваженим органом про те, що воно мало характер інформування відповідного органу про вже раніше виявлені прокурором порушення, а відповідний орган протягом розумного строку на таку інформацію не відреагував або відреагував повідомленням про те, що він обізнаний (у тому числі до моменту отримання інформації від прокурора) про таке порушення, але не здійснював та/або не здійснює та/або не буде здійснювати захист порушених інтересів, то, у такому випадку, наявні підстави для представництва, передбачені абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру». У такому разі дотримання розумного строку після повідомлення про звернення до суду не є обов`язковим, оскільки дозволяє зробити висновок про нездійснення або здійснення неналежним чином захисту інтересів держави таким органом.

В даному випадку Вендичанська селищна рада в листі від 16 січня 2023 року повідомила, що не буде здійснювати захист порушених інтересів через відсутність коштів на сплату судового збору, тому у такому випадку наявні підстави для представництва, передбачені абзацом 1 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».

Звертаючись з позовом в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області прокурор обґрунтував підстави для представництва інтересів держави, зазначив підстави для звернення до суду з позовом, існування нагальної потреби у захисті порушених інтересів держави.

Отже позов подано прокурором як повноважною особою, яка має право на представництво інтересів держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, яка самостійно не вчиняла дій для відновлення порушених інтересів держави, тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги у цій частині.

Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Частинами першою, другою статті 78 Земельного кодексу України (далі ЗК України) визначено, що право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Частиною першою статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповідно до пункту «а» частини третьої статті 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Згідно з пунктом «в» частини третьої, частини четвертої статті 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За змістом пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства в розмірі не більше 2,0 га.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.

Звертаючись до суду з цим позовом Могилів-Подільська окружна прокуратура Вінницької області в інтересах держави в особі Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області просила витребувати у ОСОБА_1 , ПП «Влад» в комунальну власність Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером :10:003:0300, для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області, яка була передана у власність ОСОБА_2 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 895-УБД від 15 вересня 2020 року, посилаючись на те, що останній набув її у власність незаконно, повторно використавши своє право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність для даного виду використання.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої, другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або орган місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним в постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений незаконно. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили. Щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках(частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Такі правові висновки наведені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18).

У справі, яка переглядається, судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, площею 2 га, з кадастровим номером :10:003:0300, із земель комунальної власності незаконно, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області № 895-УБД від 15 вересня 2020 року, який прийнятий із порушенням вимог статей 116, 121 ЗК України.

При цьому ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07 жовтня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леончук І. А. і зареєстрованого за № 849, відчужив цю земельну ділянку на користь ОСОБА_1 , якому вказана земельна ділянка на даний час належить на праві власності.

Враховуючи, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області поза її волею, на підставі незаконного рішення державного органу, а ОСОБА_2 , не маючи на це права, здійснив відчуження спірної земельної ділянки ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відновлення права Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області на земельну ділянку необхідно здійснювати шляхом її витребування від добросовісного набувача, яким є ОСОБА_1 .

У цьому конкретному випадку за обставин цієї справи витребування майна є законним та пропорційним заходом, виправданим, переслідує легітимну мету та є необхідним у демократичному суспільстві, а тому не є таким, що порушує статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому слід приймати до уваги, що цивільне законодавство передбачає як право витребування майна його власником (статті 387, 388 ЦК України) так і визначає правові наслідки вилучення товару у покупця на користь третьої особи, на підставах, що виникли до його продажу, зокрема і право на відшкодування саме продавцем покупцю завданих збитків (стаття 661 ЦК України), на що має право і відповідач, пред`явивши відповідний позов.

Він також не позбавлений можливості захистити свої права в порядку кримінального судочинства у провадженні, заведеному щодо службових осіб ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, які незаконно надали ОСОБА_2 спірну земельну ділянку.

З огляду на викладене суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд прийшов до висновку, що доводи апеляційної інстанції не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 10 квітня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 04 вересня 2023 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

М. М. Якименко