Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Сидоренко І.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Зубкова В.В.,

розглянувши цивільну справу за позовною заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення, -

В С Т А Н О В И В:

Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Виробничої одиниці«Слов`янськтепломережа» звернулось до Слов`янського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення. В позовній заяві позивач зазначив, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та є абонентом ОКП «Донецьктеплокомуненерго» в м. Слов`янськ, і користується послугами з опалення, однак не в повному обсязі оплачує вартість спожитих послуг з опалення, що порушує право позивача на отримання плати за надані послуги з теплопостачання у встановлений законодавством строк. З 01.01.2013 року по 01.12.2020 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідача склала 28850 грн. 56 коп. Також відповідачу нараховані індекс інфляції у сумі 9460 грн. 55 коп., 3 % річних у сумі 2731 грн. 34 коп. Тому на підставі вищевикладеного просить суд стягнути з відповідача зазначену заборгованість з урахуванням 3 % річних та індексу інфляції, а також понесені позивачем судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій підтримав в повному обсязі вимоги за позовною заявою.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, про дату, час та місце розгляду повідомлялися належним чином, проте направили на адресу суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначили, що з заявленими вимогами не згодні та вважають їх такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично не мешкає з 01 березня 2013 року і по теперішній час. З 01 березня 2013 року і по теперішній час відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач нараховує відповідачці заборгованість за період з 01 січня 2013 року по теперішній час, але з 01 березня 2013 року і по теперішній час за вищезазначеною адресою ніхто не мешкає. Відповідач послугами з опалення з 01 березня 2013 року не користувалась та не користується. Позивач з даним позовом звернувся до суду тільки 22 грудня 2020 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Оскільки відповідач не мешкає у період з 01 березня 2013 року і по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 та не отримував й не отримує послуги з теплопостачання, а також минув термін позовної давності, вважають, що відповідачем не має порушення з оплати опалення. У зв`язку просять відмовити позивачу у задоволенні заявленого позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачем пред`явлено позов до ОСОБА_1 з приводу наявності заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з теплопостачання об`єкта відповідача, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена квартира належала на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 жовтня 1995 року Слов`янською міською радою та Договору дарування, посвідченого 19 жовтня 1995 року приватним нотаріусом Слов`янського міського нотаріального округу Панченком А.В., - ОСОБА_2 . Вказані обставини також підтверджуються Довідкою № 2213-2/0.84/01, виданою 06 серпня 2021 року КП «Бюро технічної інвентаризації» м. Слов`янськ.

Як видно з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 8 від 21 січня 2022 року, власник квартири ОСОБА_2 помер, про що складено актовий запис № 600 від 22 квітня 2010 року.

Після смерті ОСОБА_2 , відповідач звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини від 18 серпня 2010 року, що підтверджується її копією, посвідченою нотаріусом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 322 ЦК власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п. 21 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно із законодавством. Згідно з п. 18 наведених Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

За ст. 68 Житлового кодексу, наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Плата за комунальні послуги вноситься щомісяця.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24 червня 2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з того, що між сторонами фактично виникли договірні відносини щодо надання позивачем відповідачу послуг з опалення, оскільки позивач надавав відповідачу послуги з опалення, а відповідач прийняла ці послуги, на спадкодавця оформлений особовий рахунок в абонентській службі позивача. Отже сторони досягли згоди щодо істотних умов договору надання послуг, а саме, що позивач буде надавати відповідачу за плату послуги з централізованого опалення. Враховуючи, що норми якості надання послуг та тарифи оплати за централізоване опалення визначаються не домовленістю сторін, а нормативно - правовими актами, суд вважає доведеним факт погодження сторонами цих істотних умов з моменту досягнення згоди щодо самого факту надання послуг в межах, визначених нормативно - правовими актами, чинними у відповідний період. Оскільки відсутні письмові докази на підтвердження узгодження сторонами строку внесення платежів, судом встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг з централізованого опалення згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та ч. 2 ст. 68 Житлового кодексу є календарний місяць, а плата за послуги повинна вноситися не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Відповідач належним чином не виконувала своє зобов`язання щодо своєчасної та в повному обсязі оплати за спожиті послуги, які їй надані позивачем, внаслідок чого утворилася прострочена заборгованість. Відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання нею зазначеного зобов`язання, зобов`язана погасити заборгованість, що утворилася.

Згідно з особовим рахунком, позивач за затвердженими тарифами здійснював нарахування заборгованості за надані відповідачам послуги, яка відповідачем не погашалася. За період з 01.01.2013 року по 01.12.2020 рік відповідачем були спожиті та не оплачені надані позивачем послуги з опалення загальною вартістю 28850,56 гривень.

Отже, судом встановлено, що відповідач отримувала та користувалася наданими Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Словянськтепломережа» житлово-комунальними послугами (централізоване опалення). Відмова від отримання житлово-комунальних послуг відповідачем не подавалася. Оплата спожитих послуг відповідачем не проведена, на особовому рахунку наявна заборгованість.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п.п. 6, 14 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власники квартир (наймачі) - споживачі комунальних послуг зобов`язані належним чином та вчасно оплачувати надані житлово-комунальні послуги. При цьому, згідно з положенням ст.ст. 64, 66-68, 145, 156 ЖК України, повнолітні члени сім`ї наймача, члена кооперативу, власник зобов`язані брати участь в оплаті витрат по утриманню житла і несуть разом з ним солідарну відповідальність. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки.

Крім того, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції а також три проценти річних від простроченої суми.

Отже позивач має право вимагати від відповідача сплату заборгованості за надані комунальних послуг з нарахуванням інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до наданого відповідачем Акту про фактичне місце проживання № 72 від 04 червня 2021 року, ОСОБА_1 проживала за адресою: АДРЕСА_2 , з 01 березня 2013 року; за адресою: АДРЕСА_1 , не проживала. Однак суд не приймає до уваги ці обставини, оскільки вони не спростовують той факт, що відповідач ОСОБА_1 не користувалася наданими позивачем комунальними послугами за цією адресою. Крім того, не проживання відповідача за вказаною адресою не звільняє її від обов`язку сплачувати кошти за надані позивачем комунальних послуг з теплопостачання об`єкту, який входить до складу спадщини, яку прийняла відповідач.

При цьому суд повинен встановити момент не лише, коли особа довідалася, але і коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (див. постанову ВСУ від 08.06.2016 у справі № 5011-7/1603-2012).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасниць Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитися у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення ЄСПЛ від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «Відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, № 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Стосовно доводів відповідача про застосування строків позовної давності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Проте, згідно частини першої статті 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно з ч. 3 ст. 264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Враховуючи правовідносини, що склались між сторонами відповідач, як споживач наданих послуг, повинен здійснювати щомісячно оплату наданих послуг, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 та ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Наведене свідчить про те, що перебіг позовної давності у зазначених відносинах сторін починається з часу, котли відповідач не здійснив щомісячний платіж за надані послуги.

Позивач просить стягнути заборгованість за період з 01 січня 2013 року до 01 грудня 2020 року. З позовом позивач звернувся 22 грудня 2020 року.

Тобто встановлений загальний строк позовної давності з моменту обов`язку споживача здійснити щомісячний платіж, починається з 22 грудня 2017 року.

За цей час відповідач оплату за отримання комунальних послуг не здійснював, отже, строк позовної давності не переривався.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що позивач, як вже зазначалося, до суду з вимогою про захист свого права звернувся 22 грудня 2020 року, тобто після спливу трирічного строку загальної позовної давності, в той час як відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності за період з 01 січня 2013 року до 22 грудня 2017 року.

Зважаючи на застосування строку позовної давності, та беручи до уваги, що у грудні 2017 року позивачем нараховано 806,11 гривень оплати за комунальні послуги з теплопостачання у відповідному місяці, суд вважає, що за цей місяць підлягає стягненню сума у розмірі 260 гривень, виходячи з розрахунку: 806,11 гривень (нарахована сума у грудні 2017 року) : 31 день (кількість календарних днів у грудні 2017 року, протягом яких позивачем надавались послуги з теплопостачання до об`єкту відповідача) * 10 днів (кількість днів грудня 2017 року в межах позовної давності).

З урахуванням викладеного з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню сума заборгованості за період з 23 грудня 2017 року до 01 грудня 2020 року в загальній сумі 14030,90 грн.

Також за період з 23 грудня 2017 року до 01 грудня 2020 року підлягає стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1722,86 гривень та 3 % річних від простроченої суми в сумі 703,87 гривень, виходячи з наступного.

Заборгованість почала нараховуватися з грудня 2017 року, отже 3 % річних повинні обчислюватись, зважаючи на такий розрахунок: сума простроченої заборгованості за місяць * 3 % * кількість днів прострочення : 365 днів.

Таким чином, застосовуючи наведений розрахунок, 3 % річних за період з грудня 2017 року до грудня 2020 року з відповідача належить стягнути у таких розмірах: за грудень 2017 року 22,76 гривень; за січень 2018 року 110,51 гривень; за лютий 2018 року 88,69 гривень; за березень 2018 року - 85,50 гривень; за квітень 2018 року 15,88 гривень; за жовтень 2018 року 6,41 гривень; за листопад 2018 року 49,33 гривень; за грудень 2018 року 60,86 гривень; за січень 2019 року 70,05 гривень; за лютий 2019 року 50,70 гривень; за березень 2019 року 35,92 гривень; за квітень 2019 року 10,13 гривень; за жовтень 2019 року 0,74 гривень; за листопад 2019 року 22,34 гривні; за грудень 2019 року 19,94 гривень; за січень 2020 року 24,31 гривні; за лютий 2020 року 17,22 гривень; за березень 2020 року 10,06 гривень; за квітень 2020 року 2,52 гривні.

При визначенні та нарахуванні інфляційних втрат у спірних відносинах, що є предметом розгляду, суд виходить із розрахунку: заборгованість за несплачений місяць * коефіцієнт інфляції за період прострочення (за винятком місяців, в яких розмір інфляції не перевищував 100%) - заборгованість за несплачений місяць.

При цьому, з відповідача належить стягнути суму інфляційних втрат у таких розмірах: за грудень 2017 року 65,50 гривень; за січень 2018 року 303,50 гривні; за лютий 2018 року 238,56 гривень; за березень 2018 року 223,10 гривні; за квітень 2018 року 40,79 гривень; за жовтень 2018 року 16,12 гривень; за листопад 2018 року 116,16 гривень; за грудень 2018 року 140,08 гривень; за січень 2019 року 153,73 гривні; за лютий 2019 року 111,29 гривень; за березень 2019 року 75,59 гривень; за квітень 2019 року 20,13 гривень; за жовтень 2019 року 1,63 гривня; за листопад 2019 року 53,38 гривні; за грудень 2019 року 51,26 гривня; за січень 2020 року 48,48 гривень; за лютий 2020 року 37,95 гривень; за березень 2020 року 20,82 гривень; за квітень 2020 року 4,79 гривні.

Слід зазначити, що при обчисленні сум інфляційних втрат та 3 % річних судом враховувались лише місяці, у яких боржнику нараховувались суми оплати за надані житлово-комунальні послуги з теплопостачання.

Отже, позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Словянськтепломережа» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2102,00 грн., ціна позову була зазначена у сумі 41042,45 гривень. Таким чином, оскільки позов задоволений частково на суму 16457,63 гривень (40,09 % від зазначеної позивачем ціни позову), суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 842,69 гривень (40,09 % від 2102 гривень) пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263- 265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 625 ЦК, ст. 68 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі виробничої одиниці «Слов`янськтепломережа» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті послуги з опалення задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» на структурний підрозділ «Єдиний розрахунковий центр» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» р/р: НОМЕР_2 , номер рахунка: НОМЕР_3 , код банку 320371, , одержувач ВО ОКП «ДТКЕ» «Слов`янськтепломережа» заборгованість за спожиті послуги у розмірі 14030 (чотирнадцять тисяч тридцять) гривні 90 копійок, втрати від інфляційних процесів у розмірі 1722 (одна тисяча сімсот двадцять дві) гривень 86 копійок, 3 % річних у розмірі 703 (сімсот три) гривні 87 копійок, а також витрати на оплату судового збору у розмірі 842 (вісімсот сорок дві) гривні 69 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 01 вересня 2023 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду І.О. Сидоренко