Справа № 127/5778/21
Провадження № 22-ц/801/1370/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 рокуСправа № 127/5778/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року, ухвалене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Медяною Ю.В.,

ВСТАНОВИВ:

В березня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором позики у сумі 1477591,37 грн., з яких 1396500,00 грн. сума боргу, 63901,84 грн. інфляційне збільшення, 17189,53 грн. 3% річних за користування коштами.

Позовна заява мотивована тим, що 30.09.2010 ОСОБА_1 одержав від ОСОБА_4 в борг грошові кошти у сумі 65000 доларів США для купівлі будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . Вказані кошти відповідач зобов`язався повернути до 05.10.2020, проте дане зобов`язання виконано лише частково.

Позивач вказує, що на підтвердження отримання коштів, ОСОБА_1 30.09.2010 було власноруч написано та підписано розписку. Станом на 03.03.2021 позивачу борг повернуто частково, у розмірі 15000 доларів США. Також в розписці ОСОБА_1 зазначив пов`язану з ним особу, його дружину ОСОБА_3 , тому позивач звертається з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржників, оскільки позичені кошти були витрачені на потреби сім`ї. На усні вимоги про повернення коштів відповідачі не реагують, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_1 на позовну заяву подав відзив, в якому він заперечує проти стягнення на користь позивача інфляційного збільшення та 3% річних зазначає, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише національна валюта України гривня, а іноземна валюта індексації не підлягає. Зазначає, що кошти позичались на сімейні потреби, а саме для купівлі будинку та земельної ділянки, ремонт та обладнання будинку та земельної ділянки, а тому заборгованість слід стягувати солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 також подала відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог щодо неї, оскільки вона не давала своєї згоди на отримання позики. Про факт позики їй нічого не було відомо. Майно, а саме: будинок та земельна ділянка були придбані за кредитні кошти , отримані її чоловіком у «Ерсте Банк», у зв`язку з чим будинок та земельна ділянка були передані в іпотеку. Вказує, що їй невідомо, на які цілі ОСОБА_1 позичав кошти у ОСОБА_2 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1396500 грн. та 3% річних у розмірі 17189, 53 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою в розмірі 18597,00 грн.

Позивач рішення суду в частині відмови у позові не оскаржив.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути борг на користь позивача солідарно з обох відповідачів.

В якості основного доводу ОСОБА_1 вказав, що суд першої інстанції не дослідив, на які потреби були використані кошти та не взяв до уваги, що той з подружжя, хто не був учасником договору не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір укладено в інтересах сім`ї. Також, судом не враховано, що ОСОБА_3 повинна була довести факт використання позичених коштів від позивача на особистих цілях. Крім того, суд не надав правової оцінки доказам і не з`ясував , на які потреби використані кошти.

На апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 подала відзив, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Геращенко Т.В. надійшла до суду заява, в якій вона просила розглянути справу у її відсутність та у відсутність позивача. Просила вирішити справу, застосувавши ефективний спосіб захисту прав позивача.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання також не з`явилась, була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не сповістила.

Суд вирішив розглянути справу у їх відсутність.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, дослідивши матеріали та обставини справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістомст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог щодо солідарного стягнення суми боргу та 3% річних за користування коштами з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість даного рішення лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій частині рішення суду першої інстанції щодо стягнення інфляційного збільшення у розмірі 63901,84 грн в апеляційному порядку не переглядається.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.09.2010 ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 65000 доларів США готівкою для купівлі будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з терміном їх повернення до 05.10.2020.

В розписці зазначено пов`язану з позичальником особу- дружину ОСОБА_3 .

Відповідно до угоди від 30.09.2010, укладеної між ОСОБА_1 (покупцем) та ОСОБА_5 (продавцем) та засвідченої представником бюро ріелтовських послуг «Букет», в рахунок спати за нерухомість, що розташована - по АДРЕСА_1 покупець передав завдаток в розмірі 39500 грн. Договірна ціна предмету продажу визначена в сумі 829500 грн. Сторони домовились, що розрахунок буде проводитись в доларах США, який становить 105000 доларів США. В розрахунок буде входити квартира АДРЕСА_2 , вартість якої складає 40000 доларів США (а.с.36).

Відповідно до договорів купівлі-продажу від 06.10.2010 ОСОБА_1 придбав вказаний житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований. Договори укладено покупцем за згодою другого з подружжя ОСОБА_3 та посвідчені приватним нотаріусом (т.1 а.с. 38,39).

За умовами вказаних договорів ціна предмету продажу складала 687000 гривень за будинок та 142500 гривень за земельну ділянку. Кошти за земельну ділянку були отримані продавцем до підписання договору, а за будинок в день його підписання (т.1 а.с.41).

Заперечуючи позов, відповідач ОСОБА_3 вказувала на те, що вона не давала згоду на отримання позики від позивача і про ці обставини їй нічого не було відомо, як і не відомо про те, на які цілі її колишній чоловік витратив позичені кошти.

Відмовляючи в позові в частині стягнення з відповідача ОСОБА_3 заборгованості у солідарному порядку, суд першої інстанції зазначив, що матеріалами справи не підтверджено, що ОСОБА_1 укладено договір позики в інтересах сім`ї та позичені кошти витрачено в інтересах подружжя, зокрема на оплату будинку та земельної ділянки. При цьому суд взяв до уваги постанову Вінницького апеляційного суду від 16.02.2023 року (справа №127/29326/20).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 16.02.2023 по цивільній справі №127/29326/20, поділено спільне сумісне майно подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на 4356/100 частку житлового будинку розташованого по АДРЕСА_1 , залишивши 5644/100 його частку у власності ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 4356/100 частку земельної ділянки, залишивши 5644/100 її частку у власності ОСОБА_1 . Стягнуто грошову компенсацію з ОСОБА_1 у розмірі 52460 грн на користь позивача належного подружжю автомобіля, який залишено за відповідачем.

Як вбачається із висновків Вінницького апеляційного суду, «станом на час розгляду справи судом першої інстанції про поділ майна подружжя, ОСОБА_1 не надано доказів про повернення ним ОСОБА_2 всієї суми позики, що свідчило б про те, що ці кошти є особистою приватною власністю відповідача».

Також Вінницький апеляційний суд зазначив- «…. Згідно ухвали Вінницького міського суду від 22.03.2021 у провадженні суду розглядається позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, у якій відповідачем за позикою являється і ОСОБА_3 . На час розгляду справи рішення суду, яким у позові до ОСОБА_3 відмовлено, не ухвалене, а отже вважати, що позичені кошти являлись особистою власністю, не пішли на потреби сім`ї, відсутні підстави».

Вінницький апеляційний суд звертає увагу, що зустрічний позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя ухвалою суду першої інстанції було залишено без розгляду. Дана ухвала постановою Вінницького апеляційного суду від 16.02.2023 була залишена без змін.

Враховуючи викладене Вінницький апеляційний суд вважає, що Вінницьким міським судом безпідставно було взято до уваги постанову Вінницького апеляційного суду від 16.02.2023 (справа №127/29326/20), як доказ в спростування солідарного обов`язку повернення боргу, адже обставини, які б не потребували доказування, зокрема, що кошти, які були позичені у ОСОБА_4 бралися та використовувались в особистих цілях, а не в інтересах подружжя, судом апеляційної інстанції не встановлювались, а отже відсутні.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з частиною четвертою статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Звертаючись до суду із позовом, позивач вказував, що кошти відповідачем ОСОБА_1 позичалися в інтересах сім`ї, про що було безпосередньо вказано у розписці.

Дану обставину відповідач ОСОБА_1 визнав, не заперечив та підтвердив факти, викладені у позовній заяві.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі №639/7335/15-ц зазначив, що тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї.

В підтвердження заявленого позову позивачем була надана розписка від 30.09.2010 року. Даний договір позики є дійсним, ніким не спростований та не визнаний в судовому порядку недійсним.

В суді першої інстанції відповідач надав ряд доказів, які доводять, що кошти, отримані у борг були використані в інтересах сім`ї, а саме для придбання будинку, земельної ділянки, а також для здійснення обладнання, ремонту, облаштування, як будинку, так і земельної ділянки.

Так даний факт підтверджується, як і самою розпискою, так і договором завдатку від 30.09.2010 в день отримання позики від позивача (а.с.36), який передував договорам купівлі- продажу будинку та земельної ділянки, укладених пізніше, а саме 06.10.2010.

Крім того, в підтвердження своєї правової позиції щодо використання коштів в інтересах сім`ї відповідач ОСОБА_1 надав рахунок на оплату №1234 від 15.10.2010 котла твердопаливного та його супутнього обладнання на суму 104600,58 грн., які були придбанні для будинку.

В підтвердження витрат на монтаж та демонтаж теплового обладнання будинку надав акт виконаних робіт від 10.12.2010 на суму 52000 грн.

Зібрані по справі докази, на переконання Вінницького апеляційного суду, не спростовують того факту, що отримані в борг кошти були використані не в інтересах сім`ї, а навпаки підтверджують зворотне.

Отже, встановивши, що кошти були позичені у період перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі, суду необхідно дослідити лише факт чи майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вважав, що з`ясуванню підлягає тільки та обставина, що кошти отримані в борг були цілком витрачені саме на придбання будинку та земельної ділянки. Не звернувши при цьому увагу, що з`ясуванню підлягають обставини, що гроші отримувались та витрачались в інтересах та на потреби сім`ї.

Про ці обставини відповідач зазначав у відзиві на позовну заяву та надав вказані вище докази, на які суд першої інстанції уваги не звернув, не дав їм належної правової оцінки, не мотивував, чому він не приймає дані докази до уваги.

Вказане вище спростовує помилкові висновки суду першої інстанції, відтак доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 є вагомими та такими, що приймаються до уваги Вінницьким апеляційним судом.

Так судом встановлено, що 06.10.2010 було укладено кредитний договір №014/016858/2/1 від між ПАТ «Ерсте Банк» і ОСОБА_1 . Сума кредиту складала 499600 гривень. Поручителем за даним договором виступила відповідач ОСОБА_3 .

Оцінюючи даний договір, Вінницький апеляційний суд вважає, що отримання кредиту ОСОБА_1 не спростовує тієї обставини і того факту, що отримані до договором позики кошти отримувались та використовувались не в інтересах сім`ї і не на її потреби. Ця обставина не впливає та не виключає солідарного обов`язку по поверненню отриманих в борг коштів.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволені вимоги щодо стягнення з ОСОБА_3 заборгованості у солідарному порядку, оскільки матеріалами справи доведено факт отримання грошових коштів у позику та факт використання їх саме в інтересах сім`ї.

Вінницький апеляційний суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо солідарного стягнення суми боргу та 3% річних (за період 05.10.2020 до 03.03.2021) за користування коштами з відповідачів є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, порушив норми процесуального та матеріального права, його висновки не відповідають фактичним обставинам справи, що є підставою для скасування рішення з ухваленням нового про задоволення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи впливають на правильність прийнятого судом рішення, а тому приймаються до уваги.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" № 14 від 18 грудня 2009 року, у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Враховуючи зазначене, додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 травня 2023 року втрачає законну силу.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При пред`явленні позову позивачем до кількох відповідачів, у разі задоволення позову судові витрати понесені позивачем, стягуються окремо з кожного відповідача.

За таких обставин з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: - за подачу позовної заяви в сумі 10859,68 грн, у рівних частках по 5429,84 грн з кожного, виходячи з принципу пропорційності до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 374, 376, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2023 року в частині задоволення позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 1396500,00 (один мільйон триста дев`яносто шість тисяч п`ятсот) грн. та 3% річних у розмірі 17189 (сімнадцять тисяч сто вісімдесят дев`ять) грн. 53 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу позовної заяви в сумі 10859,68 грн, у рівних частках по 5429,84 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її постановлення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2023 року.

Головуючий М. М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало