Великоолександрівський районний суд Херсонської області
Справа № 650/530/23
Провадження № 2/650/211/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.09.2023 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого - судді Хомик І.І.

за участі секретаря Ткаченко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Велика Олександрівка цивільну справу за позовом,

представника позивача адвоката Мозгового Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,-

в с т а н о в и в :

Представник позивача адвокат Мозговий О.В. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_3 , яка є матір`ю позивача, на праві власності належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На випадок своєї смерті вона склала заповіт лише на земельні ділянки, які заповідала позивачу, а стосовно житлового будинку заповіт не склала, тому спадкування здійснюється за законом. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої, зокрема, входить житловий будинок з будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Окрім позивача ОСОБА_1 є його рідна сестра ОСОБА_2 , яка має право на спадкування за законом, але вона не бажає приймати у спадщину вказаний житловий будинок та не заперечує проти того, щоб позивач прийняв його у спадщину.

Під час звернення позивачем до нотаріальної контори з проханням видати необхідні документи для оформлення спадкових прав після смерті матері, йому було відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючого документа на право приватної власності на житловий будинок та не проведення первісної реєстрації права власності на будинок.

За життя мати не встигла оформити в бюро технічної інвентаризації первісну реєстрацію права власності на будинок, так як раніше в сільській місцевості таких документів не було, право власності підтверджувалось записом в погосподарській книзі сільської ради. Вищевказаний житловий будинок з будівлями та спорудами є власністю ОСОБА_3 . Вона була власником будинку станом на серпень 1992 року та на час своєї смерті.

Отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати вказаний будинок без належних правовстановлюючих документів позивач ОСОБА_1 не може.

Приватним нотаріусом Бериславського нотаріального округу Ковальовим С.В. після смерті матері заведено спадкову справу № 17-2015 від 21.07.2015 року. Нотаріус роз`яснив позивачу, що в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок у нього немає законних підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину на цей будинок, він рекомендував йому звернутись із позовом до суду для визнання права власності на спадковий житловий будинок з будівлями та спорудами, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даною позовною заявою.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просить суд задовольнити вимоги позову, з урахуванням обставин викладених у ньому.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Дослідивши та проаналізувавши всі обставини справи, суд приймає до уваги наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яка є матір`ю позивача. Та якій за життя належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .На випадок своєї смерті остання склала заповіт, згідно якого заповідала належні їй земельні ділянки позивачу, який у подальшому отримав у спадок вказані земельні ділянки відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії НАР 960422 та НАР 960421.

При цьому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який є предметом спору, оскільки спадкодавиця не реєструвала право власності на будинок в установленому законом порядку.

За життя ОСОБА_3 не встигла здійснити первісну реєстрацію права власності на будинок, так як станом на 14.04.2015 року день смерті її право власності підтверджувалось записом в погосподарській книзі сільської ради.

Відповідно до витягу з погосподарської книги № 7, виданої Високопільською селищною радою Бериславського району за № 146 від 14.07.23р. ОСОБА_3 дійсно з 1992 року була зареєстрована у будинку за адресою: АДРЕСА_1 як голова домогосподарства за особовим рахунком № НОМЕР_2 та була землекористувачем присадибної ділянки.

Вказана обставина підтверджується копією особового рахунку № НОМЕР_2 на вказане домогосподарство, копією облікової картки об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015р.

Таким чином ОСОБА_3 мала право на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , і вказане право переходить у спадок спадкоємцям відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, а саме до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отримати зараз правовстановлюючий документ в позасудовому порядку неможливо, так як власник будинку помер, тому й успадкувати вказаний будинок без належних правовстановлюючих документів позивач ОСОБА_1 не має можливості.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також, у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. З ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01 липня 2004 року), права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. За ч. 4 ст. З зазначеного Закону, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56; Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстрованим у Міністерства юстиції України від 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

В листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертає увагу судів на наступне:

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-ХІІ "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 524-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Позивач відповідно до ст. 1269 ЦК України своєчасно в шестимісячний строк не звернувся із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, подавши відповідну заяву, позивач такої заяви не подавав.

Відповідно до ч. ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки інших спадкоємців немає, позивач має право на спадкове майно, як спадкоємець першої черги.

Проаналізувавши вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 77, 78, 81, 263, 265 ЦПК України, ст.1216-1218, 1261 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги представника позивача адвоката Мозгового Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами, які зазначені в технічному паспорті під літерами: А-житловий будинок, загальною площею 85,3 кв.м, в тому числі житловою 32,1 кв.м; а-прибудова; Б-будівля кухні; В-сарай; Гпд-підвал; Д- сарай; Е-сарай; Ж-сарай; К-сарай; Л-сарай; М-сарай; Н-вбиральня; №1-ворота; №2-паркан, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.І ХОМИК