Справа № 487/3901/22
Провадження №2/471/147/23
Номер рядка звіту 69
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" вересня 2023 р.

Братський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Гукової І.Б.,

за участю секретаря Холоденко І.Ю.,

представник відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до Заводського районного суду м. Миколаєва із позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Ухвалою суду від 23.03.2023 року справу передано на розгляд Братського районного суду Миколаївської області.

10 травня 2023 року справу прийнято до розгляду Братським районним судом Миколаївської області.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року з нього на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.11.2022 року з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З огляду на вказане, з моменту стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 у позивача змінився як сімейний так і майновий стан. Законодавством передбачено розмір аліментів на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини, наразі позивач сукупно сплачує аліменти у розмірі 1/2 частини свого доходу, що не відповідає справедливому балансу між інтересами неповнолітніх дітей та позивача. Тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання доньки Ассії з 1/4 частини до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позивач у судове засідання не з`явився, від його представника до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності та задоволення позову в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду зазначила, що позивачем не надано доказів саме погіршення його майнового стану, навпаки, згідно довідки про доходи позивача вбачається, що позивач має достатній рівень доходів для належного забезпечення як позивача так і його дітей.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані матеріали на обґрунтування їх позицій, суд дійшов наступних висновків.

Рішенням Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки- ОСОБА_4 . ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позивач також є батьком малолітньої дитини- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В позові позивач посилається на те, що Наказом Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.11.2022 року (в матеріалах справи наказ відсутній) з нього на користь ОСОБА_5 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу, наказ передано до бухгалтерії ГУ НП (відповідні докази у справі відсутні).

Згідно довідки з автоматизованої системи виконавчого провадження від 23.12.2022 року наявне одне відкрите виконавче провадження за виконавчим листом, виданим на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 29.11.2016 року про стягнення аліментів з позивача на користь відповідача (арк..с.5).

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що наразі з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі по 1/4 частині усіх доходів на кожного, що не відповідає справедливому балансу між його інтересами та інтересами дітей.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем на обґрунтування свого позову надано декларацію про доходи за 2021 рік, згідно якої, його сукупний дохід за вказаний рік становить 208993 грн.

Однак до суду позивач звернувся лише в грудні 2022 року, при цьому відомостей щодо свого доходу за 2022 рік суду не надав.

За клопотанням представника відповідача судом було витребувано інформацію про доходи позивача та встановлено, що за період з листопада 2022 року по травень 2023 року позивач отримав заробітної плати, за винятком аліментів, у розмірі 283922,60 грн.

Отже, доводи позивача про погіршення його майнового стану, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи.

Також позивач звернувся до суду про зменшення розміру аліментів, які стягуються на утриманні доньки ОСОБА_7 , при цьому розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_6 залишається незмінним, що в свою чергу, може призвести до дисбалансу інтересів дітей.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено свої позовні вимоги, не доведено погіршення його майнового стану, натомість встановлено, що рівень доходу позивача значно збільшився, а наявність на його утримання ще однієї дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Вказані висновки суду кореспондуються з висновками Верховного суду, викладеними у постановах від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20.

За такого в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 06.09.2023 року.

СуддяІ.Б. Гукова