Справа № 308/4804/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., за участю секретаря судового засідання Передерій Є.В., у присутності: позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника першого відповідача ОСОБА_3 та представника другого відповідача Лешанича А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгороді цивільну справу за позовною заявою позивача ОСОБА_1 до першого відповідача Закарпатської обласної прокуратури, другого відповідача Державної казначейської служби України про відшкодування завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовною заявою до першого відповідача Закарпатської обласної прокуратури, другого відповідача Державної казначейської служби України за якою просить суд: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (ІПН - НОМЕР_1 ), проживає за адресою: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , 2 500 000, 00 гривень (два мільйона п`ятсот тисяч гривень 00 коп.) грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

Всупереч вимогам законодавства відносно ОСОБА_1 було вчинено нижченаведені незаконні дії.

20.10.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено кримінальне провадження за № 0000356 про обвинувачення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області Кавка Ю.І. та накладено арешт на майно тимчасово вилучене у кримінальному провадженні № 0000356 від 20.10.2018 року під час затримання ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судці Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області Кавка Ю.І. та надано стороні кримінального провадження - прокурору відділу прокуратури Закарпатської області, старшому слідчому СУ ГУНП в Закарпатській області Сотнику В.М., старшому слідчому СУ ГУНП в Закарпатській області Яворському І.М. дозвіл на проведення обшуку службового кабінету заступника начальника відділення №280/06 АБ «Укргазбанк» ОСОБА_1 , який розташований у приміщенні відділення №280/06 АБ «Укргазбанк» за адресою АДРЕСА_4 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області Кавка Ю.І. та обрано відносно ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання - будинок АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора або суду з 22.00 год. по 07.00 год.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області Кавка Ю.І. та відсторонено підозрюваного ОСОБА_1 , від посади заступника начальника відділення №280/06 АБ «Укргазбанк» на час досудового розслідування на строк два місяці, тобто до 22 грудня 2018 року.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2018 року задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва слідчого управління прокуратури Закарпатської області Кавка Ю.І. та надано дозвіл прокурору відділу прокуратури Закарпатської області, старшому слідчому СУ ГУНП в Закарпатській області Сотнику В.М., старшому слідчому СУ ГУНП в Закарпатській області Яворському І.М. на проведення обшуку по місцю проживання підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.10.2018 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Сотника В.М. та надано стороні кримінального провадження старшому слідчому відділу СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції Сотнику В.М., старшому слідчому відділу СУ ГУНП в Закарпатській області Яворському І.М. або іншій уповноваженій ним особі на підставі доручення (постанови) слідчого тимчасовий доступ до робочого комп`ютера заступника начальника відділення №280/06 АБ «Укргазбанк» Мигалько Я.І., який знаходиться у приміщенні відділення №280/06 АБ «Укргазбанк», розташоване за адресою м. Ужгород, вул. Швабська, 70.

В загальному з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до набрання чинності вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019 року за ініціативою прокуратури Закарпатської області відносно ОСОБА_1 було вчинено ряд процесуальних дій та прийнято процесуальні рішення, за допомогою яких протягом більш як 3,5 роки ОСОБА_1 незаконно пробували притягти до кримінальної відповідальності за безпідставним, «сфабрикованим» обвинуваченням без жодного доказу.

Зазначеним, як вважає позивач, ОСОБА_1 заподіяли значної моральної шкоди.

Незаконне притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 завдало йому значної шкоди, що виявилось у порушенні нормальних життєвих зв`язків, втрати стабільної роботи, де ОСОБА_1 успішно робив кар`єру, неможливості вже протягом тривалого періоду часу працевлапггуватися по спеціальності та значного порушення стану здоров`я, що призвело до тривалого лікування та неможливості повного відновлення стану здоров`я.

Зважаючи на викладене, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, позивач виходив з наступного.

Під слідством та судом, він, ОСОБА_1 , перебував 3,5 (три з половиною) роки. За цей час, з моменту затримання за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, і до моменту винесення ухвали Закарпатського апеляційного суду від 16.02.2022 року, якою були підтверджені висновки вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019 року щодо його невинуватості у вчиненні інкримінованого мені злочину, в нього значно погіршився стан здоров`я (що потягло за собою складне і тривале лікування); були втрачені звичні життєві зв`язки (враховуючи факт порушення проти нього кримінального провадження, обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину в нього погіршились відносини із знайомими, друзями, родичами, колегами по роботі, багато осіб взагалі припинили із ним спілкування); інформація щодо пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину поширилась серед широкого кола осіб, що завдало непоправної шкоди його діловій та особистісній репутації; внаслідок порушеного проти нього кримінального провадження він втратив роботу, на якій робив кар`єру, отримував систематичні підвищення у посадах; після відкритого проти нього кримінального провадження він не може вже протягом тривалого періоду часу працевлаштуватися відповідно до обраної ним професії та отриманої освіти, задля чого в свій час ним було прикладено значні зусилля і яку він обирав відповідно до свого покликання. Тобто, і всі сторони його життя були фактично знищені.

Згідно з ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.04.2022 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження із проведенням підготовчого судового засідання.

За ухвалою від 12.09.2022 року було постановлено: зупинити провадження у цій справі через перебування позивача - ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, - до припинення перебування позивача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Клопотання представника першого відповідача - задовольнити.

Зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі № 308/1912/19 (провадження № 51-1466ск22), від якого залежить вирішення справи.

04.01.2023 року від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання згідно якого останній просив поновити провадження у справі, яке він обґрунтовував тим, що 07.12.2022 року набрала законної сили Постанова Верховного Суду (Касаційного кримінального суду) у справі № 308/1912/19.

За ухвалою від 10.01.2023 року судом було поновлено провадження у цій справі.

За ухвалою від 25.07.2023 року судом було закрите підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 серпня 2023 року на 10 год. 00 хв.

В судовому засіданні 30.08.20232 року позивач та його представник позов підтримали та просили суд його задовольнити повністю з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник першого відповідача позов не визнав, просив суд відмовити позивачу у позові з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Представник другого відповідача позов також не визнав, просив суд відмовити позивачу у позові з підстав, зазначених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Заслухавши сторін та їх представників, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши в судовому засіданні надані сторонами докази, а також матеріали кримінального провадження № 308/1912/19, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи № 308/1912/19, за вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019 року у справі № 308/1912/19 ОСОБА_1 було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 368 КК України та виправдано за недоведеністю його вини у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Ухвалено речові докази:

- робочий комп`ютер заступника начальника відділення № 280/06 АБ «Укргазбанк», марки «Іmpression Computers», інв. номер , серійний номер 1176582, який було вилучено 25.10.2018 року, та зберігається у камері зберігання речових доказів Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області, який вилучено з робочого місця у відділенні № 280/06 АБ «Укргазбанк» - повернути представнику АБ «Укргазбанк»

- змиви з правої та лівої долоней рук ОСОБА_1 , які упаковані в конверти № 1 та № 2 знищити;

- змиви з правої та лівої кишень штанів ОСОБА_1 , які упаковані в конверти № 3 та № 4 знищити;

- мобільний телефон ОСОБА_1 , марки Самсунг із сім-карткою НОМЕР_2 та карткою пам`яті 16 ГБ, який упаковано у конверт № 5 повернути ОСОБА_1

- грошові кошти в сумі 200 доларів, чотири купюри номіналом по 50 доларів США, кожна, серія та номер AG08596226C, ML68716541A, AG59394053A, JA00963262A, які було виявлено на землі біля місця затримання ОСОБА_1 , та упаковано у конверт № 6 повернути власнику ОСОБА_4 ;

- банківську виписку по рахунку ОСОБА_5 залишити у матеріалах кримінального провадження;

- мобільний телефон марки «Huawei» чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_3 IMEI: НОМЕР_4 і номер мобільного НОМЕР_5 , який зберігається у камері зберігання речових доказів Ужгородського РВП ГУНП в Закарпатській області повернути ОСОБА_4 .

Процесуальні витрати за проведення експертизи у розмірі 3718, 00 грн. віднесено на рахунок держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.10.2018 року на тимчасове вилучене майно: змиви правої та лівої долоні рук ОСОБА_1 , з лівої та правої кишень штанів ОСОБА_1 , мобільного телефону марки Самсунг із сім-карткою та карткою пам`яті, належного ОСОБА_1 , з грошових коштів в сумі 200 доларів США (4 банкноти по 50 доларів AG08596226C, ML68716541A, AG59394053A, JA00963262A), - скасовано.

Констатовано, що запобіжний захід до обвинуваченого в ході розгляду справи судом не застосувався.

При цьому суд першої інстанції надаючи оцінку доказам сторони обвинувачення зауважив наступне.

Так, суд враховує, що дослідженими матеріалами підтверджуються показання ОСОБА_1 в тій частині, що безпосередньо в нього при затриманні грошей виявлено не було, так відповідно до протоколу його затримання від 22.10.2018 р., грошові кошти у кількості 4 купюри по 50 доларів США кожна (всього 200), при особистому обшуку ОСОБА_1 виявлені не були, а знаходились на землі на відстані близько 2 метрів від останнього. Відповідно до того ж протоколу затримання при проведенні перевірки вказаних коштів ультрафіолетовою лампою не виявлено відповідного світіння, як і при проведенні перевірки ультрафіолетовою лампою на долонях ОСОБА_1 світіння не виявлено, що ставить під сумнів можливу версію, що гроші він викинув. При демонстрації відеозапису з місця затримання встановлено, що оперуповноважений співробітник, який за дорученням був залучений до проведення НСРД, при освічуванні лампою купюр, долонь ОСОБА_1 також повідомляє, що люмінесцентного світіння не видно як на грошових купюрах так і на долонях ОСОБА_1 , та пояснює це тим, що за денного освітлення такого світіння не видно. Так суд вважає, що в ході таких дій та зібрання доказів, які дослідженні в судовому засіданні встановлено суттєві суперечності та сумніви. Зокрема, на жодному з відеозаписів факту передачі ОСОБА_4 ОСОБА_1 грошових коштів не зафіксовано, а отже висновок сторони обвинувачення, що останній 22.10.2018 р. в період з 13.04 год. по 13.17 год., отримав від ОСОБА_4 неправомірну вигоду в розмірі 200 доларів США не ґрунтується на матеріалах справи та є безпідставним.

Крім того, що така версія сумнівною, підтверджується і тим, що якщо слідувати версії сторони обвинувачення, то ОСОБА_1 , за отримав неправомірну вигоду у праву руку і поклав до правої кишені штанів. Однак, яким чином при проведенні змивів за висновком експертизи відповідний порошок виявлено і на його лівій долоні та лівій кишені штанів не зрозуміло і стороною обвинувачення не зазначено. Одночасно, з системного аналізу досліджених доказів, а саме, протоколу ідентифікації та вручення коштів ОСОБА_4 від 22.10.2018, протоколу затримання ОСОБА_6 від 22.10.2018, переглянутого відеозапису з місця затримання ОСОБА_6 , висновку експерта від 27.11.2018 року, встановлено, що при ідентифікації та оброблені грошових купюр 200 доларів США номіналом по 50 дол. 4 банкноти, перед їх врученням ОСОБА_4 оперуповноважений співробітник провів обробку грошей спеціальним аерозолем «Проминь-1», та в процесі просвічування ультрафіолетовою лампою поверхня банкнот люмінесціює жовто-зеленим кольором, в той час як такий протокол складено 22.10.2018 року з 12 год. 25 хв. До 12 год. 35 хв., тобто в денний період часу, при денному освітлені, а поверхня банкнот, які вилучили поблизу місця затримання ОСОБА_1 , та поверхня його долонь вже в період часу приблизно 13 год. 30 хв. та пізніше при просвічуванні ультрафіолетом не люмінесціювали (не просвічувались). При проведенні експертизи, експертом зазначено, що на всіх об`єктах наданих йому на дослідження: змиви долонь обох рук та кишень штанів Мигалька (об №№ 5-8), грошових купюрах (№№ 1-4), виявлено спеціальну хімічну речовину органічної природи з зелено-жовтою люмінесценцією, яка має спільну родову належність із речовиною препарату «Промінь -1», зразок якої наявний і на окремому аркуші паперу білого кольору (на який нанесено один і той же аерозоль при обробленні грошових купюр для ідентифікації) (об. № 9). В той же час, при перегляді відеозапису з місця затримання диску, який додано до протоколу за результатами НСРД, встановлено, що при відібранні зразків змивів з долонь рук та з кишень штанів ОСОБА_1 використано 4 диски фільтрувального паперу, щодо яких відсутні відомості про те з якого пакету їх беруть, що це за диски, а головне, не запаковано та не долучено в якості експериментального зразка та доказу аналогічного чистого диска фільтрувального паперу на місці затримання, яким би не здійснювалось відібрання змивів, та не передано такого для експертизи разом з об`єктами №1-№9, та не поставлено відповідного запитання експерту, що ставить під сумнів, таку слідчу дію як відібрання експериментальних зразків при освічуванні ОСОБА_1 змивів з долонь його рук та кишень. Таке додатково дає підстави для ОСОБА_1 та захисника стверджувати, що купюр йому не передавала, а сліди спеціальної речовини, яку виявила експертиза, йому було нанесено і на ліву і на праву руку і кишені, що могло відбутись як під час затримання так і під час відібрання змивів. Адже сторона захисту стверджує, що і руки, і кишені штанів ОСОБА_1 могли були «оброблені» співробітниками СБУ під час його фізичного затримання, обшарпування його одягу, кишень та заламування рук з метою отримання «необхідного» результату, або під час відібрання зразків сумнівного походження дисками, на які відбирались змиви з рук та кишень. Тому суд не може посилатись як на підтвердження вини на такі докази, які іншими доказами не підтверджено.

Крім того, суд бере до уваги і те, що на жодному з продемонстрованих в судовому засіданні відеозаписів та проколів за результатами проведення НСРД факту передачі ОСОБА_4 . ОСОБА_1 грошових коштів не зафіксовано, а отже, за відсутності інших беззаперечних доказів, висновок сторони обвинувачення, що останній 22.10.2018 р. в період з 13.04 год. по 13.17 год., отримав від ОСОБА_4 неправомірну вигоду в розмірі 200 доларів США не ґрунтується на матеріалах справи та є безпідставним.

В якості доказу стороною обвинувачення визнано протокол огляду мобільного телефону ОСОБА_4 від 22.10.2018 р., яким зафіксовано відправлення смс-повідомлень до ОСОБА_1 , однак такий протокол, за відсутності інших доказів вини, не може служити достатнім доказом того, що такі повідомлення були отримані останнім.

Крім того, суд зауважує, що перевірка телефонних з`єднань вказаних осіб на підставі ухвали слідчого судді у встановленому законом порядку органом розслідування не проведена, відповідної ухвали слідчого судді не надано, а тому відомості отримані органом розслідування не у спосіб, визначений КПК України, не можуть бути визнані належними та допустимими.

Одночасно, суд доходить переконання, що висновок обвинувачення щодо надання банківської виписки ОСОБА_4 ОСОБА_1 є безпідставним, та крім показань самого ОСОБА_7 та висновку службового розслідування нічим не підтверджується.

Слід зазначити, що в ході дослідження доказів встановлено, що у висновку службового розслідування від 26.11.2018 р., яке було проведено більше, ніж через 1 місяць після затримання ОСОБА_1 , містяться відомості, які самі по собі не можуть бути покладені в основу обвинувачення, оскільки викликають обґрунтований сумнів і вимагали перевірки його результатів слідчим шляхом, однак так і залишились слідством не перевіреними.

Так, доречними суд вважає, зауваження захисту, що стороною обвинувачення залишено поза увагою той факт, що розпорядження про проведення службового розслідування №2651 було підписано 26.11.2018 року в.о. голови правління Укргазбанку Кравцем А.М., в той же день було створено комісію у складі 4 відповідальних працівників департаментів АТ Укргазбанк та Закарпатської дирекції і в той же день дана комісія провела службове розслідування, встановити «винних» і всі члени комісії підписали висновок, що викликає об`єктивний сумнів у фізичній можливості такого.

Крім того, слушними є зауваження захисту, що даний висновок за результатами цього розслідування у цей же день 26.11.2018 р. підписав вже Голова правління Укргазбанку ОСОБА_8 . Отже, викликає сумнів, що в один і той же день на посаді голови правління Укргазбанку знаходився і виконуючий його обов`язки, і сам голова правління, та таке вказує на суперечливі відомості, які містяться в офіційних документах.

Також, згідно наведеного висновку, в ході службового розслідування було використано дані відеокамер у приміщенні банку від 21.10.2018 р., під час перегляду яких встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово підходить до ОСОБА_9 , підносить і забирає документи. Однак, як зауважено в ході розгляду справи, 21.10.2018 р. був неробочим днем, неділею, під час якого відділення банку не працюють.

Одночасно і висновок службового розслідування, що з робочого комп`ютера ОСОБА_9 було здійснено два входи до інформації про рахунок Чедрекі, також викликає обґрунтовані сумніви, оскільки жодними іншими доказами не підтверджується, а допитана в судовому засіданні ОСОБА_9 показала, що про такого клієнта банку як ОСОБА_5 нічого не знає, про перевірку даних його рахунку нічого не пам`ятає, як не пам`ятає і щодо передачі на прохання ОСОБА_1 чи когось іншого, певної інформації про клієнтів банку, зазначає, та не пам`ятає чи були вказівки подібного роду від останнього. Про що зазначено у висновку службового розслідування їй не відомо, оскільки з таким висновком її ніхто не ознайомлював, та зазначає, що банк у неділю не працював і вона по неділям на роботу не виходила, крім випадків проведення навчання у вихідні дні.

Суд вважає доречним зауваження сторони захисту, що при наявності таких об`єктивно сумнівних обставин, органом досудового розслідування комп`ютер ОСОБА_9 перевірений не був, не вилучений, не оглянутий на предмет виготовлення виписки з рахунку ОСОБА_5 , не приєднаний в якості речового доказу. Таким чином, суд доходить висновку, що факт місця, часу, обставин та особи, що підготували банківську інформацію, що опинилась у ОСОБА_4 , органом слідства не встановлено, а висновки слідства побудовані на суперечливому висновку службового розслідування та показаннях заявника ОСОБА_10 . В той час, коли оглядом комп`ютера ОСОБА_1 факту підготовки ним цієї виписки не встановлено, матеріали справи таких доказів не містять, відомостей про те, хто міг йому передати таку виписку не здобуто.

Крім того, в ході дослідження доказів, встановлено що по області працює кілька відділень «Укргазбанку», там працює велика кількість працівників (з показів директора ОСОБА_11 понад 46 чоловік), однак, стороною обвинувачення перевірено на предмет можливої причетності до виготовлення виписки по рахунку ОСОБА_5 лише окремих працівників Ужгородського відділення № 280/06 та Виноградівського відділення «Укргазбанк».

Висновки суду, щодо незаконності та недопустимості доказів.

У відповідності до ч.3 ст.252 КПК України, протоколи про проведення негласних слідчих (розшукових) дій з додатками не пізніше ніж через двадцять чотири години з моменту припинення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій передаються прокурору.

Зазначені вимоги законодавства при в даному провадженні дотримано не було, оскільки протоколи про результати НСРД було виготовлено та передано прокурору тільки 29.10.2018 р., тобто через тиждень після проведення НСРД (22.10.2018 р.)

Крім того, у протоколах про результати отримання грошових коштів від 22.10.2018, про ідентифікацію (помічення) та вручення грошових коштів від 22.10.2018 року, про вручення спеціальних технічних засобів від 22.10.2018 року, всі вищевказані дії проведено з громадянином ОСОБА_4 як потерпілим.

Разом з тим, в порушення ст. 55 КПК України, пам`ятка про права потерпілого йому не вручено, слідчим права потерпілого не роз`яснено, в якості потерпілого ОСОБА_4 не допитано і право на ознайомлення з матеріалами кримінального провадження йому не надано. В той же час останній допитаний в якості свідка, що має зовсім інший процесуальний статус і обсяг прав та обов`язків.

Висновки суду щодо допустимості доказів, отриманих в ході проведення НСРД.

Відповідно до ч.2 ст.246 КПК України, негласні слідчі (розшукові) дії проводяться у випадках, якщо відомості про злочин та особу, яка його вчинила, неможливо отримати в інший спосіб. Негласні слідчі (розшукові) дії, передбачені статтями 260, 261, 262, 263, 264 (в частині дій, що проводяться на підставі ухвали слідчого судді), 267, 269, 269-1, 270, 271, 272, 274 цього Кодексу, проводяться виключно у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Як вбачається із наданих стороною обвинувачення письмових доказів, 22 жовтня 2018 року, ухвалою слідчого судді Закарпатського апеляційного суду надано дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіо-, відео контроль особи ОСОБА_1 , с. Крім цього, 22 жовтня 2018 року прокурором у кримінальному провадженні винесено постанову про проведення контролю за вчиненням злочину в порядку ст.271 КПК України у формі імітування обстановки злочину із залученням ОСОБА_4 як заявника та з використанням заздалегідь ідентифікованих (помічених) грошових коштів. Разом з цим, суд враховує ту обставину, що у вказаних рішеннях, на підставі яких здійснювались негласні слідчі (розшукові) дії, зазначено правову кваліфікацію злочину за ч.3 ст.368 КК України, що відповідно до ст.12 КК України класифікується, як тяжкий злочин. При цьому, у наданих до матеріалів кримінального провадження ухвали та протоколів щодо проведення негласних слідчих розшукових дій аудіо-, відео- контроль особи, виявлено невідповідність щодо часу отримання такої ухвали та часу початку проведення таких дій працівниками ВБКОЗ УСБ України в Закарпатській області.

Крім того, згідно з розсекреченої ухвали слідчого судді Закарпатського апеляційного суду від 22.10.2018 вхідний № 0154, а саме, з вхідного штампу ВБКОЗ УСБ в Закарпатській області, встановлено, що дану ухвалу отримано та зареєстровано у ВКОЗ у СБУ за вх. № 14/349 22 жовтня 2019 року о 16 год. 00 хв. В доручені № 17/2-2050т від 22.10.2018 року, на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від прокурора прокуратури Закарпатської області , адресованого начальнику ВБКОЗ УСБУ в Закарпатській області дана ухвала вказана як додаток та підстава для проведення таких дій, та зазначена як ухвала Апеляційного суду Закарпатської області, однак дата номер ухвали співпадає з датою та номером ухвали слідчого судді Закарпатського апеляційного суду, яка долучена до матеріалів провадження, інших ухвал слідчих суддів щодо надання дозволу на проведення НСРД до матеріалів не долучено та суду в судовому засіданні не надано. В той же час відповідно до протоколу про результати отримання грошових коштів, протоколу про ідентифікацію (помічення) та вручення грошових коштів, ОСОБА_4 вручено грошові кошти на загальну суму 200 дол. США для участі у проведенні НСРД (під час пошуку, фіксації та отримання фактичних даних про отримання від нього неправомірної вигоди заступником начальника відділення № 280/06 АБ «Укргазбанк», яке надано на підставі ухвали про проведення НСРД, встановлено, що слідчі дії з заявником ОСОБА_4 розпочато в 11 год. 40 хв. 22.10.2018 року, а в 12 год. 25 хв. 22.10.2018 року ОСОБА_4 розпочато вручення таких коштів, здійснено освічення всіх купюр, оброблення аерозолем. Отже, таким чином, встановлено, що на момент початку та проведення зазначених негласних слідчих (розшукових) дій, а в тому числі і на момент вручення громадянину ОСОБА_4 спеціальних технічних засобів, спрямованих на фіксацію ходу та результатів негласних слідчих і розшукових дій, тобто на 11 год. 40 хв., 12 год. 00 хв. 22.10.2018 р., як і на момент затримання ОСОБА_1 о 13 год. 17 хв. в ході проведення НСРД, рішення слідчого судді апеляційного суду не було у розпорядженні ВКБОЗ УСБУ, оскільки така ухвала отримана і зареєстрована ВБКОЗ УСБУ тільки о 16 год. 00 хв. 22.10.2018 р, про що свідчить вхідний штамп на звороті ухвали за №14/349, отже відомості внесені у протокол цієї процесуальної дії ст.оперуповноваженим УСБУ Скунц Р.М. щодо її проведення на підставі ухвали слідчого судді № 0154 не відповідають обставинам справи та дійсності, та з цього слідує, що зазначена слідча дія була проведена без передбаченого КПК України дозволу в порушення ч.3 ст.246, ч.2 ст.269 та ч.2 ст.270 КПК України.

За клопотанням сторони захисту судом двічі направлявся запит до Закарпатського апеляційного суду з метою встановлення обставин щодо часу реєстрації клопотання прокурора про дозвіл на проведення НСРД в апеляційному суді та про наявність відомостей щодо часу виготовлення ухвали та вручення її стороні обвинувачення, однак, в наданні такої інформації відмовлено. Сторона ж обвинувачення зі свого боку не надала будь-яких відомостей чи матеріалів на спростування даної обставини, на яку захист посилався ще в підготовчому судовому засіданні в клопотанні про повернення обвинувального акта прокурора, так і в судових засіданнях, надавши письмове клопотання про визнання доказів недопустимими з цих підстав.

Таким чином, відомості щодо надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, які містяться в ухвалі слідчого судді Закарпатського апеляційного суду за №0154 від 22.10.2018 р. та всі результати, що були отримані на підставі цієї ухвали, а саме, протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії (візуальне спостереження) №14/5395 та аудіо-, відео контролю особи №14/5396 з додатками до них (компакт-диск DVD-R №14/145 від 22.10.2018 р., оптичний диск № 14/146 від 22.10.2018 р., є недопустимими доказами в даному провадженні.

22.10.2018 року прокурором у даному кримінальному провадженні Кавкою Ю.І. винесено постанову про освідування особи ОСОБА_1 , фіксування проведення такої дії відбулось одночасно із затриманням ОСОБА_1 в протоколі затримання, окремого протоколу освідування ч. 5 ст. 241 КПК України не складалось та копію такого не надано особі. В ході освідування отримано змиви з рук ОСОБА_1 , його штанів та приєднані до матеріалів кримінального провадження шляхом їх відображення у протоколі затримання останнього від 22.10.2018 р., та отримані у порядку, не передбаченому КПК України, а саме, під час затримання ОСОБА_1 вході проведення НСРД без наявності в розпорядженні ухвали слідчого судді, а тому відомості та додатки до вказаного протоколу затримання, поміщені у конверти № 1, 2, 3 та 4 щодо освідування ОСОБА_1 є неналежними та недопустимими. Крім того, як уже було зазначено судом, при такому освідуванні та відібранні експериментальних зразків не виготовлено та не надано експерту і вільного зразка диску фільтрувального паперу з пакета, в якому знаходились такі диски, які використані при відібранні змивів з рук та кишень у ОСОБА_1 .

Відповідно і висновок експерта за № 5529 від 27.11.2018 року судово-хімічної експертизи, на які посилається прокурор як доказ, ґрунтується на незаконно вилучених доказах, а тому також не може бути визнано належним та допустимим.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов. (ч.1, 2 ст.87 КПК України). Враховуючи вищенаведене, з урахуванням вимог ч.2 ст.87 КПК України, докази, отримані в результаті зазначених слідчих дій, визнаються судом недопустимими.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини застосував у своїй практиці, зокрема, в рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» різновид доктрини «плодів отруєного дерева»: коли визнаються недопустимими не лише докази, які безпосередньо отримані внаслідок порушення, а також і докази, які не були б отримані, якби не були отримані перші. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Отже, застосовуючи доктрину «плодів отруєного дерева», слід визнати недопустимими докази: протоколи про результати отримання грошових коштів від 22.10.2018, про ідентифікацію (помічення) та вручення грошових коштів від 22.10.2018 року, про вручення спеціальних технічних засобів від 22.10.2018 року, протокол затримання ОСОБА_1 від 22.10.2018 р. щодо його освідування, додатки до вказаного протоколу затримання, поміщені у конверти № 1, 2, 3 та 4 із змивами з його долонь та штанів, висновок експерта за № 5529 від 27.11.2018 року, підставою для проведення та складення яких була ухвала слідчого судді Закарпатського апеляційного суду за №0154 від 22.10.2018 р. (в деяких документах зазначена як ухвала апеляційного суду Закарпатської області) про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме, на візуальне спостереження за ОСОБА_1 , його відео та аудіо контроль, та всі результати, що були отримані на підставі цієї ухвали, а саме, протоколи за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії (візуальне спостереження) №14/5395 та аудіо-, відео контролю особи №14/5396 з додатками до них (компакт-диск DVD-R №14/145 від22.10.2018 р., оптичний диск № 14/146 від 22.10.2018 р.).

За таких обставин, клопотання сторони захисту про визнання окремих з цих доказів недопустимими, суд визнає обґрунтованим.

Оцінюючи згідно до вимог ст. 94 КПК України дослідженні в судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що стороною обвинувачення не було доведено поза розумним сумнівом вину ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Так, кримінальна відповідальність за ч. 3 ст.368 КК України може наставати у випадку прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою, яка обіймає відповідальне становище, неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене особою, яка займає відповідальне становище.

В ході розгляду кримінального провадження та на підставі досліджених доказів не встановлено таких, які б підтверджували, що ОСОБА_1 , заступник начальника відділення № 280/06 АБ «Укргазбанк», при виконанні обов`язків директора відділення № 280/06 АБ «Укргазбанк», будучи службовою особою, яка обіймає відповідальне становище, використовував надане йому службове становище для одержання неправомірної вигоди, як в той же час і не доведено, що ОСОБА_1 одержав таку неправомірну вигоду.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 прокурором не надано.

За ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 16.02.2022 року у справі № 308/1912/19 апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Закарпатської області Кавки Ю.І. було залишено без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.09.2019 щодо ОСОБА_12 , - без змін.

При цьому апеляційною інстанцією було встановлено, що суд першої інстанції, за результатами судового розгляду, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про те, що жодних доказів, які б поза розумним сумнівом підтверджували винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, стороною обвинувачення здобуто не було, а жодний з зазначених в апеляційній скарзі прокурора доводів не спростовує висновки суду першої інстанції щодо наявності законних підстав для виправдання ОСОБА_1 .

За таких обставин, при відсутності підстав для скасування законного виправдувального вироку щодо ОСОБА_1 за браком об`єктивних та безспірних доказів для постановлення обвинувального вироку за даним обвинуваченням відносно нього та вичерпаності можливості для отримання нових доказів, колегія суддів не вбачає підстав для скасування законного, на думку апеляційного суду, виправдувального вироку суду щодо ОСОБА_1 та ухвалення нового вироку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України з призначенням відповідного покарання, як про це йдеться в апеляційній скарзі прокурора.

За постановою Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 308/1912/19 (провадження № 51-1466км22) касаційну скаргу прокурора було залишено без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 вересня 2019 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року щодо ОСОБА_1 без зміни.

При цьому Верховний Суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є достатнім чином умотивованими й обґрунтованими і за змістом відповідають приписам статей 370, 419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час постановлення рішень.

Обставин для скасування постановлених у справі судових рішень з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність Верховний Суд під час касаційного розгляду не встановив.

Як зазначено у ч. 6 ст. 82 ЦПКУ країни вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із посиланням на всі вище перелічені обставини кримінального провадження позивач вважає, що йому було завдано моральної шкоди, при цьому обґрунтовуючи її розмір він зазначив, що під слідством та судом, він, ОСОБА_1 , перебував 3,5 (три з половиною) роки. За цей час, з моменту затримання і до моменту винесення ухвали судом апеляційної інстанції, в нього значно погіршився стан здоров`я (що потягло за собою складне і тривале лікування); були втрачені звичні життєві зв`язки (враховуючи факт порушення проти нього кримінального провадження, обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину в нього погіршились відносини із знайомими, друзями, родичами, колегами по роботі, багато осіб взагалі припинили із ним спілкування); інформація щодо пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину поширилась серед широкого кола осіб, що завдало непоправної шкоди його діловій та особистісній репутації; внаслідок порушеного проти нього кримінального провадження він втратив роботу, на якій робив кар`єру, отримував систематичні підвищення у посадах; після відкритого проти нього кримінального провадження він не може вже протягом тривалого періоду часу працевлаштуватися відповідно до обраної ним професії та отриманої освіти, задля чого в свій час ним було прикладено значні зусилля і яку він обирав відповідно до свого покликання. Тобто, і всі сторони його життя були фактично знищені. Завдану моральну шкоду він оцінює у 2 500 000,00 грн.

На доведення факту погіршення стану здоров`я позивачем суду надано наступні докази: листок непрацездатності серії АДМ № 704071 за період з 07.08.2018 року по 09.08.2018 року; листок непрацездатності серії АДМ № 621285 за період з 26.10.2018 року по 07.11.2018 року із позначкою продовжує хворіти; листок непрацездатності серії АДМ № 760255 за період з 08.11.2018 року по 19.11.2018 року із позначкою продовжує хворіти; довідка від 03.12.2018 року № 16/8 про перебування на амбулаторному лікуванні з 03.12.2018 року; консультативний висновок спеціаліста від 13.04.2022 року; електронне направлення від 13.04.2022 року № 6149-8622-8531-0579 на планову консультацію лікаря невролога.

Судом також безпосередньо було досліджено відео затримання ОСОБА_1 .

Проаналізувавши ці докази суд дійшов висновку, що доведеним є лише той факт, що позивач ОСОБА_1 дійсно хворів у період з 26.10.2018 року по 03.12.2018 року, тобто більше місяця після повідомлення йому про підозру у вчинені кримінального правопорушення у цьому кримінальному провадженні, і така хвороба прямо чи опосередковано пов`язана із кримінальним переслідуванням.

Проте, не доведеним є той факт, що така хвороба виникла внаслідок кримінального переслідування у цьому кримінальному провадженні, оскільки з наданих суду доказів також вбачається, що ОСОБА_1 хворів і до 22.10.2018 року (дня повідомлення про підозру), проходить планові обстеження у лікаря невролога, що свідчить про той факт, що певне захворювання існувало у нього до початку кримінального переслідування, не виникло внаслідок такого переслідування, і не зрозуміло чи продовжує існувати на цей час, та чи погіршувався його стан саме внаслідок кримінального переслідування. Зазначене не спростовано відповідною медичною документацією, висновком судово медичної експертизи, або іншими доказами. Позивач не давав лікарю та суду згоди на відкриття своїх медичних діагнозів, відтак суд позбавлений можливості їх проаналізувати та співвіднести із кримінальним переслідуванням у цьому кримінальному провадженні.

Суду також надані позивачем у якості доказів: копія диплому бакалавра НОМЕР_6 від 30.06.2010 року, копія диплому магістра НОМЕР_7 від 31.01.2012 року за спеціальністю: «Облік і аудит»; копія трудової книжки НОМЕР_8 ; рекомендаційний лист від 05.06.2018 року № 153/42759/2018.

Слід погодитися із позивачем, що цими доказами підтверджується, що позивач внаслідок кримінального переслідування втратив роботу, на якій робив кар`єру, отримував систематичні підвищення у посадах; що свідчить про необхідність докласти додаткові зусилля задля організації свого життя та певні моральні страждання з цього приводу. При цьому задля вирішення цієї справи не має правового значення факт добровільного або примусового звільнення з роботи.

Проте належними та допустимими доказами суду не доведено той факт, що позивач не може вже протягом тривалого періоду часу працевлаштуватися відповідно до обраної ним професії та отриманої освіти.

Слід також погодитися із позивачем, що інформація щодо пред`явленого йому обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину поширилась серед широкого кола осіб, що завдало непоправної шкоди його діловій та особистісній репутації та зумовило наявність моральних страждань, що підтверджується наданими суду роздруківками з Інтернет видань.

Наданий суду висновок експертного дослідження від 01.11.2022 року № ЕД-19/107-22/4517-ПС суд оцінює критично, оскільки проведення судової експертизи у цій справі не ініціювалося судом, перелік запитань поставлених на вирішення експерта безпосередньо не стосується цієї справи; відтак і висновки не впливають на вирішення цієї справи по суті.

Слід також зазначити, що з огляду на вимоги нижченаведеного законодавства моральна шкода є оціночним поняттям та не потребує обов`язкової наявності висновку експерта задля доведення її наявності та/або відсутності, а такий доказ оцінюється судом виключно у сукупності з іншими доказами.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави моральної шкоди, заподіяної діями органів досудового розслідування, прокуратури та суду, які протягом тривалого часу здійснювали його кримінальне переслідування за тяжкий злочин.

Як зазначив Верховний Суд у п. 43, 44 постанови від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Як зазначено у ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак судом не приймаються до уваги доводи другого відповідача у цій справі щодо його неналежності, позивачем був правильно визначений склад учасників у цій справі.

В обґрунтування позову позивач посилається на статтю 56 Конституції України, статті 1167, 1174, 1176 ЦК України та ст. 3, 4, 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 1176 ЦК України регламентує відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а саме встановлює, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Стаття 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі за текстом Закон) передбачає, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 2 цього ж Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає зокрема у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів.

Тобто вищезазначена стаття містить вичерпний перелік випадків, у яких у позивача виникає право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 3 Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Згідно ч. 1, 5, 6 статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Стаття 12 Закону встановлює, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції. У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно статті 13 Закону питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

При цьому, як роз`яснено у п. 9 постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15 (провадження № 14- 298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких позивач зазнав, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

При цьому, суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування. Таке зазначено у постанові Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 523/13432/16-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» - виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до абзацу 5 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 року № 460/2011 - Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (у редакції від 30 січня 2013 року).

Відповідно до пунктів 35, 38 Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників - Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Слід зазначити, що з урахуванням Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», яким розмір мінімальної заробітної плати встановлено у 6 700,00 грн. і оскільки ОСОБА_1 перебував під карним переслідуванням з 22.10.2018 року (дати повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України) по 16.02.2022 року (дату набрання вироком законної сили), тобто 41 місяць * 6 700,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати = 274 700,00 грн. складає мінімальний розмір відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди за час перебування під слідством та судом.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, то суд, насамперед виходячи з фактичних обставин справи, які доводять наявність заподіяння моральної шкоди та маючи широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди приходить до думки, що визначена позивачем сума моральної шкоди у розмірі 2 500 000,00 гривень є надмірною, позаяк явно не відповідає наведеним вище принципам визначення розміру моральної шкоди.

З урахуванням встановлених судом обставин та вищезазначених вимог законодавства, враховуючи вимоги розумності та справедливості, характер та обсяг моральних страждань, які зазнав позивач через всі порушення вимог діючого законодавства допущені органами досудового розслідування та прокуратури під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження № 0000356 від 20.10.2018 року, беручи до уваги тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, погіршення стану здоров`я, втрату роботи, кар`єри, звичного кола спілкування, і інші негативні наслідки, які пов`язані із необхідністю докласти додаткових зусиль для відновлення та організації життя та відновлення здоров`я, обґрунтованим є позов в частині стягнення моральної шкоди у чотирикратному розмірі, тобто 41 місяць * 6 700,00 грн. розмір мінімальної заробітної плати * 4 (кратність) = 1 098 800,00 грн., відтак позов слід задовольнити частково.

Розподіл судових витрат у цій справі судом не проводиться, оскільки позивач звільнений від їх сплати у встановленому Законом України «Про судовий збір» порядку, а їх стягнення у такому випадку з відповідача на користь держави не передбачена ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 8, 9, 10, 12, 13, 17, 76-89, 141, 258 - 261, 265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву позивача ОСОБА_1 до першого відповідача Закарпатської обласної прокуратури, другого відповідача Державної казначейської служби України про відшкодування завданої моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_9 , 1 098 800,00 грн. (Один мільйон дев`яносто вісім тисяч вісімсот гривень 00 коп.) грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст виготовлений 04.09.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова