АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/10944/22

провадження №22-ц/413/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Лисака І.Н. , Одинака О.О.

секретаря Скулеба А.І.

з участю представника позивача Національного природного парку «Вижницький» Марчук Галини Василівни, представника відповідача Вельничука Ярослава Івановича

учасники справи:

позивач Національного природного парку «Вижницький»

відповідач ОСОБА_1

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2023 року, головуючий Осокін А.Л.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Національний природний парк «Вижницький» у січні 2022 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Зазначав що наказом Національного природного парку «Вижницький» від 3 червня 2010 року №28-к ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький».

Національним природним парком «Вижницький» та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 02 січня 2013 року.

Відповідно до розділів 2, 4 посадової інструкції майстра з охорони природи, затвердженої директором Національного природного парку «Вижницький» на ОСОБА_1 покладений обов`язок щодо здійснення безпосередньо охорони лісу та іншого державного майна на ввіреній дільниці; несе персонально матеріальну відповідальність за порушення вимог, передбачених посадовою інструкцією.

Також пунктом 6.1 Інструкції про порядок проведення ревізій лісових обходів передбачено, що матеріально-відповідальними особами є майстер лісу (старший майстер лісу), лісничий.

Відповідно до акту Державної екологічної інспекції Карпатського округу щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 23 грудня 2019 року №130/03 у обході 11 (квартали 42, 43, 50,51, 55), закріпленому за майстром з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1 , виявлено незаконну порубку 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років.

Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної порубки сироростучих, сухостійних, вітровальних дерев, затвердженого в.о. начальника Державної екологічної інспекції Карпатського округу 26 грудня 2019 року, розмір шкоди становить 2031547 грн. 50 коп.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1., незаконної порубки 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного природного парку «Вижницький» шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, в сумі 2 031 547 грн. 50 коп.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 липня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного природного парку «Вижницький» грошові кошти в сумі 2 031 547 грн. 50 коп.

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області ід 05 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 12 липня 2022 року за позовом Національного природного парку «Вижницький» до ОСОБА_1 про стягнення збитків, спричинених злочином, скасовано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2023 року позов Національного природного парку «Вижницький» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Національного природного парку «Вижницький» 2 031 547 грн. 50 коп.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові Національного природного парку «Вижницький» відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на те, що судом першої інстанції не було уточнено позовні вимоги Національного природного парку «Вижницький», який одночасно послався на норми матеріального права, що регулюють як цивільні так і трудові правовідносини з відшкодування шкоди.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось рішення господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року за позовом Державної екологічної інспекції Карпатського округу м.Івано-Франківська до Національного природного парку «Вижницький» про відшкодування шкоди, яким стягнуто з Національного природного парку «Вижницький» на користь держави шкоду, заподіяну порушенням навколишнього природного середовища, в сумі 2522527 грн. 50 коп.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Крім того, Національний природний парк «Вижницький» не був визнаний потерпілим в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_1 .

У матеріалах справи відсутні докази відшкодування Національним природним парком «Вижницький» матеріальної шкоди на виконання рішення господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року.

Отже у Національного природного парку «Вижницький» не настало право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, тобто Національний природний парк «Вижницький» не є належним позивачем.

Вважає, що ОСОБА_1 , працюючи майстром з охорони лісу, не є суб`єктом, на якого покладено повну матеріальну відповідальність.

Також судом першої інстанції не застосовано положення статті 137 КЗпП України щодо урахування при визначенні розміру шкоди ступені вини, конкретної обстановки, за якої заподіяно шкоду, зменшення розміру покриття шкоди.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Національний природний парк «Вижницький» у відзиві просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Зазначає, що Національний природний парк «Вижницький» є неприбутковою юридичною особою, яка володіє земельною ділянкою та лісом, що є державною власністю, на праві оперативного управління. Тому шкода, завдана майну, що перебуває у державній власності та на праві оперативного управління належить державній установі, підлягає відшкодуванню в загальному порядку особою, яка завдала шкоду.

Вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1. охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок та чи вчинені вони цією особою.

Вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 внаслідок вчинення злочину завдано шкоду державі на суму 2031547 грн. 50 коп., що дає підстави для задоволення позову Національного природного парку «Вижницький».

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов Національного природного парку «Вижницький» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що підлягає захисту право Національного природного парку «Вижницький» у спосіб стягнення з ОСОБА_1 на користь Національного природного парку «Вижницький» 2031547 грн. 50 коп.

На обгрунтування таких висновків суд першої інстанції зазначив, що Національний парк «Вижницький» є неприбутковою юридичною особою, яка володіє всім своїм майном, що є державною власністю, на праві оперативного управління, здійснює захист майна, яке належить йому на праві оперативного управління, відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Водночас судом першої інстанції встановлено заподіяння шкоди майну Національного природного парку «Вижницький» через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, незаконної порубки 201 дерев протягом 2018-2019 років, що спричинило матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп.

Мотивовано висновки суду першої інстанції наказом Національного природного парку «Вижницький» від 3 червня 2010 року №28-к ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький», вчинення Національним природним парком «Вижницький» та ОСОБА_1 договору про повну матеріальну відповідальність від 2 січня 2013 року, актом приймання-здачі обходу (дільниці) від 2 грудня 2013 року, яким ОСОБА_1 прийнято обхід №11 Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький», що складається з кварталів номер 42, 43, 50, 51, 55.

Також суд першої інстанції послався на вирок Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1. охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

За змістом пункту 1.1. Положення про Національний природний парк «Вижницький» (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31 серпня 2020 № 98, Національний природний парк «Вижницький» створений відповідно до Указу Президента України від 30 серпня 1995 року № 810 «Про створення національного природного парку «Вижницький», є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Відповідно до пункту 1.2 Положення парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

На підставі пункту 10.2 Положення майно парку є державною власністю та закріплюється за ним на праві оперативного управління.

Відповідно до Державного акту І-ЧВ №001124 від 20 травня1999 року до складу земель, які передано у користування Національного природного парку «Вижницький» знаходяться землі обходу №11 (квартали №№42,43,50,51,55) Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький».

Наказом Національного природного парку «Вижницький» від 3 червня 2010 року №28-к ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький».

Національним природним парком «Вижницький» та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 2 січня 2013 року.

Відповідно до розділів 2, 4 посадової інструкції майстра з охорони природи, затвердженої директором Національного природного парку «Вижницький», на ОСОБА_1 покладений обов`язок щодо здійснення безпосередньо охорони лісу та іншого державного майна на ввіреній дільниці; несе персонально матеріальну відповідальність за порушення вимог, передбачених посадовою інструкцією.

Також пунктом 6.1 Інструкції про порядок проведення ревізій лісових обходів передбачено, що матеріально-відповідальними особами є майстер лісу (старший майстер лісу), лісничий.

За актом приймання-здачі боходу (дільниці) від 2 грудня 2013 року ОСОБА_1 прийнято обхід №11 Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький», що складається з кварталів номер 42, 43, 50, 51, 55.

Відповідно до акту Державної екологічної інспекції Карпатського округу, складеного за результатом проведення планового заходу державного нагляду щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 23 грудня 2019 року №130/03 у обході 11 (квартали 42, 43, 50,51, 55), закріпленому за майстром з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1 , виявлено незаконну порубку 201 дерева різних порід, вчинену протягом 2018-2019 років.

Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної порубки сироростучих, сухостійних, вітровальних дерев, затвердженого в.о. начальника Державної екологічної інспекції карпатського округу 26 грудня 2019 року, розмір шкоди становить 2031547 грн. 50 коп.

Вироком Вижницького районного суду від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1., незаконної порубки 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцієюі законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року в справі № 206/1853/18 (провадження № 61-4205св21) вказано, що «відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, який одночасно становить спосіб захисту порушеного права, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає та обґрунтовує в позовній заяві, в чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту».

За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

При цьому згідно зі п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.

Предметом позову Національного природного парку «Вижницький», тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є стягнути з ОСОБА_1 на користь Національного природного парку «Вижницький» шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, в сумі 2 031 547 грн. 50 коп.

Підставою позову, тобто обставинами, якими Національний природний парк «Вижницький» обґрунтовував позовні вимоги, зазначав, що Національним природним парком «Вижницький» та ОСОБА_1 укладено договір про повну матеріальну відповідальність від 02 січня 2013 року, вироком Вижницького районного суду від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1., незаконної порубки 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп.

Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.

За змістом абз.1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Так, у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Мотивованість судового рішення - це відображення всіх мотивів та обґрунтувань судового рішення у його змісті.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Зі змісту рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2023 року вбачається, що судом першої інстанції уточнено позовні вимоги Національного природного парку «Вижницький», визначено характер спірних правовідносин сторін з відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим судом першої інстанції надано оцінку договору між Національним природним парком «Вижницький» та ОСОБА_1 про повну матеріальну відповідальність від 02 січня 2013 року як доказу, що стверджує спричинення шкоди Національному природному парку «Вижницький» саме ОСОБА_1 .

З огляду на наведене відсутні підстави для надання оцінки доводам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про неналежність ОСОБА_1 до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що Національний природний парк «Вижницький» не є належним позивачем, рішенням господарського суду Чернівецької області від 27 січня 2021 року за позовом Державної екологічної інспекції Карпатського округу м.Івано-Франківська до Національного природного парку «Вижницький» про відшкодування шкоди стягнуто з Національного природного парку «Вижницький» на користь держави шкоду, заподіяну порушенням навколишнього природного середовища, в сумі 2522527 грн. 50 коп., у Національного природного парку «Вижницький» не настало право зворотної вимоги (регресу) до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

На підставі частини 5 статті 22 ГК України держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.

Відповідно до частини 1, 4 статті 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб`єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

За змістом частини 1, 3 статті 137 ГК України правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

За змістом пункту 1.1. Положення Про Національний природний парк «Вижницький» (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 31 серпня 2020 №98, Національний природний парк «Вижницький» створений відповідно до Указу Президента України від 30 серпня 1995 року № 810 «Про створення національного природного парку «Вижницький», є територією природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Відповідно до пункту 1.2 Положення Парк є бюджетною, неприбутковою, природоохоронною рекреаційною, культурно-освітньою, науково-дослідною установою і входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання.

На підставі пункту 10.2 Положення майно Парку є державною власністю та закріплюється за ним на праві оперативного управління.

Відповідно до Державного акту І-ЧВ №001124 від 20 травня1999 року до складу земель, які передано у користування Національного природного парку «Вижницький» знаходяться землі обходу №11 (квартали №№42,43,50,51,55) Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький».

Оскільки нерухоме майно, яке є предметом спору, перебуває у державній власності та закріплено за Національним природним парком «Вижницький» на праві оперативного управління, правомочності титульного володільця Національного природного парку «Вижницький» захищаються законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» оскільки згідно зі ст.48 Закону України "Про власність" положення щодо захисту права власності поширюється також на особу, яка хоч і не є власником, але володіє майном на праві повного господарського відання, оперативного управління, або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором, така особа також вправі вимагати відшкодування шкоди, заподіяної цьому майну.

Відповідно до акту Державної екологічної інспекції Карпатського округу, складеного за результатом проведення планового заходу державного нагляду щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 23 грудня 2019 року №130/03 у обході 11 (квартали 42, 43, 50,51, 55) виявлено незаконну порубку 201 дерева різних порід, вчинену протягом 2018-2019 років.

Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд внаслідок незаконної порубки сироростучих, сухостійних, вітровальних дерев, затвердженого в.о. начальника Державної екологічної інспекції карпатського округу 26 грудня 2019 року, розмір шкоди становить 2031547 грн. 50 коп.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про порушення права Національного природного парку «Вижницький» на майно, яке перебуває у державній власності та закріплено за Національним природним парком «Вижницький» на праві оперативного управління, незаконною порубкою 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років.

Наказом Національного природного парку «Вижницький» від 3 червня 2010 року №28-к ОСОБА_1 прийнято на посаду майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький».

Згідно із частиною першою статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються також до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Національний природний парк «Вижницький» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків.

Отже, підставою позову у даній справі є відповідальність за шкоду, завдану державі в особі, у тому числі Національного природного парку «Вижницький» при виконанні трудових обов`язків.

У абзаці 1 пункту 3 постанови Пленуму ВС «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29 грудня 1992 року зазначено, що відповідно зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації.

Отже, згідно з частиною 3 статті 130 КЗпП одночасне притягнення до матеріальної та інших видів відповідальності цілком допустиме, якщо тільки є підстави для притягнення працівника не тільки до матеріальної, а й до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

За змістом частини 1 статті 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність.

Вироком Вижницького районного суду від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1., незаконної порубки 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп.

Пунктом 3 частини першої статті 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.

Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Отже, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування.

Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.

Таким чином ухвалення судом вироку чи іншого рішення в рамках КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

У такому разі можна дійти висновку, що за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України відносно відповідача, не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди.

Судом першої інстанції становлено, що вина ОСОБА_1 у порушенні службових обов`язків з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький», незаконної порубки 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років доведена, крім вироку Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2020 року, також і актом Державної екологічної інспекції Карпатського округу, складеного за результатом проведення планового заходу державного нагляду щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів від 23 грудня 2019 року №130/03.

Разом з тим суд першої інстанції, не встановив день виявлення шкоди, а також не перевірив, чи додержаний установлений статтею 233 КЗпП України річний строк для звернення до суду з відповідним позовом, не з`ясував, чи поважні причини такого пропуску.

На підставі ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю, або задоволення позовних вимог у випадку ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, зазначених у позові.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Національний природний парк «Вижницький» не посилався на поважність пропуску строку звернення до суду.

У матеріалах справи відсутні відомості про факти поважності причини пропуску Національним природним парком «Вижницький» строку звернення до суду.

Верховний Суд у постанови від 15 вересня 2021 року у справі справа № 414/2586/20 (провадження № 61-7185св21) зазначив, що відповідно до положень статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

Разом з тим, зазначеною нормою не передбачено визначеного переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

Як поважні причини пропущення строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла обєктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовом, повязані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

У будь-якому разі суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Верховний Суд зазначає, що справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Верховний Суд у постанові від 01 серпня 2019 року у справі № 472/654/16-ц (провадження № 61-17564св18) зазначив, що 08 травня 2014 року інформація про вчинення кримінального правопорушення була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відповідачеві повідомлено про підозру, отже, саме в цей час Державному підприємству «Веселинівське лісове господарство» став відомий розмір заподіяної шкоди та особа, яка її завдала. Апеляційний суд обґрунтовано вважав, що саме 08 травня 2014 року є початком перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.

Ураховуючи, що інформація про вчинення кримінального правопорушення була внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000001 02 січня 2020 року, вироком Вижницького районного суду Чернівецької області від 07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, встановлено, що внаслідок бездіяльності та службової недбалості майстра з охорони природи Солонецького природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Вижницький» ОСОБА_1., незаконної порубки 201 дерева різних порід протягом 2018-2019 років охоронюваним законом державним інтересам завдано матеріальних збитків на суму 2031547 грн. 50 коп., Національний природний парк «Вижницький» звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків, 05 січня 2022 року з пропуском річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Отже пропуск строку звернення до суду з позовом є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову Національного природного парку «Вижницький» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної працівником під час виконання трудових обов`язків.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Національного природного парку «Вижницький» 2 031 547 грн. 50 коп. на порушення норм матеріального права.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом апеляційної інстанції скаргу ОСОБА_1 задоволено.

ОСОБА_1 сплачено судовий збір при поданні апеляційної скарги в сумі 45709 грн. 81 коп. відповідно до платіжної інструкції Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 0.0..1 від 31 березня 2023 року.

Отже, з Національного природного парку «Вижницький» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 45709 грн. 81 коп.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно із п.4 ч.1ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2023 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1ст.376 ЦПК України.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 13 лютого 2023 року скасувати.

У позові Національного природного парку «Вижницький» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з Національного природного парку «Вижницький» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 45709 грн. 81 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 17 липня 2023 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді І. Н. Лисак

О. О. Одинак