Справа № 133/3419/20
Провадження № 22-ц/801/1760/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 рокуСправа № 133/3419/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д.С., представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінського Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінського Юрія Володимировича на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Козятинської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Козятинської міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, щосторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.2015, який розірвано 27.03.2019. У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з донькою, не проявляє батьківської турботи, не сплачує аліменти та має заборгованість по їх сплаті, не приймає участі у її вихованні.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду представник ОСОБА_1 - адвокат Кузьмінський Ю.В. подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Проте, 09 серпня 2023 року ОСОБА_2 подав до апеляційного суду заяву в порядку ч. 4 ст. 364 ЦПК України, в якій зазначив, що визнає апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі, не заперечує проти задоволення апеляційної скарги та ухвалення рішення про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 . Про наслідки подання даної заяви ознайомлений. На підтвердження своїх намірів до заяви про визнання апеляційної скарги додає нотаріально посвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав на малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 12-13).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 27.03.2019 на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області (а.с.4, 5). У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с.3).

ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровано місце проживання слідуючих осіб: чоловік ОСОБА_5 , 1990 року народження, донька ОСОБА_3 , 2016 року народження, син ОСОБА_6 , 2020 року народження (т. 1 а.с.6).

Відповідно до акту голови ОСББ «Винниченка 25» відповідач ОСОБА_2 за адресою місця проживання позивача не з`являвся, у вихованні дитини участі не приймав (т. 1 а.с.7).

На підставі судового наказу від 12.12.2018, виданого Козятинським міськрайонним судом Вінницької області, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини зі всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з 29.11.2018 і до повноліття доньки (т. 1 а.с. 8).

Згідно з розрахунком старшого державного виконавця Козятинського ВДВС у Хмільницькому районі Вінницької області щодо заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів борг станом на 31.07.2020 становить 48742,10 грн (т. 1 а.с. 9-17).

Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно відвідує різновікову групу «Калинонька» дошкільного навчального закладу №1 з 14.09.2019 по теперішній час. За весь час перебування дитини в дошкільному закладі батько ОСОБА_2 не приводив дитину в заклад, не забирав дитину ввечері, не приймав участі в бесідах з вихователями, в батьківських зборах, не цікавився вихованням дитини, що підтверджується довідкою №75 від 01.12.2020 (а.с.18).

ОСОБА_1 за місцем проживання характеризується з позитивної сторони (а.с.20).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що батько бажає приймати участь у вихованні доньки, брати участь у її житті, намагається покращити з нею стосунки у кращу сторону, частково сплатив заборгованість по аліментам, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, проходив реабілітацію у центрі допомоги залежним «Дім Батька», за психіатричною допомогою не звертався.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно постанови Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При цьому, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується наявними в матеріалах цивільної справи доказами, відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виховання своєї доньки ОСОБА_3 .

Зокрема, відповідно до рішенняКомісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області №13 від 26.05.2021 вбачається доцільним позбавити батьківських прав відповідача щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з огляду на те, що батько самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям, не надає матеріальної чи будь-якої іншої допомоги, крім сплати аліментів. При цьому має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 48 742,00 грн, аліменти сплачував виключно у примусовому порядку (т. 1 а.с. 59-60).

Аналізуючи зазначені обставини, можна дійти висновку про наявність в діях відповідача свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, повної байдужості до подальшої долі та життя своєї доньки, що можна кваліфікувати як свідомо обрану ним винну поведінку у формі бездіяльності, внаслідок якої він повністю самоусунувся від виконання таких обов`язків, покладених на нього законом та нормами суспільної моралі.

Доказів наявності будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали виконання ним свого батьківського обв`язку по відношенню до доньки - матеріали справи не містять.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги та вважає за необхідне прийняти до уваги рішенняКомісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Козятинської міської ради Вінницької області №13 від 26.05.2021 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його доньки ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції із нотаріально посвідченою заявою, згідно якої вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав на малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що не може матеріально забезпечувати та виховувати її. Зазначив, що добровільно, перебуваючи у здоровому розумі та ясній пам`яті, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав на малолітню доньку ОСОБА_3 та не заперечує проти передачі дитини на усиновлення будь-якими громадянами України (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 364 ЦПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження.

Так, враховуючи подану заяву відповідачем про визнання апеляційної скарги у цивільній справі про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , а також його обізнаності з наслідками вчинення таких дій, та виходячи з того, що вказана заява не суперечить вимогам закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, колегія суддів вважає можливим апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Також слід зазначити, що позбавлення відповідачки батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє його прав на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Вказана правова позиція викладена у постанові ВС від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, таке рішення відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінського Ю.В. підлягає задоволенню, судові витрати, понесені позивачем за подання позовної заяви та апеляційної скарги, підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кузьмінського Юрія Володимировича задовольнити.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Козятинської міської ради, про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2 102,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 вересня 2023 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

Т.О. Денишенко