Дата документу 29.08.2023 Справа № 337/243/23
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/243/23

Провадження №22-ц/807/1427/23

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року, в складі судді Бредуна Д.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про захист прав споживача,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» (далі АТ «Запоріжгаз») про захист прав споживача , в якому просила зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 .Судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування позову зазначила, що вона є законним представником власника квартири і побутовим споживачем природного газу. Індивідуальний лічильник газу в квартирі не встановлено. На звернення ОСОБА_1 щодо встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі відповідач АТ «Запоріжгаз», який є оператором ГРМ, відмовив, пославшись на те, що в їх багатоквартирному будинку встановлений загальнобудинковий лічильник газу, встановлення індивідуального лічильника в квартирі повинно здійснюватися за рахунок споживача. Позивач вважає дії відповідача щодо невизнання за нею права на забезпечення індивідуальними газовим лічильником за рахунок АТ «Запоріжгаз» такими, що порушують її права як споживача природного газу.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Зобов`язано Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» здійснити за свій рахунок встановлення індивідуального газового лічильника в квартирі побутового споживача за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, АТ «Запоріжгаз» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про захист прав споживача відмовити, стягнути з останньої сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, відшкодувати з бюджету держави на користь АТ «Запоріжгаз» сплачений судовий збір.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права. Так, відповідно до акту б/н від 28.03.2007 року прийняття до експлуатації робіт по встановленню побутового лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 , вже було встановлено та прийнято в експлуатацію без зауважень індивідуальний газовий лічильник Gallus G 2,5 зав. №01748230. Тобто, вбачається відсутність порушення будь-якого права позивача та відсутність предмету спору, а у зв`язку з цим і безпідставність звернення до суду із позовом та зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду за наявними матеріалами справи.

Позивач до суду апеляційної інстанцї не з`явилась, повідмолена про місце, дату та час розгляду справи у відповідності до вимог п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що АТ «Запоріжгаз» не надано доказів про наявність попередньої згоди споживачів, у т.ч. позивача, на встановлення загальнобудинкового лічильника газу у багатоквартирному будинку, відповідач не міг діяти в односторонньому порядку, оскільки повинен був у договірному порядку врегулювати з власниками/користувачами будинку (квартир), експлуатаційною організацією, балансоутримувачем будинку тощо договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку, а тому дії АТ «Запоріжгаз» щодо відмови встановити індивідуальний лічильник газу в квартирі позивача суперечать вимогам законодавства та порушуть права позивача як споживача природного газу.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивач ОСОБА_1 є споживачем природного газу, оскільки її квартира АДРЕСА_2 підключена до мережі централізованого постачання природного газу та обладнана газовою плитою для приготування їжі (а.с. 8, 21).

На території м. Запоріжжя господарську діяльність з розподілу природного газу здійснює Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», яке є правонаступником ПАТ «Запоріжгаз», кваліфікується як Оператор газорозподільної системи (Оператор ГРМ).

Позивач приєдналася до Типового договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживає природний газ та сплачує рахунку за його споживання.

08.08.2016 за рахунок Оператора ГРМ у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_3 було встановлено загальнобудинковий лічильник, за яким здійснюється нарахування споживачам за спожитий природний газ (а.с. 31).

На звернення позивача щодо встановлення індивідуального лічильника газу листом від 27.07.2022 АТ «Запоріжгаз» повідомило, що встановлення індивідуальних лічильників газу за рахунок газорозподільних підприємств передбачено лише там, де не встановлено будинковий лічильник природного газу, проте побутовий споживач може встановити лічильник за власні кошти, або за рахунок коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевого бюджету, при цьому роботи зі встановлення вузлів обліку природного газу відносяться до конкурентного ринку та можуть виконуватись будь-якими суб`єктами господарювання, які мають відповідний дозвіл на виконання цих робіт (а.с. 10).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» відповідач зобов`язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу позивачу, яка проживає у квартирі, де газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачу суперечить вимогам законодавства, порушує її права.

З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закон України № 1875-IV волевиявлення позивача на встановлення індивідуального лічильника газу не може бути порушеним.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до спеціальних законів у сфері регулювання ринку природного газу обов`язок із встановлення лічильників газу (незалежно від виду квартирних чи загальнобудинкових) покладений на суб`єктів господарювання, які здійснюють розподіл природного газу на відповідній території.

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу, суд правильно керувався частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Тому, саме на відповідача АТ «Запоріжгаз», як на оператора ГРМ, законом покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживача є неправомірним.

Зміст апеляційної скарги не містить обгрунтування незаконності висновків суду першої інстанції щодо вищевикладених обставин справи та доказів, які б спростовували ці висновки.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на нових доказах, які не були надані до суду першої інстанції.

Так, в апеляційній скарзі зазначено, що відповідно до акту б/н від 28.03.2007 року прийняття до експлуатації робіт по встановленню побутового лічильника газу за адресою: АДРЕСА_1 , вже було встановлено та прийнято в експлуатацію без зауважень індивідуальний газовий лічильник Gallus G 2,5 зав. №01748230. Тобто, вбачається відсутність порушення будь-якого права позивача та відсутність предмету спору, а у зв`язку з цим і безпідставність заернення до суду із позовом та зловживання ОСОБА_1 своїми процесуальними правами (а.с. 47-49).

АТ «Запоріжгаз» в якості доказів додано до апеляційної скарги копію приймально-здавального акту б/н від 28.03.2007 (а.с. 50), копію ситуаційного плану (а.с. 51), копію акту прийняття до експлуатації робіт по встановленню побутового лічильника газу від 28.03.2007 (а.с. 52-53), копію наряду №644 від 28.03.2007 на виконання газонебезпечних робіт в газовому господарстві від 28.03.2007 (а.с. 54-55).

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч.1,3 ст. 367 ЦПК України).

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року в справі № 279/11692/15-ц (провадження № 61-1233св19).

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Апелянтом долучено до апеляційної скарги документи, а саме копію приймально-здавального акту б/н від 28.03.2007, копію ситуаційного плану, копію акту прийняття до експлуатації робіт по встановленню побутового лічильника газу від 28.03.2007, копію наряду №644 від 28.03.2007 на виконання газонебезпечних робіт в газовому господарстві від 28.03.2007, однак не наведено об`єктивних причин, які перешкоджали надати зазначенні докази до суду першої інстанції під час розгляду справи (а.с. 47-49).

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Проте, судом апеляційної інстанції встановлено, що скаржник в апеляційній скарзі на виконання вимог частини 4 статті 83, пункту 6 частини 2 статті 356, частини 3 статті 367 ЦПК України взагалі не заявляв про долучення додаткових доказів, не наводив їх переліку, не обґрунтовував наявності виняткового випадку неподання зазначених доказів у встановлений строк, як і не доводив неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача та не заявляв клопотання про поновлення строку на подання нових доказів.

Таким чином, відповідач не дотримався чітко встановленого процесуальним законодавством порядку подання додаткових доказів в суді апеляційної інстанції, а отже не вчинив відповідної процесуальної дії, що, як наслідок, виключає вчинення судом апеляційної інстанції процесуальних дій щодо долучення та надання оцінки додатковим доказам.

Будь- яких інших належних, допустимих та достовірних доказів для спростування висновків суду першої інстанції, передбачених статтями 77,78,79 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, апеляційна скарга не містить.

Відтак, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст.ст.263,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова