Дата документу 30.08.2023 Справа № 334/7617/21
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 334/7617/21 Пр. № 22-ц/807/366/23 Головуючий у 1-й інстанції Фетісов М.В. Повний текст рішення складено 24.02.2022 року. Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.

за участі секретаря Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Банк звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т. с. 1 а.с. 1-2) поштою (т. с. 1 а.с. 20), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь за кредитним договором №490080666 від 02.07.2008 року на підставі ст. 625 ЦК України 1082725,21 грн., з яких 297997,70 грн. - 3% річних; 784727,51 грн. - інфляційні втрати; стягнути з відповідача на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 16240,88 грн. за подання позовної заяви.

В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 02.07.2008 року між сторонами укладений кредитний договір №490080666. Згідно з пунктом 2 розділу № 1 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в заставу якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави на наступних умовах: сума кредиту та валюта кредиту - 78457,72 доларів США, номінальна процентна ставка - 14,99% річних, дата остаточного повернення кредиту - 02.07.2015 року. Банк виконав свої зобов`язання, однак позичальник у встановлений строк не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, через що Банк звернувся до суду за захистом свого порушеного права. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06.12.2011 року, ухваленим суддею Поклад Д.В., позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: за кредитом 604544,47 грн., по процентах 290936,91 грн., по пені 2415604,16 грн., а всього 3311085,54 грн. та 100 грн. витрат по сплаті третейського збору. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.05.2012 року задоволена заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06.12.2011 року, рішення постійно діючого третейського суду скасоване. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24.07.2012 року ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.05.2012 року скасована. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , учасник третейського розгляду ПАТ «Альфа-Банк», про скасування рішення постійно діючого третейського суду. Наразі виконавчий лист № 2515/10052/2012 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ «Альфа-Банк» на виконанні в органах Державної виконавчої служби та у приватних виконавцях не перебуває. Станом на дату подання цього позову позичальник не виконав рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06.12.2011 року, не погасив в повному обсязі заборгованість за кредитним договором. Відповідач продовжує користуватися грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, що порушує право стягувача на мирне володіння своїм майном, позивач має право на отримання суми боргу за вказаним кредитним договором на підставі рішення суду з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення. Відповідно до заборгованості за кредитним договором за ст. 625 ЦК України загальна заборгованість ОСОБА_1 за період з 15.09.2018 року до 15.09.2021 року складає 1082725,21 грн., а саме: 297997,70 грн. - 3% річних; 784727,51 грн. - інфляційні втрати.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Фетісова М.В. (т.с. 1 а.с. 22). Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 24) провадження у цій справі відкрито в порядку загального позовного провадження.

У лютому 2022 року від відповідача ОСОБА_1 в особі представника Острика С.Ю. надійшла заява про застосування строку позовної давності та відмову у задоволенні позову у зв`язку із пропуском такого строку (т.с. 1 а.с. 83).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2022 року (т.с. 1 а.с. 89-92) позов Банку у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором №490080666 від 02.07.2008 року у сумі 1057922 ,95 грн., з яких 297997,70 грн. становлять 3 відсотки річних, 759925,25 грн. - інфляційні втрати.

У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку судовий збір у сумі 15868,84 грн.

Банк із вищезазначеним рішенням погодився, останнє у тому числі в частині відмови, в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 105-127) просив рішення суду першої інстанції у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 1 а.с. 128).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 25 листопада 2022 року (т.с. 1 а.с. 132), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (т.с. 1 а.с. 133), з урахуванням навантаження судді-доповідача та колегії суддів апеляційного суду (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 15 суддів, з яких 11 суддів складають судді судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень).

АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК», як заінтересована особа, подало апеляційному суду письмові пояснення на апеляційну скаргу відповідача у цій справі електронною поштою (т.с. 1 а.с. 144-179, 189- 224), за змістом яких: воно з 12.09.2022 року є правонаступником прав і обов`язків позивача у цій справі, проти задоволення апеляційної скарги відповідача у цій справі заперечує.

У судовому засіданні 25 січня 2023 року (т.с. 1 а.с. 184) апеляційний суд за відсутності всіх учасників цієї справи, у тому числі представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Острик С.Ю. (т.с. 1 а.с. 181-183), ухвалою від 25 січня 2023 року (т.с. 1 а.с. 185-186) залучив до участі у цій справі АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СЕНС БАНК» (), адреса: 03150 м. Київ вул. Велика Васильківська, 100, як правонаступника позивача - АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА - БАНК» (), у зв`язку із чим, розгляд цієї справи відклав, копію цієї ухвали надіслати учасникам справи для відома.

На виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги відповідача, в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України (суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власного ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів…) апеляційний суд отримав із Єдиного державного реєстру судових рішень «з повним доступом» такі витяги:

-ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2013 року у справі ЄУН 2515/7153/2012 у справі за заявою ПАТ «Альфа-Банк» про видачу виконавчого документу з виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі судді Поклад Д.В. (одноособово) по справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.с. 1 а.с. 227-229), якою заяву ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, видано ПАТ «Альфа-Банк» виконавчий лист на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у складі судді Поклад Д.В. (одноособово) по справі № 3550-12/274/11 від 06.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 3311085,54 грн. заборгованості за кредитним договором, 1000,00 витрат по сплаті третейського збору; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 214,60 грн. по сплаті судового збору, справу № 3550-12/274/11 повернуто Постійно діючому третейському суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз»;

-ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2012 року у справі ЄУН 2515/10052/2012 у справі за заявою ОСОБА_1 , учасник третейського розгляду ПАТ «Альфа-Банк» про скасування рішення постійно діючого третейського суду (т.с. 1 а.с. 230-232), якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 , учасник третейського розгляду ПАТ «Альфа-Банк» про скасування рішення постійно діючого третейського суду відмовлено повністю,

-ухвали Апеляційного суду Чернигівської області від 10 січня 2013 року у справі ЄУН 2515/10052/2012 (т.с. 1 а.с. 233-236), якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17 жовтня 2012 року залишено без змін.

У судовому засіданні 15 березня 2023 року (т.с. 1 а.с. 237-239) апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті за відсутності представника позивача (Банку) та відповідача за присутності представника відповідача: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, у розгляді цієї справи оголошено перерву у зв`язку із витребуванням ухвалою (т.с. 1 а.с. 242-243) у Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» --матеріали справи № 3550-12/274/11 для огляду у судовому засіданні у цій справі, - належним чином завіреної копії рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз», винесеного 06.12.2011 року у складі Поклад Д.В. (одноособово) у справі № 3550-12/274/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 3311085,54 грн. заборгованості за кредитним договором, 100,00 грн. витрат по сплаті третейського збору для долучення до матеріалів цієї справи, копію цієї ухвали надіслано Постійно діючому третейському суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (адреса 1: 14017, м. Чернігів, проспект Перемоги, адреса 2: 36022, м. Полтава, вул. Старий Поділ, 8 Телефон +38 (0532) 60-11-50, E-mail ) для виконання, учасникам цієї справи для відома.

Проте, вищезазначена копія ухвали апеляційного суду, що надсилалась вищезазначеному третейському суду, повернулась на адресу апеляційного суду без виконання з відміткою поштового відділення «адресат відсутній» (т.с. 2 а.с. 3-6).

У квітні 2023 року відповідач ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційному суду додаткові письмові пояснення у цій справі із додатками (т.с. 2 а.с. 8-14).

У судовому засіданні 26 квітня 2023 року (т.с. 2 а.с. 18-20) апеляційним судом було продовжено розгляд цієї справи по суті за відсутності представника Банку за присутності представника відповідача - адвоката Острик С.Ю., якій не підтримав раніше подане ним клопотання про відкладення розгляду цієї справи (т.с. 2 а.с. 15-16), заслухано додаткові пояснення представника відповідача, досліджено інформацію з Інтренет про адресу третейського суду (т.с. 2 а.с. 17), у розгляді справи оголошено перерву у зв`язку із повторним витребуванням ухвалою апеляційного суду (т.с. 2 а.с. 22,25) у Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» - матеріалів справи № 3550-12/274/11 для огляду у судовому засіданні у цій справі, - належним чином завіреної копії рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз», винесеного 06.12.2011 року у складі Поклад Д.В. (одноособово) у справі № 3550-12/274/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 3311085,54 грн. заборгованості за кредитним договором, 100,00 грн. витрат по сплаті третейського збору для долучення до матеріалів цієї справи, копію цієї ухвали надіслано Постійно діючому третейському суду при Всеукраїнській Громадській Організації «Всеукраїнський фінансовий союз» (адреса: 14017, м. Чернігів, проспект Перемоги, 62) для виконання.

Проте, вищезазначена копія ухвали апеляційного суду, що надсилалась вищезазначеному третейському суду, повторно повернулась на адресу апеляційного суду без виконання з відміткою поштового відділення з однієї сторони «за закінченням терміну зберігання» (т.с. 2 а.с. 29), а з іншої - «лист не за призначенням» (т.с. 2 а.с. 29 зворот).

У судовому засіданні 31 травня 2023 року апеляційним судом продовжено розгляд цієї справи по суті (т.с. 2 а.с. 33-37): заслухано пояснення представників обох сторін, у тому числі представника правонаступника позивача - АТ «СЕНС БАНК» - адвоката Турчинського М.І. (довіреність, копія т.с. 2 а.с. 32), який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що, може і можливо вирішити питання у позасудовому порядку із відповідачем на теперішній час, проте, для цього йому, як представникові Банку, слід звернутись до кредитного комітету, у зв`язку із чим, за клопотанням представників обох сторін апеляційним судом у розгляді цієї справи було оголошено перерву, з урахуванням відпустки судді-доповідача у період з 19.06.2023 року по 19.07.2023 року включно (т.с. 2 а.с. 40), надано час сторонам у цій справі для врегулювання спору у позасудовому порядку.

У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом належним чином через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (тс. 2 а.с. 38-39), всі учасники цієї справи не з`явились, окрім представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Острик С.О. (т.с. 1 а.с. 181-183), про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутності представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Острик С.О. (т.с. 1 а.с. 181-183).

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, додаткові пояснення представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Острик С.О., який у тому числі на запитання апеляційного суду зазначав, що вирішити питання з приводу цієї справи із новим Банком, як правонаступником позивача, у позасудовому порядку також не представилось можливим, будь-яка мирова угода сторін відсутня, раніше у попередніх судових засіданнях у цій справі в апеляційному суді на запитання апеляційного суду зазначав, що він не був свого часу представником відповідача у судах у м. Чернігів, відповідач не оскаржував останню ухвалу апеляційного суду в касаційному порядку і третейське рішення суду дійсно набрало законної сили та на його виконання вищезазначений загальний суд у 2013 році видав відповідний виконавчий лист, за цим виконавчим листом відповідач будь-які кошти на користь Банку не сплачував, докази протилежного у відповідача відсутні, однак копія рішення третейського суду у справі також відсутня, Банком не надана, він просив застосувати позовну давність у цій справі у суді першої інстанції, крім того, кредит видавався свого часу відповідачу у доларах США, борг за рішенням третейського суду стягувався свого часу хоча й у гривні України, але за курсом НБУ долара США по відношенню до гривні України станом на час ухвалення рішення третейського суду, а тому суд першої інстанції не мав права задовольняти у цій справі позовні вимоги Банку щодо стягнення будь-яких інфляційних втрат, оскільки останні нараховувались Банком хоча й на суму за рішенням суду, у тому числі у вигляді пені, (розрахунок т.с. 1 а.с. 17), але яка раніше вже була визначена судом замість доларів США у гривневому еквіваленті станом саме на час ухвалення рішення третейським судом, надавати апеляційному суду у цій справі будь-який контррозрахунок 3% річних сторона відповідача не вважає за доцільне, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню у цій справі з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1), скасувати судове рішення … частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення частково …та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 10-13, 60, 76-81, 89, 263-265, 268 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог позивача у цій справі.

Проте із такими висновками суду першої інстанції у цій справі можна погодитись лише частково з таких підстав.

Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України - питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає лише частково.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 02.07.2008 між сторонами у цій справі укладений кредитний договір № 490080666 (копія т.с. 1 а.с. 5-10), згідно з пунктом 2 розділу № 1 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави, а позичальник приймає кредит та передає Банку в заставу якості забезпечення виконання зобов`язань за договором предмет застави на наступних умовах: сума кредиту та валюта кредиту - 78457, 72 доларів США, номінальна процентна ставка - 14,99% річних, дата остаточного повернення кредиту - 02.07.2015.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши 02.07.2008 відповідачу грошові кошти в сумі 78457,72 доларів США, що підтверджується заявою на видачу готівки від 02.07.2008 № 13091 (копія т.с. 1 а.с. 11).

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06.12.2011, ухваленим суддею Поклад Д.В. задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: за кредитом 604544,47 грн., по процентах 290936,91 грн., по пені 2415604,16 грн., а всього 3311085,54 грн. та 100 гривень витрат по сплаті третейського збору (копія вказаного рішення третейського суду у матеріалах цієї справи відсутня, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не зміг її отримати в порядку ст. 81 ч. 7 ЦПК України).

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.05.2012 задоволена заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06.12.2011, рішення постійно діючого третейського суду скасовано. Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 24.07.2012 ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 30.05.2012 скасована. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , учасник третейського розгляду ПАТ «Альфа-Банк» про скасування рішення постійно діючого третейського суду (витяг із Єдиного державного реєстру судових рішень «без повного доступу» з ОСОБА -1,2… - т.с. 1 а.с. 14, «з повним доступом» т.с. 1 а.с. 230-232, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України). Вищевказані обставини підтверджуються ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 у справі № 2515/1052/2012 (т.с. 1 а.с. 230-232) та визнаються сторонами у цій справі (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).

За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три відсотки річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три відсотки річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та три проценти річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, яка є обов`язковою для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Судом першої інстанції було також правильно встановлено, що відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором сторін № 490080666 від 02.07.2008, у зв`язку з чим ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» з вимогою про дострокове стягнення з відповідача всієї заборгованості за кредитним договором. Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській Громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» від 06.12.2011, ухваленим суддею Поклад Д.В., позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором: за кредитом 604544,47 грн., по процентах 290936,91 грн., по пені 2415604,16 грн., а всього 3311085,54 грн. та 100 грн. витрат по сплаті третейського збору. Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 17.10.2012 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 , учасник третейського розгляду ПАТ «Альфа-Банк» про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка набрала законної сили 10.01.2013 року (т.с. 1 а.с. 233-236 - витяг із Єдиного державного реєстру судових рішень «з повним доступом» т.с. 1 а.с. 230-232, який може бути прийнятий апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України, з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, як доказ, передбачений ст. 367 ч. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про третейські суди» сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов`язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень. Сторони та третейський суд вживають усіх необхідних заходів з метою забезпечення виконання рішення третейського суду. Згідно зі ст. 55 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

До теперішнього часу рішення третейського суду від 06.12.2011 ОСОБА_1 не виконане. Належні, допустимі докази протилежного у цій частині у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача (апелянта) апеляційному суду не надані.

Хоча, апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, з ухваленням наявності вищезазначеного рішення третейського суду, яке є чинним (т.с. 1 а.с. 233-236), на виконання якого загальним судом було виконано виконавчий лист на суму заборгованості 3311085,54 грн. (ухвала ще від 13.02.2013 року - т.с. 1 а.с. 227-229), та яке відповідачем не виконано на час розгляду цієї справи судом (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною апелянта апеляційному суду не надані), зобов`язання відповідача ОСОБА_1 сплатити заборгованість за вищезазначеним кредитним договором сторін у розмірі 3311085,54 грн. не припинилося. Тому, Банк має право на отримання з відповідача ОСОБА_1 у цій справі сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, зокрема у вигляді 3% річних за весь час прострочення.

Перевіривши розрахунок Банку (т.с. 1 а.с. 17), суд першої інстанції правильно встановив, що він проведений вірно в частині нарахування 3% відсотків річних за період з 15.09.2018 року по 21.08.2021 року, тобто в межах позовних вимог Банку у цій справі та в межах 3-річного строку позовної давності з урахуванням заяви сторони відповідача про застосування останньої у цій справі (т.с. 1 а.с. 83) та з урахуванням дати звернення (у вересні 2021 року) Банку до суду першої інстанції із вищезазначеним позовом у цій справі поштою (конверт т.с. 1 а.с. 20), а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку у цій справі підлягають 3% річних у розмірі 297997,70 грн.

Оскільки, наявність судового рішення про стягнення заборгованості свідчить про настання строку виконання зобов`язання за тією вимогою, яку задоволено судом (у даному випадку це 3311085,54 грн.), та наявність обов`язку боржника сплатити відповідну заборгованість.

Проте, помилковим у цій справі є висновок суду першої інстанції про те, що Банк у цій справі має право на стягнення з відповідача взагалі будь-якого розміру інфляційних втрат при вищевикладених обставинах, та зокрема: 784727,51 грн. - позовні вимоги Банку - т.с. 1 а.с. 3) чи в межах 3-річного строку позовної давності за період з 15.09.2018 до 15.09.2020 у розмірі 759925,25 грн. (як помилково стягнув суд першої інстанції оскаржуваним рішенням у цій справі - т.с. 1 а.с. 92), оскільки сторона відповідача просила застосувати останню у цій справі у тому числі (т.с. 1 а.с. 83).

Оскільки, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, то ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні.

Проте, апеляційним судом встановлено, що виконання грошового зобов`язання, визначеного договором, було визначено у кредитному договорі сторін - в іноземній валюті (у доларах США - п. 2.8 договору порядок повернення кредиту та сплати процентів - 2 числа кожного місяця рівними частинами в сумі 1514,00 доларів США - т.с. 1 а.с. 5)

Апеляційним судом також встановлено, що вищезазначеним рішенням третейського суду від 06.12.2011 року з ОСОБА_1 заборгованість на користь Банку за вищезазначеним кредитним договором була стягнута не в іноземній валюті (доларах США), а виражена в гривнях України, як еквівалента іноземної валюти, у розмірі 3311085,54 грн. станом на час ухвалення останнього. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01.03.2017 у справі № 6-284цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц, неодноразово застосований у постановах Касаційного цивільного суду від 25.11.2019 у справі № 130/1058/16, від 23.10.2019 у справі № 369/661/15-ц, від 23.09.2019 у справі № 638/4106/16-ц, від 20.02.2019 у справі № 638/10417/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.10.2018 у справі № 905/192/18, від 16.03.2021 у справі № 905/392/20.

Чим Банк й скористався при ухваленні вищезазначеного рішення третейського суду. Належні допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Отже, висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь Банку з відповідача у цій справі будь-яких інфляційних втрат взагалі, з урахуванням їх правової природи, є помилковими.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 у цій справі лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2022 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 784727,51 грн. інфляційних втрат слід скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку у цій справі відмовити у повному обсязі; у зв`язку із чим, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2022 року у цій справі змінити, визначивши до стягнення на користь Банку з ОСОБА_1 : - загальну суму у розмірі 297997,70 грн., яка складається із 297997,70 грн. - 3 % річних, - та судовий збір у розмірі 4469,97 грн. (розрахунок:судовий збір Банку за позовну заяву 16240,88 грн. (меморіальний ордер, копія (т.с. 1 а.с. 4) * сума задоволених судом позовних вимог Банку 297997,70 грн./сума заявлених вимог Банком 1082725,21 грн., ціна позову т.с. 1 а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2022 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог Банку про стягнення з ОСОБА_1 784727,51 грн. інфляційних втрат скасувати.

Ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні вказаних позовних вимог Банку у цій справі відмовити у повному обсязі.

У зв`язку із чим, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 лютого 2022 року у цій справі змінити, визначивши до стягнення на користь Банку з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ):

- загальну суму у розмірі 297997,70 грн., яка складається із 297997,70 грн. - 3% річних,

- судовий збір у розмірі 4469,97 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 05.09.2023 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.