Дата документу 29.08.2023 Справа № 336/5461/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/5461/22 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Провадження № 22-ц/807/1301/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 приблизно о 19 годині 35 хвилин на автодорозі «Дніпро-Царичанки-Кобеляки-Решетилівка» поблизу с. Підгора Полтавського (Кобеляцького) району Полтавської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який допустив наїзд на пішохода ОСОБА_3 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , який є її батьком, від отриманих пошкоджень помер на місці.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення були внесені до ЄДРДР за №0000819.

Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області майора поліції Стець М.В. від 15 березня 2022 року провадження було закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Загибеллю батька їй було завдану непоправної моральної шкоди та тяжких глибоких душевних страждань.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземних транспортного «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 , була забезпечена полісом АР 2292891 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ТДВ СК «Кредо», страхова сума за полісом АР 2292891 на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, становить 260 000,00 грн.

У встановлений законом строк вона звернулась до страхової компанії із заявами про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, встановлених на дату дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 78 000,00 грн., та витрат на поховання в розмірі 33 500,00 грн.

В досудовому порядку ТДВ СК «Кредо» визнало подію страховою та перерахувало на її рахунок 03 жовтня 2022 року страхове відшкодування в розмірі 55 750,00 грн. Відповідно до пояснень відповідача в телефонному режимі сума страхового відшкодування становить 50% відповідальності водія, оскільки подія сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, а також наявності ознак непрямого умислу/умислу пішохода ОСОБА_3 .

На підставі зазначеного просила стягнути з ТОВ «Страхова компанія «Кредо» на її користь 55 750 грн. відшкодування шкоди, з яких: 39 000 грн. - залишок не перерахованого страхового відшкодування, моральної шкоди, 16 750 грн. - витрати на поховання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Страхова компанія «Кредо» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в рахунок доплати на відшкодування моральної шкоди в розмірі 39 000 грн. та страхове відшкодування в рахунок доплати на відшкодування витрат на поховання в розмірі 16750,00 грн., а всього стягнуто 55 750,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ТОВ «Страхова компанія КРЕДО» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що розрахунок відшкодування був здійснений на підставі п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», смерть ОСОБА_3 відбулась з вини пішохода, ДТП не є страховим випадком та сталась внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, а також наявності ознак непрямого умислу/умислу пішохода, що виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідками ДТП, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяної при експлуатації транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що матеріали справи не містять доказів завдання шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, що б свідчило про ненастання цивільно-правової відповідальності, вина водія у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування, кваліфікація дій ОСОБА_3 не дає права на зменшенні розміру моральної шкоди.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

За приписами ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з постановою старшого слідчого в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області майора поліції Стець М.В. від 15 березня 2022 року кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №0000819 по факту ДТП (а.с.91), закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (а.с.23-26).

Ця постанова мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 близько 19:40 год. водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 , рухаючись з м. Дніпро в напрямку м. Київ автострадою «Дніпро-Царичанки-Кобеляки-Решетилівка», проїжджаючи 118 кілометр вказаної автодороги поблизу с. Підгора Полтавського (Кобеляцького) району Полтавської області, допустив наїзд на пішохода, у результаті чого пішохід загинув.

В постанові містяться висновки судової медико-криміналістичної експертизи № 10-215-МК від 17 січня 2021 року, висновки транспортно-трасологічної експертизи з дослідження механізму та обставин ДТП від 10 січня 2021 року, судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 11 січня 2021 року.

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи №19/117-22/702-ІТТ від 20.01.2022 року в діях водія транспортного засобу «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 , не виявлено будь-яких невідповідностей вимогам ПДР.

Оцінивши в сукупності всі зібрані докази, слідчий в ОВС ВРЗСТ СУ ГУНП в Полтавській області майора поліції Стець М.В. встановив, що водій ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода (а.с.23-26).

Відповідно до страхового полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР 2292891 відповідальність власника транспортного засобу «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 , застраховано в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (а.с.4).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Згідно з Лікарським свідоцтвом про смерть №221 від 12.12.2021 року причиною смерті ОСОБА_3 вогнищева травма головного мозку (а.с.12).

Відповідно до Довідки від 30 липня 2022 року станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 мав склад сім`ї: ОСОБА_1 - донька (а.с.8).

Згідно зі свідоцтвом про народження батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 (а.с.19).

ОСОБА_1 відправлено ТОВ «Страхова компанія «КРЕДО» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1, з додатками: заява на виплату страхового відшкодування витрат на поховання в сумі 33 500,00 грн., завданої моральної шкоди дитині загиблого в сумі 78 000 грн.(а.с.9,10).

Згідно з копіями квитанцій №187 від 11 грудня 2021 року до прибуткового касового ордеру на суму 33 500грн.(а.с.27), Акту надання послуг від 11 грудня 2021 року ФОП ОСОБА_5 26.02.2020 року на суму 33 500 грн. (а.с.107-108), загальний розмір витрат на поховання, понесених позивачем, становить 33 500 грн. та не перевищує встановленого п. 27.4 ст. 27 статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ліміту страхового відшкодування шкоди, який не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Страховим актом № 3002199 від 30.09.2022 року, складеним відповідачем, було визнано настання цивільно-правової відповідальності водія застрахованого транспортного засобу «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 , за спричинення шкоди життю потерпілої особи, загиблої внаслідок ДТП, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, за участю забезпеченого транспортного засобу, страховим випадком та визначено розмір страхового відшкодування, яке підлягає виплаті в розмірі 55 750 грн., в тому числі: 39 000 грн. - моральна шкода, 16 750 грн. - витрати на поховання (а.с.70-72).

Страхове відшкодування в сумі 55 750 грн. виплачено ОСОБА_1 , що не заперечується позивачкою.

За приписами частин першої та другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Статтею 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Зокрема, статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону).

Як вбачається з висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Такий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18.

Отже доводи апеляційної скарги щодо ненастання обов`язку страхової компанії щодо сплати страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю вини водія транспортного засобу «Volvo FH 440», державний номер НОМЕР_1 , є неспроможними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення зі страхової компанії 55 750 грн. відшкодування шкоди, з яких - 16 750 грн. - витрати на поховання, 39 000 грн. - моральна шкода з огляду на таке.

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб. Відповідно до постанови слідчого від 15 березня 2022 року про закриття кримінального провадження ДТП сталася з вини потерпілого ОСОБА_3 , який допустив порушення п.4.7, 4.14 Правил дорожнього руху України. Відтак, з урахуванням того, що ДТП сталася з вини потерпілого ОСОБА_3 , розмір страхового відшкодування, а саме, моральної шкоди та страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника, визначено страховиком шляхом поділу на кількість учасників ДТП. Тому ОСОБА_1 перераховано 50 % від суми страхового відшкодування, а саме 55 750 грн.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

У статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

У абзаці 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб (абзац 1 пункту 36.3.статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2018 року в справі № 200/19873/16-ц (провадження № 61-10261св18) зазначено, що:

«відповідно до пункту 3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Тобто, у зв`язку із тим, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що відповідальними у смерті потерпілого є двоє водіїв, то розмір страхового відшкодування визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на два».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18) вказано, що:

«за змістом пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Відтак, положення пункту 36.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застосування не підлягають, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність візника гужового транспорту ОСОБА_6 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що:

«42. Припис пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-от у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

47. Отже, у разі, якщо потерпілий від взаємодії джерел підвищеної небезпеки, що стала наслідком неправомірних дій або бездіяльності власників (володільців), наприклад, транспортних засобів, заявить вимогу про відшкодування неподільної шкоди (як-от шкоди, завданої здоров`ю, моральної шкоди) одним із таких власників (володільців), і той відшкодує цю шкоду у повному обсязі, він отримає право зворотної вимоги до інших власників (володільців) у відповідній частці. За змістом припису пункту 36.3 статті 36 Закону № 1961-IV частки відповідальних за завдання неподільної шкоди страхувальників (їхніх страховиків або Моторного (транспортного) страхового бюро України) є рівними».

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, відповідач вважає, що з боку пішохода ОСОБА_3 є вина в ДТП, що є підставою для застосування страховиком пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при визначенні розміру страхового відшкодування позивачці.

Суд першої інстанції звернув увагу, що абзац 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розрахований на випадки, якщо: 1) шкода завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, тобто поведінка яких обов`язково є неправомірною, внаслідок чого вони разом спричинили завдання шкоди; 2) остання є неподільною (як-то у випадках із завданням шкоди здоров`ю чи моральної шкоди). Тільки за таких умов розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну особу з тих, які завдали шкоди, треба визначати шляхом поділу її розміру на кількість осіб, які цю шкоду завдали.

Отже, суд першої інстанції врахував, що моральна шкода в цій справі не завдана взаємопов`язаними, сукупними діяннями декількох осіб, які за це відповідальні, а тому підстави для застування абзацу 1 пункту 36.3. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

Саме до аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023року, у справі №191/1119/22 (провадження №61-374св/22), якою скасував заочне рішення Сінельніковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 вересня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року та ухвалив нове рішення, яким стягнув з приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_7 113 352,00 грн., а саме: 28 338 грн. недоплаченого страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи; 85 014 грн. недоплаченого страхового відшкодування, пов`язаного із втратою годувальника. А також стягнув з приватного акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_7 17 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування ст. 1193 ЦК України з огляду на те, що матеріалами справи встановлено, що виникненню шкоди в даному випадку сприяла груба необережність потерпілого, який перебував у стані алкогольного сп`яніння й порушив Правила дорожнього руху - перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для іншим учасникам руху.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» гарантовано, що загальний розмір страхового відшкодування особам, зазначеним у цій статті, у виді моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Тобто цей розмір страхового відшкодування є мінімальним.

Відповідно до положень п.22.1 ст. 22 п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, положення ст. 1193 ЦК України в даному випадку не підлягають застосуванню, а правовідносини зі страховиком регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» .

В даному випадку у відповідача виникла цивільно-правова відповідальність відповідно до закону, а тому на користь позивачки, як дочки, підлягає відшкодуванню моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи відповідно до положень п. 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», загальний розмір якої становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку.

Колегія суддів погоджується також із розрахунком завданої шкоди, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в розмірі 78 000 грн. (6500,00 грн. х 12 =78 000 грн.).

Мінімальна заробітна плата на день настання страхового випадку встановлена Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік» у розмірі 6500,00 грн.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно вимог п. 27.2 - 27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик здійснює відшкодування:

- шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку;

- моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами;

- витрат на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Пунктом 27.5 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

За вказаних обставин доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 серпня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова