Номер провадження: 22-ц/813/4077/23
Справа № 496/5123/18
Головуючий у першій інстанції Галич О.П.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Назарової М.В., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Долгової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО»

на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2022 року

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У грудні 2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» Славкіна М.А. звернулася до Біляївського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором 185/07ф від 21 червня 2007 року по відсотках за період з 06 липня 2015 року по 15 вересня 2016 року у розмірі 9143,49 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України (еквівалент по курсу НБУ 28,149402 грн. за один долар США на 24 жовтня 2018 року) складає 257383,78 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 21 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником прав та обов`язків якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №185/07ф, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 95000 дол. США, за користування кредитними коштами встановлено проценту ставку у розмірі 14%, яка в подальшому була збільшена до 17% річних з терміном повернення кредитних коштів не пізніше 28 серпня 2018 року.

Позичальник порушив свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, а також плати за управління кредитом.

Станом на 24 жовтня 2018 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором №185/07ф від 21 червня 2007 року становить

6782309,04 грн., що складається з:

-заборгованості за кредитом 90904,63 дол. США;

-відсотків за користування кредитом 15035,09 дол. США;

-комісія за управління кредитом 0,00 грн.;

-пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2016 року у справі №496/4031/15-ц задоволено позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість станом на 06 липня 2015 року за кредитним договором у розмірі 4336250,05 грн. Проте, зобов`язання за кредитним договором до цього часу відповідач не виконує.

Позивач зазначає, що метою звернення до суду із цим позовом є стягнення різниці заборгованості по відсотках за період з 06 липня 2015 року по 15 вересня 2016 року за кредитним договором №185/07ф від 21 червня 2007 року, яка становить 9143,49 доларів США, що в перерахунку на національну грошову одиницю України (еквівалент по курсу НБУ 28,149402 грн. за один долар США на 24 жовтня 2018 року) складає 257383,78 грн.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 05 липня 2021 року залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО», замінено ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО».

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2022 року у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» в інтересах якого діє представник-адвокат Слостін А.Г. звернулося з апеляційною скаргою у якій просить заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2022 року скасувати та задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду про відмову в задоволенні вказаного вище позову банку з підстав наведених у змісті оскаржуваного рішення є помилковим, зокрема, що сторонами укладався додаток №1 відповідно до додаткової угоди №1 від 21 червня 2007 року, оскільки згідно умов останньої, а саме пункту 1, передбачено, що позичальник здійснює погашення кредиту щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно з графіком, наведеному у додатку №1, всі інші умови кредитного договору залишаються без змін. Отже даною угодою передбачено, що позичальник здійснює погашення кредиту щомісячно, але не пізніше останнього робочого дня поточного місяця, згідно з графіком наведеному у додатку 1 до кредитного договору №185/07ф, тобто цієї угодою визначено строк не пізніше «останнього робочого дня поточного місяця». Жодних додатків до додаткової угоди №1 від 21 червня 2007 року між сторонами кредитного договору не укладалось, а відтак на думку скаржника, судом зроблено хибні висновки, які слугували підставами для відмови у задоволенні позову.

Також скаржник зазначає, що безпідставними є посилання суду у тексті оскаржуваного рішення про те, що під час розгляду цієї справи, у суду не було доступу до кількості операцій здійснених за поточним рахунком, оскільки позивачем надано детальний розрахунок боргу із зазначенням платіжного періоду, кількістю днів у місяці та відповідно розрахунок до сплати, сплату, прострочену заборгованість по кредиту, відсотках, комісії та пені, що вказує на те, що в розпорядженні суду були всі відомості по платежах, нарахуванням, прострочених сумах боргу.

Крім того, вирішуючи цю справу суд не врахував рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року у справі №496/4031/15-ц.

Правом на відзив відповідач не скористався.

Відповідач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, з заявою про відкладення розгляду справи на адресу суду не звертався, що відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника скаржника адвоката - Бовгиря О.П. за доводами апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване заочне рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 185/07ф, на підставі якого відповідачу надано кредит у сумі 95 000 дол. США, терміном по 20 червня 2017 року (п.1.3) (а.с. 6-9).

Згідно умов вказаного договору, за користування кредитними коштами встановлено плату за користування кредитом в розмірі 14% річних. При умові не виконання Позичальником п. 2.7.1.2. цього договору плата за користування кредитними коштами встановлюється в розмірі 28% річних (п.1.4).

Плату, визначену п.1.4 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити на умовах, визначених нижче, а саме: проценти за кредитами виданими в доларах США розраховуються виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами із розрахунку рік рівний 360 дням, місяць рівний календарній кількості днів та сплачуються позичальником згідно п.2.5 цього договору (п.2.4.1).

Розрахунок процентів за користування кредитними коштами здійснюється у валюті кредиту щомісячно у день сплати, який визначений у графіку. При розрахунку процентів враховується день сплати, визначений у графіку. При розрахунку процентів враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день терміну повернення кредиту коштів, згідно п.1.3 цього договору (п.2.4.2).

Плату за обслуговування кредиту позичальник сплачує щомісячно в день сплати процентів та кредиту, наведеному в додатку №1 до цього договору (п.2.4.3).

В будь-якому випадку, при повному поверненні суми кредиту, розраховані проценти повинні сплачуватися одночасно з поверненням кредиту. При простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку визначеному п.п. 2.4.1-2.4.2. (п.2.4.4).

Усі зміни та доповнення до цього договору набувають чинності тільки за умови укадення в письмовій формі та підписання сторонами, крім випадків, передбачених п.5.1, п.5.2 цього Договору.

21 червня 2007 року між ВАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 01 до кредитного договору № 185/07ф (а.с. 10).

Згідно умов цієї додаткової угоди позичальник здійснює погашення кредиту щомісячно, не пізніше останнього робочого дня поточного місяця згідно з графіком, наведеним у додатку 1 (п.1). Всі інші умови кредитного договору № 185/07ф залишаються без змін (п.2). Ця додаткова угода складена в трьох оригінальних примірниках (по одному для кожної сторони та для нотаріуса), набуває чинності з момент її підписання сторонами і складає невід`ємну частині кредитного договору №185/07ф від 21 червня 2007 року, який сторони зобов`язуються виконувати з урахуванням змін, викладених в даній додатковій угоді (п.3).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 185/07ф, загальна сума заборгованість відповідача станом на 24 жовтня 2018 року становить 6867607,53 грн., з яких: 90 904,63 доларів США заборгованість за кредитом; 150035,09 доларів США - відсотки за користування кредитом; 85 298, 49 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту (а.с. 3-5, 13).

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 рок у справі № 496/4031/15-ц, яке набрало законної сили 29 грудня 2015 року, задоволено позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 185/07ф від 21 червня 2007 року у розмірі 189165,75 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ станом на 04 червня 2015 року заборгованість по кредиту та відсотках становить 3973 60, 37 грн.) та 392641, 68 грн., а всього заборгованість у розмірі 4366250,05 грн. та судовий збір - 65493,75 грн. (а.с. 11).

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із того, що доведення суми нарахованих відсотків за кредитним договором є обов`язком позивача, водночас враховуючи відсутність у справі копії Додатку №1 відповідно до Додаткової угоди №01 від 21 червня 2007 року, особливості ведення бухгалтерського обліку, кількість операцій здійснених за поточним рахунком № НОМЕР_1 (п. 2.1.1.2, 2.1.2) (використання кредитних коштів, внесення власних коштів на поточний рахунок), суд вважав, що в даному випадку позбавлений засобів (спеціальних знань), необхідних для здійснення власного розрахунку заборгованості відповідача за процентами (виходячи з обумовленої у договорі процентної ставки на рівні 14% річних при умові не виконання умов договору 28 % річних), а наведений позивачем розрахунок, очевидно, не відображає умов договору, а тому неможливо покласти його в основу судового рішення, і з огляду на те, що жодна з сторін не подавала суду клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, водночас вважає, що оскаржуване заочне рішення суду на підставі ч. 4 ст. 376 ЦПК України потрібно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови, виходячи з такого.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі N 202/4494/16-ц (провадження N 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Від цього висновку Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16 (провадження N 12-16гс22) не відступила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі N 910/4518/16 (провадження N 12-16гс22) зазначено про те, що зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України (п. 84).

Надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця (п. 87).

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (п.91).

Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за користування кредитом. Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за користування кредитом можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати (п.93).

Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання із повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання (п.94).

Колегія суддів зауважує, що предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за період з 06 липня 2015 року по 15 вересня 2016 року за кредитним договором №185/07ф від 21 червня 2007 року.

Апеляційним судом встановлено, що згідно умов кредитного договору, ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» надало ОСОБА_1 кредитні кошти з терміном повернення до 20 червня 2017 року (п.1.3. кредитного договору).

Однак, зважаючи на невиконання відповідачем умов цього договору, банк достроково, тобто до закінчення терміну дії договору (20 червня 2017 року), пред`явив до відповідача вимогу про повернення заборгованості за кредитним договором №185/07ф від 21 червня 2007 року та відсотках за його користування. Такими діями банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання, щодо строку дії договору.

Як убачається з матеріалів справи, ці позовні вимоги заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 грудня 2015 року у справі №496/4031/15-ц задоволені та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором №185/07ф від 21 червня 2007 року у розмірі 189165,75 доларів США (в еквіваленті по курсу НБУ 21,005961 дол. США станом на 04 червня 2015 року, з яких заборгованість по кредиту та відсотках становить 3973608,37 грн.) та 392641,68 грн., а всього заборгованість у розмірі 4366250,05 грн.

З огляду на те, що у 2015 році у зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звертався за захистом своїх прав та інтересів до суду з вимогою про дострокове повернення відповідачем кредитних коштів та відсотків за користування ними, тим самим банк змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, і цими діями кредитодавець втратив у подальшому право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, тому апеляційний суд вважає безпідставними вимоги позивача, що заявлені у грудні 2018 року про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом за період з 06 липня 2015 року по 15 вересня 2016 року, тобто у проміжок, який охоплює час після зміни кредитодавцем строку дії кредитного договору, обумовленої достроковим пред`явленням позову про стягнення заборгованості.

Посилання у позові про те, що після ухвалення вказаного вище заочного рішення суду, банк вправі й надалі нараховувати проценти за користування кредитом у зв`язку з не виконанням умов кредитного договору не ґрунтуються на нормі закону, оскільки у такому випадку права кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

При цьому колегія суддів зауважує, що ТОВ «ФК «АССІСТО», як правонаступник «Всеукраїнський Акціонерний Банк» не позбавлене права захисту своїх інтересів на своєчасне виконання грошового зобов`язання, шляхом звернення до суду в порядку статті 625 ЦК України. Разом із цим, такі вимоги позивачем не заявлені.

Вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції, тому колегія суддів доходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене вище, апеляційний суд вважає, що вирішуючи цю справу суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «АССІСТО» разом з цим, ураховуючи зазначене вище, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення на підставі ч. 4 статті 376 ЦПК України потрібно змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині оскаржуване заочне рішення суду потрібно залишити без змін.

Згідно з приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про зміну оскаржуваного заочного рішення, а саме викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, при цьому в іншій частині оскаржуване заочне рішення колегія суддів вважає потрібно залишити без змін, тому розподіл судових витрат, обумовлених сплатою позивачем судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АССІСТО» задовольнити частково.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 01 вересня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: М.В. Назарова

Н.В. Стахова