печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року

Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Хайнацького Є.С.,

при секретарі судового засідання - Сміян А.Ю.,

за участю:

позивача: не з`явився,

представника відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення суми грошових коштів та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк), в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: грошові кошти за кредитною карткою № НОМЕР_1 в розмірі 3 548,11 грн., три проценти річних в розмірі 700,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 393,12 грн. за період з 15.05.2014 року по 11.12.2020 року, що разом складає 9 641,23 грн.; грошові кошти за кредитною карткою № НОМЕР_2 в розмірі 9 907,54 грн.; 2 197,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; зобов`язати відповідача виключити (видалити) відомості з усіх реєстрів відповідача (в тому числі електронних) заборгованість за штрафами, пенями тощо відносно позивача; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в грудні 2013 року у м. Севастополь у відділенні Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») позивач оформив на своє ім`я кредитну картку для виплат № НОМЕР_1 з терміном дії до квітня 2017 року. Зазначена кредитна картка була зарплатною карткою позивача, на яку нараховувалась належна позивачу заробітна плата.

Після 2014 року у зв`яжу з анексією АР Крим позивач звільнився з роботи в м. Севастополі та працевлаштувався у м. Запоріжжя. У той же час відповідач заблокував всі належні позивачу карткові рахунки та картки.

Також на ім`я позивача в ПАТ КБ «Приватбанк» було відкрито кредитну картку Універсальна № НОМЕР_3 з терміном дії до червня 2015 року, рух коштів за якою теж було заблоковано із сумою (за даними банку) - (мінус) 7 808,34 грн.

За останнім переглядом балансу на картці № НОМЕР_1 був залишок, доступний позивачу, в розмірі 3 548,11 грн.

У кінці 2014 року в телефонному режимі відповідач повідомив позивача, що він має борг перед відповідачем за карткою № НОМЕР_3 в розмірі понад 20 000,00 грн. Згідно з останнім смс-повідомленням відповідача борг за цією карткою станом на 15.07.2020 року становив 922 707, 63 грн.

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12.09.2016 року у справі № 330/1607/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2017 року, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк»: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 311,61 грн. Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року вказані судові рішення скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення процентів, комісії та штрафів та відмовлено в задоволенні цих позовних вимог; справу в частині стягнення процентів направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; вказані судові рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватанк» тіла кредиту в розмірі 7 808,34 грн. залишено без змін. Постановою Запорізького апеляційного суду від 28.01.2020 року рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12.09.2016 року змінено в частині стягнутої заборгованості за процентами, зменшивши їх розмір з 37 770,98 грн. до 6 024,23 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили. Позивачем сплачено повністю стягнуту судовим рішенням суму боргу в порядку примусового виконання рішення суду.

За допомогою сервісу «Приват24» позивач дізнався, що станом на 11.11.2020 року заборгованість за карткою № НОМЕР_3 становить 25 878,74 грн.

Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення 3 548,11 грн. за карткою № НОМЕР_1 , але відповіді не отримав.

13.11.2020 року позивач відкрив у АТ КБ «Приватбанк» картку для виплат № НОМЕР_2 з терміном дії до листопада 2023 року.

19.11.2020 року на цей картковий рахунок надійшла заробітна плата позивача в розмірі 7 083,62 грн. У той же день з цього рахунку було списано 3 541,81 грн., а 21.11.2020 року - списано 41,81 грн.

27.11.2020 року на вказаний рахунок надійшла заробітна плата позивача в розмірі 12 547,84 грн. У цей же день з указаного рахунку списано 6 273,92 грн., 29.11.2020 року - списано 50,00 грн., 30.11.2020 року - 23,92 грн.

Відтак, відповідач незаконно списав з рахунку позивача 9 907,54 грн.

З огляду на зазначене, відповідач повинен повернути позивачу незаконно списану суму заробітної плати позивача в розмірі 9 907,54 грн., а також належні позивачу грошові кошти на картці № НОМЕР_1 в розмірі 3 548,11 грн. та три проценти річних та інфляційні втрати за період з 15.05.2014 року по 11.12.2020 року за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання.

Крім того, позивач зазначає, що вказаними діями відповідача позивачу завдано моральної шкоди в розмірі 2 197,00 грн. у зв`язку з неможливістю користуватись банківською системою та позбавленням можливості отримання заробітної плати. При цьому, позивачу телефонували представники відповідача з погрозами, здійсненням тиску на позивача, внесенням позивача до «чорного списку», внаслідок чого позивачу відмовляють у відкритті рахунків у інших банках.

Посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 610,625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми грошових коштів та зобов`язання вчинити дії та призначено підготовче засідання у справі на 20.05.2021 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04.10.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми грошових коштів та зобов`язання вчинити дії прийнято до свого провадження суддею Хайнацьким Є.С. в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 31.01.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2022 року відкладено підготовче засідання на 11.04.2022 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11.04.2022 року відкладено підготовче засідання на 19.09.2022 року.

03.05.2022 року до суду надійшов відзив представника відповідача на позовну заяву, у якому він просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відзив обґрунтований тим, що позивач при підписанні 24.03.2006 року анкети-заяви підтвердив згоду, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови та Правила), Тарифами, які розміщені на сайті відповідача, складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивачу було відкрито кредитний рахунок, видано картку Універсальна № НОМЕР-1 та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 1 500,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів. 01.10.2012 року кредитний ліміт позивачу збільшено до 8 000,00 грн. Також позивачу було видано декілька карток, які є єдиним картрахунком, а відтак, мають єдину систему обліку заборгованості. Тобто, доступ до карткового рахунку відбувався через три картки, виданих позивачу. Рішенням суду у справі № 330/1607/16-ц встановлено укладення договору, часткове виконання вимог договору, видачу кредитних коштів; цим рішенням не припинено кредитний договір, не визнано заборгованість незаконною.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.09.2022 року задоволено частково клопотання позивача про витребування доказів.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.11.2022 року відкладено підготовче засідання на 13.02.2023 року.

08.02.2023 року представником відповідача подано до суду письмові пояснення, у яких зазначено, що з моменту окупації АР Крим та м. Севастополя у відповідача відсутній доступ до документів на паперових носіях та інформації на електронних носіях, серверах, які зберігались в філії «Кримське РУ ПАТ КБ «Приватбанк». З інформації з банківського програмного комплексу по клієнту ОСОБА_1 встановлено, що він має чотири відкриті рахунки, до яких видавалось п`ять карток. При цьому, серед виданих карток картка № НОМЕР_1 відсутня, тому банк не може підтвердити, що ця картка видавалась позивачу, та що на ній наявні належні позивачу кошти в розмірі 3 548,11 грн. Отже, відсутні підстави для стягнення з відповідача цих коштів та покладення відповідальності згідно зі ст. 625 ЦК України. Крім того, позивач погасив заборгованість за рішенням суду лише 15.07.2020 року, отже користувався з серпня 2016 року по 15.07.2020 року кредитними коштами, не сплачуючи при цьому проценти за кредитом, неустойку, інфляційні втрати та три проценти річних. Кредитний договір не було припинено чи розірвано. Згідно з Умовами та Правилами клієнт доручає банку здійснювати списання коштів з рахунку клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах сум, що підлягають сплаті банку за договором, у разі настання термінів платежів, а також списання коштів з картрахунку у разі настання термінів платежів за іншими договорами у межах платіжного ліміту картрахунку. Відтак, банк отримав від позивача розпорядження на перерахування грошових коштів з його рахунків на погашення існуючої заборгованості. 03.09.2020 року позивач підписав нову заяву про приєднання до Умов та Правил, згідно з п. 1.4 якої повернення кредиту здійснюється (в тому числі) шляхом договірного списання з рахунку клієнта. Крім того, позивач не надав доказів завдання йому моральної шкоди відповідачем. Також, вимога про виключення відомостей з усіх реєстрів відповідача про заборгованість позивача не є ефективним способом захисту права, оскільки задоволення такої вимоги не захистить його право, не виключить необхідність повторного звернення з приводу спірних правовідносин та не призведе до припинення правовідносин між сторонами або до встановлення факту відсутності заборгованості.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13.02.2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення суми грошових коштів та зобов`язання вчинити дії та призначено вказану цивільну справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні на 08.05.2023 року.

Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 08.05.2023 року оголошено перерву у справі на 09.08.2023 року.

Позивач у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій підтримав позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 12.09.2016 року у справі № 330/1607/16-ц, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2017 року, позовну заяву ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 24.03.2006 року у розмірі 50 311,61 грн. та судові витрати.

Постановою Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі № 330/1607/16-ц рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12.09.2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2017 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, комісії та штрафів. У задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення комісії та штрафів відмовлено. Справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення процентів направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12.09.2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» тіла кредиту у розмірі 7 808,34 грн. залишено без змін.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28.01.2020 року у справі № 330/1607/16-ц рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 12.09.2016 року змінено в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом відповідно до договору від 24.03.2006 року, зменшивши її розмір з 37 770,98 грн. до 6 024,23 грн.

У справі № 330/1607/16-ц судами встановлено, що за укладеним 24.03.2006 року із Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», договором про надання банківських послуг ОСОБА_1 отримав картку «Універсальна» № НОМЕР_4 , дата відкриття 28.03.2006 року, терміном дії (місяць/рік) 03/09, зі встановленим первісно кредитним лімітом у сумі 1 500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. Кредитний ліміт у подальшому змінювався банком як у сторону збільшення, так і у сторону зменшення. Так, 01.10.2012 року кредитний ліміт за карткою № НОМЕР_4 був збільшений до 8 000,00 грн. За укладеним між сторонами договором було видано декілька карток. З виписки по картрахунку, що був відкритий для виконання укладеного договору, довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 12.12.2006 року вбачається, що крім кредитної картки № НОМЕР_4 , дата відкриття 28.03.2006 року, термін дії (місяць/рік) 03/09, було видано наступні кредитні картки: НОМЕР_5 , дата відкриття 25.01.2007 року, термін дії (місяць/рік) 01/10; № НОМЕР_3 , дата відкриття 16.05.2012 року, термін дії (місяць/рік) 05/15. При цьому, всі перелічені картки обліковуються єдиним картрахунком, виписка за яким знаходиться в матеріалах справи, а відтак, мають єдину систему обліку заборгованості. Тобто, доступ до карткового рахунку відбувався через декілька карток, у даному випадку через три картки.

15.07.2020 року державним виконавцем Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Гречною Г.В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 61646078 при примусовому виконанні виконавчого листа № 61-15350св18 від 28.02.2020 року, виданого Якимівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 7 808,34 грн., у зв`язку з виконанням судового рішення та сплатою боржником заборгованості в повному обсязі.

03.09.2020 року ОСОБА_1 підписав Заяву про відкриття Поточного рахунку та приєднання до Умов до Правил надання послуги «Картка для виплат» у АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Звертаючись з позовом до суду, позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача: грошові кошти за кредитною карткою № НОМЕР_1 в розмірі 3 548,11 грн., три проценти річних в розмірі 700,00 грн. та інфляційні втрати в розмірі 5 393,12 грн. за період з 15.05.2014 року по 11.12.2020 року; грошові кошти за кредитною карткою № НОМЕР_2 в розмірі 9 907,54 грн.; 2 197,00 грн. на відшкодування моральної шкоди; зобов`язати відповідача виключити (видалити) відомості з усіх реєстрів відповідача (в тому числі електронних) заборгованість за штрафами, пенями тощо відносно позивача.

На підтвердження підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за кредитною карткою № НОМЕР_1 в розмірі 3 548,11 грн., трьох процентів річних в розмірі 700,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 393,12 грн. позивач надав фотокопії картки для виплат ПриватБанк № НОМЕР_1 та квитанції від 15.05.2014 року, згідно з якою загальний остаток на вказаній картці становить 3 548,11 грн.

У поданих до суду письмових поясненнях відповідач зазначає, що з інформації з банківського програмного комплексу по клієнту ОСОБА_1 встановлено, що він має чотири відкриті рахунки, до яких видавалось п`ять карток. Серед виданих карток картка № НОМЕР_1 відсутня, тому банк не може підтвердити, що ця картка видавалась позивачу, та що на ній наявні належні позивачу кошти в розмірі 3 548,11 грн. При цьому відповідач надав копію довідки від 07.02.2023 року щодо залишку по рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч.ч. 2, 4 ст. 83 ЦПК України, зазначено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4-6 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Порядок засвідчення копій документів визначений п.п. 5.26, 5.27 Національного стандарту України Державна уніфікована система документації, Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації «Вимоги до оформлювання документів» ДСТУ 4163-2003, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 №55.

Пунктами 5.26, 5.27 Національного стандарту «Вимоги до оформлювання документів» (ДСТУ 4163-2003) встановлено, що відмітка про засвідчення копії документа складається зі слів «згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії, яка проставляється нижче підпису. Підпис відповідальної особи засвідчують на документі відбитком печатки організації, який ставлять так, щоб він охоплював останні кілька літер назви посади особи, яка підписала документ.

Зазначеним способом повинна засвідчуватись кожна сторінка документа, поданого у копії.

У разі подання учасником справи до суду пакету документів у копіях, які прошиті із проставленням на останній його сторінці посвідчувального напису, із зазначенням кількості сторінок та проставленням підпису уповноваженої особи заявника та його печатки, такі процесуальні дії учасника справи свідчать про подання ним копій документів з дотриманням вимог щодо їх засвідчення відповідно до вимог національного стандарту щодо оформлення документів.

З огляду на зазначене, надані стороною у справі копії документів, які не засвідчені у встановленому порядку, не є допустимими доказами у справі з огляду на те, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 14.04.2021 року у справі № 520/17947/18, від 14.09.2021 року у справі № 916/2024/20, від 11.07.2018 року у справі № 904/8549/17, від 27.09.2021 року у справі № 5026/886/2012, від 01.10.2020 року у справі № 910/8794/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З огляду на вищевказані норми права та висновки Верховного Суду, установивши, що надані позивачем докази на підтвердження підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за кредитною карткою № НОМЕР_1 в розмірі 3 548,11 грн., трьох процентів річних в розмірі 700,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 393,12 грн., а саме, фотокопії картки для виплат ПриватБанк № НОМЕР_1 та квитанції від 15.05.2014 року подані не в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, позивач також не зазначив, оригінали яких доказів наявні у нього та в яких осіб наявні інші докази, оригінали яких відсутні у позивача, суд приходить до висновку, що ці докази є належними, проте недопустимими доказами у справі, відтак, позовні вимоги про стягнення грошових коштів за кредитною карткою № НОМЕР_1 в розмірі 3 548,11 грн., трьох процентів річних в розмірі 700,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 5 393,12 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Суд також звертає увагу, що подана відповідачем разом з письмовими поясненнями копія довідки від 07.02.2023 року щодо залишку по рахунку ОСОБА_1 також не засвідчена належним чином, тому не може бути допустимим доказом у справі.

З огляду на відсутність допустимих доказів щодо вказаних вимог позивача суд позбавлений можливості встановити достовірно обставини справи.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за кредитною карткою № НОМЕР_2 в розмірі 9 907,54 грн., суд зазначає наступне.

Як на підставу зазначених позовних вимог позивач посилається на незаконне списання відповідачем з карткового рахунку позивача (картка для виплат № НОМЕР_2 ) грошових коштів, які є заробітною платою позивача, у зв`язку з чим позивача позбавлено можливості отримання заробітної плати.

Так, ст. 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що передбачено статтею 387 ЦК України.

У розумінні ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у вказаній справі майном позивача є грошові кошти.

Приписами ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, визначено, що Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в ст.ст. 3, 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Отже, списання нарахованої (виплаченої) особі заробітної плати банком порушує право цієї особи на одержання винагороди за працю.

Разом з тим, на підтвердження обставин щодо нарахування позивачу та списання відповідачем належної позивачу заробітної плати позивач надав фотокопію картки ПриватБанк для виплат № НОМЕР_2 , копію скріншоту про зарахування грошових коштів, копію виписки з банківського рахунку про нарахування позивачу заробітної плати та її списання банком.

Так, у постанові Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі №554/4300/16-ц міститься висновок, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Однак, надані позивачем докази, у тому числі, копія виписки з банківського рахунку про нарахування позивачу заробітної плати та її списання банком, не беруться судом до уваги, оскільки вони подані не в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, отже, не є допустимими.

Додана відповідачем до письмових пояснень копія виписки за договором за період 19.11.2020 року-30.11.2020 року від 08.11.2022 року також не засвідчена належним чином, отже, не є допустимим доказом у справі.

Відтак, суд позбавлений можливості достовірно встановити обставини у справі, на які посилається позивач, щодо вказаних позовних вимог.

З огляду на вищевказані норми прав та висновки Верховного Суду, враховуючи, що надані позивачем докази на підтвердження підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за кредитною карткою № НОМЕР_2 в розмірі 9 907,54 грн. подані не в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, позивач також не зазначив, оригінали яких доказів наявні у нього та в яких осіб наявні інші докази, оригінали яких відсутні у позивача, суд приходить до висновку, що ці докази є недопустимими доказами у справі, відтак, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів за кредитною карткою № НОМЕР_2 в розмірі 9 907,54 грн. є необґрунтованими та не підлягають задоволенню у зв`язку з недоведеністю.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у розмірі 2 197,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та зобов`язання відповідача виключити (видалити) відомості з усіх реєстрів відповідача (в тому числі електронних) заборгованість за штрафами, пенями тощо відносно позивача також не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами від вимог про стягнення грошових коштів за картками № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 ; крім того, вимога про зобов`язання відповідача виключити (видалити) відомості з усіх реєстрів відповідача (в тому числі електронних) заборгованість за штрафами, пенями не є належним способом захисту в розумінні ст. 16 ЦК України.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи докази у справі у їх сукупності, беручи до уваги недоведеність позивачем заявлених позовних вимог допустимими доказами, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, судові витрати несе позивач відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-80, 83, 89, 95, 133, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення суми грошових коштів та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги на рішення подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено та підписано 17.08.2023 року.

Суддя Є.С. Хайнацький