Справа № 703/3938/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холодняк Віктор Миколайович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 та Відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

у с т а н о в и в :

21 серпня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холодняк В.М., звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить скасувати заходи щодо тимчасового обмеження права виїзду за межі України, які встановлені відносно нього ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2010 року у справі №6-11/2010.

Заяву обґрунтовує тим, що за постановою Смілянського районного суду Черкаської області від 30 березня 1995 року з заявника на користь ОСОБА_2 стягувалися аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 червня 2023 року з метою перетинання державного кордону України для виїзду за межі України на пропускному пункті «Угринів-Долгобичув», заявнику було відмовлено в перетині державного кордону України у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України відомостей, що за ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2010 року за цивільною справою №6-11/10, тимчасово обмежено у праві виїзду з України.

18 лютого 2010 року ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області у справі №6-11/2010 тимчасово обмежено заявника у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов`язань за постановою Смілянського районного суду Черкаської області від 30 березня 1995 року.

10 серпня 2023 року листом №33489/26.13-43 Відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомив, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 у зазначеному відділі не виявлено. 04 квітня 2012 року Смілянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження з виконання виконавчого листа №АЕ-19 від 30 березня 1995 року Смілянського міськрайонного суду про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 закінчено згідно п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення ВД стягувачу, відмова стягувача від майна боржника).

Тобто на даний час будь-які виконавчі провадження відносно заявнику у провадженні державного виконавця не перебувають, а вищевказане виконавче провадження було закінчено, оскільки стягував не побажав переоформити на себе майно боржника в рахунок погашення заборгованості по виплаті аліментів.

Крім того, в ухвалі суду від 18 лютого 2010 року доказів свідомого ухилення заявника від виконання зобов`язань не зазначено.

Також, з 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан та заборона у виїзді за кордон унеможливлює заявнику тимчасовий виїзд з території України для уникнення небезпеки для життя та здоров`я.

За вказаних обставин, заявник вважає, що на даний час відсутні підстави для продовження дії ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2010 року за №6-11/2010, а тому вона має бути скасована, у зв`язку з чим звернувся до суду з даною заявою.

Заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Холодняк В.М. у судове засідання не з`явилися, останній звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд заяви провести без його та заявника участі, заявлені вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Представник заінтересованої особи Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою, в якій просив розгляд заяви провести без його участі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч.6 ст.441 ЦПК України, суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Ураховуючи положення ч.6 ст.441 ЦПК України та приймаючи до уваги, що сторони та заінтересовані особи належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явилися, при цьому представник заявника та представник відділу державної виконавчої служби звернулися з заявами про розгляду справи за їх відсутності, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі заявника та заінтересованих осіб.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали заяви, приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що постановою Смілянського районного суду Черкаської області від 30 березня 1995 року вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина.

На підставі вищевказаної постанови, Смілянський районним судом Черкаської області 30 березня 1995 року стягувачу ОСОБА_2 видано виконавчий лист №АЕ-19.

У ході примусового виконання вищевказаного виконавчого листа державний виконавець Смілянського міського відділу державної виконавчої служби звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України, оскільки станом на 31 грудня 2009 року ОСОБА_1 мав заборгованості по аліментах в розмірі 11712 гривень 72 копійки.

За результатами розгляду зазначеного подання, 18 лютого 2010 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області у справі №6-11/2010 постановлено ухвалу, якою вирішено тимчасово обмежити ОСОБА_1 право виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов`язань за постановою Смілянського районного суду Черкаської області від 30 березня 1995 року.

12 червня 2023 року інспектором прикордонної служби вищої категорії 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » Поліщук І., на пропускному пункті «Угринів-Долгобичув», прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у перетині державного кордону на виїзд з України, у зв`язку з наявністю в базі даних Державної прикордонної служби України спрацювання, ухвала Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2010 року у справі №6-11/10, якою ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України».

Будь-яких інших підстав, які є причиною відмови ОСОБА_1 у перетині державного кордону на виїзд з України, у вищевказаному рішенні не зазначено.

Відповідно до п.5 ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року №3857-ХІІ, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов`язань.

Згідно ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Порядок здійснення права на виїзд за кордон осіб, які є громадянами України, а також випадки тимчасового обмеження права на виїзд за кордон регулюються Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим законом.

Відповідно до вимог ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування; фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України; фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Як зазначено у ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно ст.2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання; кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну; на здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб; права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві; передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Постановою Верховного Суду України №331/8536/17 від 28 жовтня 2020 року викладено правову позицію, відповідно до якої, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Як вбачається з ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2010 року у справі №6-11/2010 якою вирішено тимчасово обмежити ОСОБА_1 право виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов`язань за постановою Смілянського районного суду Черкаської області від 30 березня 1995 року, дана ухвала суду ґрунтується виключно наявністю заборгованості по сплаті аліментів, на підставі чого суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду.

Однак, судом під час постановлення зазначеної ухвали не встановлено, що ОСОБА_1 має доходи та об`єктивну можливість сплачувати аліменти на утримання сина, а також, що він має намір вибути за межі України з метою невиконання рішення суду, відтак і не встановлено умислу ОСОБА_1 на ухилення від виконання рішення суду.

Крім того, згідно листа №33489/26.13-43 від 10 серпня 2023 року Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження відкритих виконавчих проваджень щодо боржника ОСОБА_1 у зазначеному відділі не виявлено. 04 квітня 2012 року Смілянським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області виконавче провадження з виконання виконавчого листа №АЕ-19 від 30 березня 1995 року Смілянського міськрайонного суду про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 закінчено згідно п.3 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення ВД стягувачу, відмова стягувача від майна боржника).

Таким чином, судом встановлено, що з часу постановлення Смілянським міськрайонним судом Черкаської області ухвали від 18 лютого 2010 року у справі №2-11/10, минуло більше 13 років, протягом яких ОСОБА_1 був тимчасово обмежений у праві виїзду за межі України, виконавче провадження, в межах якого державний виконавець звернувся до суду з поданням про обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України, за результатами якого судом постановлено вказану ухвалу, закінчено 04 квітня 2012 року, та з даного часу минуло більше 11 років, у відділі державної виконавчої служби на даний час відсутні виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_1 та відомості про невиконання до даного часу ОСОБА_1 своїх зобов`язань за постановою Смілянського районного суду Черкаської області від 30 березня 1995 року відсутні, при цьому заінтересована особа ОСОБА_2 , на користь ухвалено вищевказану постанову суду, жодних доказів наявності у ОСОБА_1 на даний час заборгованості по сплаті аліментів та заперечень щодо заявлених вимог не надала.

У справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга №66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга №41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеши Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 року за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга №23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 року за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на даний час відсутні підстави, які передбачають необхідність обмеження ОСОБА_1 права виїзду за межі України, яке діє протягом тривалого проміжку часу, внаслідок чого продовження такого обмеження є невиправданим, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холодняк В.М., про скасування вказаного обмеження є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.258-260, 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Холодняк Віктор Миколайович, заінтересовані особи: ОСОБА_2 та Відділ державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, - задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , уродженцю с. Костянтинівка Смілянського району Черкаської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , встановлене ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 лютого 2010 року у цивільній справі №6-11/2010.

Ухвалу суду для виконання направити до Державної прикордонної служби України (01601, м. Київ, вул. Володимирська).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена безпосередньо в Черкаський апеляційний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складання.

Суддя І.Я. Биченко