Справа № 214/2785/23
04 вересня 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сіденка С.І.,
за участю секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,
у відсутність сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі у порядку спрощеного позовного провадження заяву представника позивача адвоката Кононенка Миколи Миколайовича про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 та просила суд стягнути на свою користь франшизу у сумі 2 500,00 грн. та моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн., посилаючись на вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 04 жовтня 2022 року на території Саксаганського району міста. Ухвалою суду від 28 квітня 2023 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 03 травня 2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11 серпня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу у сумі 2 500 гривень 00 коп., моральну шкоду у сумі 2 000 гривень 00 коп. та у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 288 гривень 32 коп. і витрат на правничу допомогу у сумі 8 000 гривень 00 коп.

На підставі пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, представником позивача адвокатом Кононенком М.М. подано заяву про ухвалення додаткового рішення: вирішення питання у частині відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн, із доказами понесення таких витрат.

У судове засідання учасники процесу не з`явилися, до суду надійшли заяви представників сторін про розгляд заяви у їх відсутність: представник відповідача на заяві про відшкодування витрат наполягає, представник позивача заперечує з підстав, зазначених у письмових запереченнях.

В обґрунтування письмових заперечень представником позивача зазначено, що позивач заперечує проти винесення додаткового рішення в цій частині, оскільки вважає, що сума правової допомоги завищена і не відповідає тому об`єму роботи, яка виконана адвокатом відповідача. Ознайомившись із наданими до суду представником відповідача документами на обґрунтування наданої правової допомоги, доходить до висновку про безпідставність направлення адвокатських запитів, так як ніякої інформативної цінності вони не мали та не стосуються предмету спору. Завищеною є сума представництва інтересів та участь в судових зсіданнях адвоката. Оскільки фактично відбулося лише два судових засідання, які не можуть коштувати 4 000,00 грн., то сума є завищеною та необґрунтованою, тому представник позивача просить відмовити у задоволенні заяви про винесення додаткового судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Так, згідно пункту 3 частини 1 статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За нормами статті 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 5 частини 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Згідно частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі Двойних проти України (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі Гімайдуліна і інших проти України (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі East/WestAllianceLimited проти України заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі Заїченко проти України (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Так в матеріалах справи міститься копії договору про надання правничої допомоги, укладеного 05 жовтня 2022 року між ОСОБА_2 та адвокатом Кононенком Миколою Миколайовичем, додатку № 2 до договору, ордеру, акт прийому-передачі виконаних послуг із зазначенням виду послуги, кількістю витраченого часу та суми послуги, прибуткового касового ордеру від 11 серпня 2023 року на суму 10 000,00 грн.

За результатами розгляду справи, задоволені вимоги позивача у відсотковому співвідношенні від суми позовних вимог становить 36 % (відмовлено у задоволенні позовних вимог на 64 %), тому виходячи з пропорційності до задоволених вимог, до стягнення з позивача підлягає 6 400,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем за розгляд справи у суді, що становить 64,00% від загального розміру витрат на професійну правничу допомогу, сплачених відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Аналогічна позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі №640/24023/21.

Представник позивача звернулася до суду із письмовими запереченнями проти відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у частині четвертої статті 137 ЦПК України.

Тому враховуючи наявність указаного клопотання, характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи та виконаною роботою, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом та значенням справи для сторін, а також пропорційністю задоволених вимог, тощо, суд дійшов висновку про можливість компенсувати за рахунок позивача витрати відповідачу на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, у сумі 5 000,00 грн.

Керуючись статтями 137, 270 ЦПК України, суд

ухвалив:

стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 ) у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На додаткове рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 04 вересня 2023 р.

Суддя С.І. Сіденко