Справа № 196/494/23
№ провадження 2/196/295/2023
31 серпня 2023 року смт Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
за участю секретаря судового засідання: Харінської Л.М.,
представника позивача: адвоката Бойка Ю.О.,
третіх осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в смт Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до Царичанського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю.
В обґрунтування своїх вимог вказала, що вона є донькою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Все життя проживала у батьківському будинку та в паспорті зазначено реєстрацію її постійного місця проживання з 29.01.1993р. Однак після смерті батька вона була позбавлена можливості успадкувати вказаний будинок, оскільки з`ясувалось, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, в якому вона зареєстрована: АДРЕСА_1 не знаходиться в цивільному обороті і на час смерті батька ОСОБА_4 не був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З`ясувалось, що відомості про вказану нерухомість за ОСОБА_4 відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. В той же час за вказаною адресою в реєстрі містяться відомості про реєстрацію права власності за іншою особою та стосовно іншого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується копією інформаційної довідки №320689733 з Державного реєстру.
Вказала, що склалась ситуація невизначеності щодо місця реєстрації її постійного проживання, реєстрації місця проживання доньки та онуки, реєстрації права власності на нерухоме майно, адреси постачання електроенергії та природного газу, оскільки власником майна за вказаною адресою на даний час зареєстровано ОСОБА_3 , однак стосується така реєстрація зовсім інших об`єктів нерухомості.
Останні сім років вона самостійно і безперервно володіє житловим будинком АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована до цього часу. Також в будинку проживають її донька ОСОБА_2 та онука ОСОБА_5 .
Згідно технічного паспорта на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , за її покійним батьком вказаний будинок рахується з 30 листопада 1988 року, в якому він мешкав та яким володів.
Згідно рішення виконавчого комітету Могилівської сільської ради №14 від 08 лютого 2023 року за її заявою було уточнено адресу знаходження житлового будинку, що є предметом розгляду даної справи, на адресу: « АДРЕСА_1 » та виготовлено технічний паспорт на вказаний об`єкт нерухомості з занесенням до реєстру технічних паспортів, щоб усунути перешкоди для визнання права власності, державної реєстрації права власності, реєстрації місця постійного проживання, укладення договорів на постачання електроенергії та природного газу за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, прохає визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
За результатами автоматизованого розподілу на підставі протоколу від 03.05.2023 матеріали позову передано в провадження судді Костюкова Д.Г.
Ухвалою судді від 05.05.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю - залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі.
У встановлений судом строк позивачка усунула недоліки шляхом спрямування на адресу суду заяви про усунення недоліків позовної заяви та позовну заяву в новій редакції.
Ухвалою судді від 12.05.2023 суддею Костюковим Д.Г. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю і вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, призначивши справу до розгляду по суті.
Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити, пояснивши, що спадщину після смерті батька вони з сестрами прийняли та вирішили поділити спадкове майно між собою, а саме грошові кошти та земельні паї поділили на трьох, автомобіль «Москвич» їй не потрібен, а тому віддали іншій сестрі, а житловий будинок крім неї нікому також не був потрібен. Оскільки вона там постійно проживає, то вирішили, що будинок залишається за нею. Вона в цьому будинку народилася та проживає все життя, платить за комунальні послуги. Таким чином, крім неї ніхто на будинок не претендує. Оформити право власності не має можливості, оскільки будинок не зареєстрований в реєстрі, в БТІ відсутні документи, а також в реєстрі виявилися співпадання щодо зазначення адреси по об`єктах нерухомості, а тому вимушена була звернутися до суду.
Представник позивача адвокат Бойко Ю.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та прохав задовольнити, оскільки вважає, що в порядку спадкування оформити житловий будинок не можливо, оскільки в реєстрі власність зареєстрована за іншою особою, інших осіб, які б претендували на будинок немає, а тому лише в порядку набувальної давності позивач має можливість набути право власності на житловий будинок.
Представник відповідача Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява, в якій прохали суд розглянути справу без участі представника, позовні вимоги визнають в повному обсязі.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без його участі, не заперечує проти задоволення позову. В судовому засіданні 07 червня 2023 року ОСОБА_3 пояснив, що проживає по сусідству з позивачкою, за адресою АДРЕСА_1 . Про те, що в них з позивачкою одинакові номери будинків він не знав. Реєстраційні документи на належний йому будинок оформив три-чотири роки тому.
Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій прохала розглянути справу без її участі, не заперечує проти задоволення позову. В судовому засіданні 07 червня 2023 року ОСОБА_2 пояснила, що зареєстрована та постійно проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 та своєю донькою в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Про те, що співпадає нумерація будинків із сусідом ОСОБА_3 дізналися, як почали розносити квитанції за газ та світло. У ОСОБА_3 зареєстрований будинок, а в них ні. Нумерація будинку, в якому вони проживають, була уточнена рішенням сільської ради, але перереєструватися на даний час вона не має можливості, так як будинок взагалі не зареєстрований.
Заслухавши позивачку та її представника, пояснення третіх осіб, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 10 лютого 2016р. (а.с.20).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 11.04.1966 року, батьками позивачки ОСОБА_1 є ОСОБА_4 батько, та ОСОБА_6 мати (а.с.9).
Приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. 16.02.2016 заведена спадкова справа №12/2016 після смерті ОСОБА_4 , номер у спадковому реєстрі 58581127 (а.с. 80).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, зокрема на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , яку позивачка прийняла в установленому законом порядку (а.с. 75).
Згідно технічного паспорта на житловий будинок по АДРЕСА_1 , складеного в грудні 1987 року, власником будинку є ОСОБА_4 (а.с.22-24).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 320689733 від 20.01.2023р. житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 (а.с.8).
Згідно довідки Новопідкрязької сільської ради від 08.08.2018р. №419 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_1 , дійсно користується природнім газом та електроенергією (а.с.12-13).
Відповідно до довідки Новопідкрязької сільської ради від 14.12.2016р. №659 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрована і постійно проживає в АДРЕСА_1 і має склад сім`ї: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 донька, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 внучка; дійсно користується електроенергією (а.с.14).
У розрахунковій книжці за електроенергію та по оплаті за природний газ, яка надана позивачкою, у графі адреса, зазначено АДРЕСА_1 (а.с.11).
Договір №0904086 про користування електричною енергією від 26.01.2017 року заключений із споживачем ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39-42).
Згідно рішення виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 08 лютого 2023 року №14 Про розгляд заяви ОСОБА_1 про уточнення адреси житлового будинку виконком сільської ради вирішив уточнити адресу житлового будинку, який згідно даних КП «Новомосковського міжрайонного бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» за реєстраційною книгою №1 номером запису 67 від 30 листопада 1988 року, зареєстрований за ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , де вказана адреса: АДРЕСА_1 , на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.21).
Замовником технічного паспорта від 17.02.2023р. на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.25-29).
12.09.2016 року позивачці ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку автомобіля після смерті ОСОБА_4 , при цьому зазначено, що спадкоємцями зазначеного у цьому свідоцтві майна є також доньки останнього ОСОБА_9 та ОСОБА_10 по 1/3 частки(а.с.19).
Постановою приватного нотаріуса Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кравчук С.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 серпня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька гр. ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що не дає змоги встановити склад спадкового майна, а також у зв`язку зі зміною адреси спадкового житлового будинку (а.с.90).
З листа КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» від 17.08.2023 №279 вбачається, що на підприємстві КП «НМБТІ» ДОР» міститься дві інвентаризаційні справи за однією і тією ж адресою: АДРЕСА_1 :
згідно з першою інвентаризаційною справою, станом на 31.12.2012, реєстрація прав власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 не проводилась. Право власності на будинок в БТІ не зареєстроване. Первинна технічна інвентаризація проведена 27.05.1993. Замовник ОСОБА_3 .
згідно з другою інвентаризаційною справою право власності на інший будинок за аналогічною адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30 листопада 1988 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради, на підставі рішення виконавчого комітету Царичанської районної ради народних депутатів №324/3 від 12 жовтня 1988 року. Зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 30 листопада 1988 року в книзі №1, за номером запису 67. Згідно рішення №14 від 08 лютого 2023 року змінено адресу житлового будинку на : АДРЕСА_1 (а.с. 91).
Рішенням Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 23.02.2023 №1650-23/VІІІ, Додаток 2 до рішення, на території села Новопідкряж Могилівської сільської територіальної громади перейменовано, зокрема вулицю Комарова на вулицю Олексія Сухорукова (а.с. 92, 93).

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісне володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абз.2 ч.3 ст.344 ЦК України): не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст.344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказаний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18).

У постанові від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Разом з цим, добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Вказаний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.04.2020 року у справі № 552/1354/18.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зважаючи, на вказані висновки Верховного Суду, викладені в зазначених постановах, виключається можливість набуття позивачем ОСОБА_1 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у власність за набувальною давністю.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.

Однак, встановлені судовим розглядом обставини свідчать про те, що позивачка обізнана відносно того, що власником житлового будинку, який є предметом спору та на яке вона просить визнати право власності за набувальною давністю, є її батько ОСОБА_4 , який не відмовлявся від даного нерухомого майна та право власності на яке зареєстровано за останнім відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 30.11.1988.

Сама позивачка набула право володіння зазначеним майном як член сім`ї власника майна та на теперішній час зазначеного статусу не втратила.

Як встановлено в судовому засіданні після смерті власника майна позивачка та ще два спадкоємця прийняли спадщину, до спадкової маси якої входить також спірний будинок.

Інші спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_4 від спадщини не відмовлялися. Також не мало місце і усунення їх від права на спадкування, спадщина відумерлою не визнавалася.

З наведеного вбачається, що володіння позивачкою зазначеним майном не є безтитульним, а перехід права власності на зазначене спадкове майно повинен відбуватися на підставі положень Книги шостої ЦК України, яка є спеціальною нормою у даному випадку.

Таким чином, заволодіння позивачкою житловим будинком, який залишився після смерті ОСОБА_4 , не є добросовісним, у зв`язку з чим правовий механізм для набуття у власність такого майна, що передбачений ст. 344 ЦК України, застосуванню не підлягає.

Один лише факт тривалого проживання позивачки у спірному будинку, утримання його в належному стані та здійснення оплати за житлово-комунальні послуги не є підставою для виникнення у неї права власності на це майно за набувальною давністю.

Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та не оформлення належним чином спадкових прав спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 на належну їм частку у спірному спадковому майні вказує на наявність спору при оформленні спадщини і не дає позивачу право вважати володіння спірним житловим будинком добросовісним.

Ненадання позивачкою нотаріусу правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок не змінює характер правовідносин та не створює умов для отримання спірного житлового будинку у власність за набувальною давністю.

Таким чином, позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на зазначене у позовній заяві майно задоволенню не підлягають.

Суд не бере до уваги заяву позивачки на підтвердження позовних вимог про неможливість зареєструвати право власності на спірний будинок у зв`язку з реєстрацією за цією адресою іншого будинку, який належить третій особі, оскільки це не є підставою для визнання за нею права власності за набувальною давністю. Більш того, на момент розгляду справи зазначена помилка усунута та спірному будинку надана інша адреса.

Також в судовому засіданні встановлено, що крім позивачки спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які також є доньками померлого.

Таким чином, з огляду на вимоги ст.ст. 1268, 1278 ЦК України, питання щодо права власності на спірний житловий будинок, який входить до складу спадщини, стосуються прав та інтересів усіх спадкоємців, у зв`язку з чим Могилівська сільська рада є неналежним відповідачем, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Виходячи з вищенаведених висновків, з огляду на положення ч.4 ст.206 ЦПК України, суд не приймає визнання відповідачем заявленого позову про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, оскільки таке визнання позову не є безумовною підставою для його задоволення, ураховуючи встановлені обставини справи та те, що вирішуючи спір по суті суд повинен дослідити матеріали справи, надати правову оцінку наявним у справі доказам та ухвалити рішення з урахуванням вимог законності та обґрунтованості, а не виходити виключно з факту визнання відповідачем позову.

Частиною 2 статті 141 ЦК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 274-279, 354 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Могилівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю відмовити.

Судові витрати позивачки покласти на останню.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 05.09.2023 року.

Суддя: Д.Г. Костюков