Справа № 677/1935/21
Провадження № 2/677/9/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 вересня 2023 року м. Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Гладій Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Загаєвської С.М.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи зменшив позовні вимоги, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання за ним в порядку спадкування права власності на 1/3 частку житлового будинку по АДРЕСА_1 . Позов обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_4 , який постійно проживав в належному для нього житловому будинку під АДРЕСА_1 .Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на зазначений житловий будинок. Спадкоємцем був його син ОСОБА_5 , який є батьком позивача, та який вступив у фактичне управління та володіння спадковим майном, а саме зазначеним житловим будинком.Окрім ОСОБА_5 спадкоємцями ОСОБА_4 є його доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Однак, не встигнувши оформити спадщини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також за життя не встигли оформити спадщини батька ОСОБА_4 , так як померли. По даний час прийнята зазначеними спадкоємцями спадщина ОСОБА_4 не переоформлена. Таким чином, після смерті його батька ОСОБА_5 відкрилась спадщина на 1/3 частку вищевказаного житлового будинку, яка була успадкована ним після смерті ОСОБА_4 . Він прийняв спадщину батька ОСОБА_5 , згідно ст. 1268 ЦК України, так як на час його смерті постійно проживав разом із ним в АДРЕСА_2 . За його заявою до майна ОСОБА_5 . Теофіпольською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа під № 274/2015 т.Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок державним нотаріусом йому відмовлено у зв`язку із відсутністю передбачених на сьогоднішній день законодавством правовстановлюючих документів про належність його для ОСОБА_4 та/або ОСОБА_5 , а також не проведення реєстрації їх права власності на дане нерухоме майно у встановленому на даний час порядку.Це пов`язано із тим, що діючим на час будівництва зазначеного житлового будинку законодавством не передбачалась необхідність оформлення та посвідчення права власності громадян на житлові будинку свідоцтвами про право власності, а також реєстрації права власності на них. Будівництво зазначеного житлового будинку здійснювалось до 05 серпня 1992 року згідно з законом та на відведеній для цього земельній ділянці, яка була закріплена та обліковувалась за останнім, будинок не є та не визнаний самочинним будівництвом, збудований з дотриманням будівельних норм, не порушує будь-чиїх прав та інтересів, протягом тривалого часу використовується за призначенням без будь-яких зауважень контролюючих органів.Таким чином, оскільки даний житловий будинок побудований згідно з законом до 05 серпня 1992 року і не підлягає введенню в експлуатацію у встановленому на сьогоднішній день порядку, документом, що засвідчує прийняття його до експлуатації є технічний паспорт, він входить до складу спадщини ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як об`єкт нерухомого майна.Разом з тим, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на даний житловий будинок, що в свою чергу свідчить про невизнання його права власності на нього, згідно ст. 392 ЦК України право власності на цей будинок підлягає визнанню за ним рішенням суду.

У зв`язку з наведеним, приймаючи до уваги, що виникли об`єктивні обставини неможливості оформлення спадщини у звичайному нотаріальному порядку, просить суд визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на 1/3 частку житлового будинку під літ. «А1», загальною площею 39,4 кв. м, житловою площею 22,5 кв. м по АДРЕСА_1 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подав письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які повідомлені про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання не з`явилися, відзив на позов не подали та про причини неявки суд не повідомили.

Представник відповідача Антонінської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області у судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутність, щодо позовних вимог покладається на розсуд суду.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У силу вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною 1 статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Згідно чинного на час відкриття спадщини законодавства, спадкоємцем, що прийняв спадщину, вважається особа, яка постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, ця особа не заявила про відмову від спадщини, а також спадкоємцем, що прийняв спадщину, є особа, яка на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем, однак у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 1275 ЦК України якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну. Положення цієї статті не застосовуються, якщо спадкоємець відмовився від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця, а також коли заповідач підпризначив іншого спадкоємця.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 13 березня 1983 року Терешківською сільською радою Красилівського району Хмельницької області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 6.

Після смерті ОСОБА_4 його спадщину прийняв ОСОБА_5 , який з 15 березня 1983 року вступив у фактичне управління та розпорядження спадковим, оскільки постійно проживав з останнім, що підтверджується довідками № 16 від 07 квітня 1995 року, № 344 від 11 жовтня 2021 року Терешківського старостинського округу.

Як вбачається із матеріалів спадкової справи № 127/1983 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , окрім ОСОБА_5 , спадщину ОСОБА_4 прийняли ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , написавши відповідні заяви.

Таким чином, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були єдиними спадкоємцями у рівних частках, першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого виконавчим комітетом Терешківської сільської ради Красилівського району Хмельницької області ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Як слідує із матеріалів спадкової справи № 54/2012 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 її спадщину прийняв ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 12 жовтня 2019 року виданого Фастівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 2/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 її спадщину прийняла ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 26 серпня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Теофіпольського районного управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 59.

Після смерті ОСОБА_5 позивач є спадкоємцем його майна, в тому числі і 1/3 частки житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Нотаріус постановою від 08 жовтня 2021 року № 682/02-31 відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю документа, що підтверджує право власності ОСОБА_5 на належний йому будинок за вказаною адресою.

Згідно із ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_5 , однак позбавлений можливості вирішити питання оформлення спадщини у позасудовому порядку.

Слід врахувати, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту та застосовується лише якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У порядку статей 1216 та 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя ст. 1223 ЦК).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Згідно довідок, головою домогосподарства під АДРЕСА_1 був ОСОБА_1 , а після його смерті ОСОБА_5 .

Будівництво зазначеного спірного житлового будинку та господарських будівель здійснювалось до 05 серпня 1992 року згідно з законом та на відведеній для цього земельній ділянці, яка була закріплена та обліковувалась за ОСОБА_4 , він не є та не визнаний самочинним будівництвом, збудований з дотриманням будівельних норм, не порушують будь-чиїх прав та інтересів, протягом тривалого часу використовуються за призначенням без зауважень з боку контролюючих органів.

Наведене підтверджується зокрема технічним паспортом на даний житловий будинок та довідкою характеристикою на нього. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Зважаючи на вказане, оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку будинку після смерті ОСОБА_5 , що належав ОСОБА_4 , те, що на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи, а також беручи до уваги, що суду достатньо належних та допустимих доказів, щоб суд дійшов висновку, що спірне спадкове будинковолодіння належить на праві власності померлому ОСОБА_4 , суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача щодо визнання за ним в порядку спадкування права на 1/3 частини будинковолодіння ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню.

Користуючись принципом диспозитивності, визначеним ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат з відповідачів на користь позивача не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 259, 264-265 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1258, 1261, 1266, 1268, 1296 ЦК України, України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/3 частку житлового будинку під літ. «А1», загальною площею 39,4 кв. м, житловою площею 22,5 кв.м по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

- Антонінська селищна рада Хмельницького району Хмельницької області, місцезнаходження: 31022, Хмельницька область, Хмельницький район, смт. Антоніни, площа Графська, 6, .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Гладій