Провадження № 2/127/1328/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2023 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М. М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в травні 2022 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі придбали житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 23.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Мультян В.М. та зареєстрованому в КП «ВООБТІ» 23.03.2002 року за реєстровим № 8832.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрита спадкова справа 94/2020 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою за заявою позивача.

Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві спільної сумісної власності подружжя.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом на день смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 2-335.

Позивач зазначає, що з серпня 2014 року вона була вимушена переїхати на постійне місце проживання в АДРЕСА_2 в зв`язку з прогресуючою хворобою свого батька ОСОБА_4 . Її мати ОСОБА_3 через поганий стан здоров`я не могла доглядати свого хворого чоловіка. Починаючи з серпня 2014 року й до дня смерті батька, ОСОБА_1 проживала зі своїми батьками однією сім`єю в будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності згідно договору дарування від 08.06.2010 року. Вони вели спільне господарство, піклувалися один про одного.

Про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 свідчить рішення Лікувально-консультативної комісії № 261 від 09.10.2019 року, згідно якого ОСОБА_4 потребував постійного стороннього догляду та не був здатний до самообслуговування.

Позивач зазначає, що потрібний догляд йому забезпечувала вона, яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 , та отримувала компенсацію за надання соціальної послуги особі похилого віку.

Про спільне проживання свідчить також і те, що саме вона займалась організацією поховання батька, що підтверджується квитанцією до ПКО про оплату вартості ритуальних послуг у сумі 10000,00 грн.

26.04.2022 року позивач звернулась до державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Листом № 368/01-16 від 26.04.2022 року державним нотаріусом письмово відмовлено у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з пропуском строку подання заяви про прийняття спадщини та роз`яснено, що для отримання свідоцтва про право на спадщину необхідно звернутись до суду.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю на час відкриття спадщини, а саме з серпня 2014 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після його смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Представник відповідача заперечив в задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено, що вона з померлим постійно спільно проживали, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з померлим.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 в ході судового розгляду позов підтримала, просила його задовольнити.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 якийсь час проживала, потім не проживала в своєму будинку. Після смерті чоловіка в 2014 році проживала у батьків до 2019 року. По пров. Москвіна не проживала, її будинок з 2014 по 2020 рік був занедбаний, вони змінили стелю, утеплили вікна.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що після Майдану в 2014 році бачив ОСОБА_1 кожний день, вона проживала біля 5 років по АДРЕСА_2 з 2014 по 2019 рік, зараз інколи бачить.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що позивач з 2014 по 2019 роки проживала у батьків через смерть чоловіка, оскільки тяжко було з батьком. Після смерті батька переїхала на вул. Москвіна, де з 2014 по 2019 роки ніхто не проживав, робився ремонт, свідок допомагав робити електрику.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача, вона переїхала до батьків по АДРЕСА_2 , була поки був живий лежачий батько, там були її речі, дитячі речі. Потім переїхала на вул. Москвіна.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що батько проживав по АДРЕСА_2 , з мамою. Позивач не проживала за вказаною адресою, а проживала по АДРЕСА_3 з чоловіком, а потім з дітьми. В будинку по АДРЕСА_3 проводилась побілка, була проведена вода.

Свідок один-два рази в тиждень бував у батьків, потім 2-3 рази, позивача у батьків бачив 5 разів. Батько постійно допомагав ОСОБА_1 . В 2015-2016 роках розвалилась веранда, будували нову, міняли стелю.

Свідок ОСОБА_9 , дружина відповідача, в судовому засіданні вказала, що коли купили хату на Москвіна, ОСОБА_1 завжди жила там з 2002 року, вони з чоловіком були там на днях народження. Там після 2014 року зробили туалет, провели воду, доробили веранду. Поки батько був живий, ходили до батьків чоловіка, ОСОБА_1 по ОСОБА_10 не жила. Свекор впав та побив голову, був хворий, вдома самостійно знаходитися не міг, мама все робила за нього.

Свідок ОСОБА_11 , сестра ОСОБА_4 , в судовому засіданні зазначила, що періодично приходила до брата, ОСОБА_1 там ніколи не бачила. Брат казав, що діти приходять лише коли пенсія. Їсти йомй готувала його жінка, син строїв паркан.

Свідок ОСОБА_12 , племінниця ОСОБА_4 , в судовому засіданні зазначила, що ОСОБА_4 проживав по АДРЕСА_2 разом зі своєю дружиною. Позивач приходила до батька та матері, однак проживала за іншою адресою, жодного разу не бачила там ні позивача, ні її дітей.

Вислухавши учасників судового процесу та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Батьками позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 від 28.08.1979 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі придбали житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 23.02.2002 року, посвідченого приватним нотаріусом ВМНО Мультян В.М. та зареєстрованому в КП «ВООБТІ» 23.03.2002 року за реєстровим № 8832.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 від 08.11.2019 року, після його смерті відкрита спадкова справа № 94/2020 Другою вінницькою державною нотаріальною конторою. Останній проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Після його смерті залишилась спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві спільної сумісної власності подружжя.

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом на день смерті, заповів своїй дочці ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малою Н.С. та зареєстровано в реєстрі за № 2-335.

Відповідно до листа державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. № 368/01-16 від 26.04.2022 року, спадкоємиця ОСОБА_1 пропустила строк на прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_4 , що проживав на день смерті в АДРЕСА_2 , а саме не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та на день смерті не проживала разом із спадкодавцем, вона має право відповідно до ст. 1272 Цивільного кодексу України звернутися до суду про визнання додаткового строку для прийняття спадщини. У разі встановлення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини спадкоємець повинен у межах установленого судом строку прийняття спадщини подати до даної нотаріальної контори відповідну заяву.

Згідно довідки Управління соціального захисту населення (Лівобережне) від 22.04.2022 року № 99 ОСОБА_1 перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) департаменту соціальної політики Вінницької міської ради та отримувала компенсацію фізичній особі, яка надає соціальні послуги особі похилого віку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у період з 07.09.2019 року по 08.11.2019 року.

Відповідно до листа Департаменту соціальної політики «Про надання інформації на виконання ухвали Вінницького міського суду Вінницької області» від 21.03.2022 року № 08/00/008/15876, ОСОБА_1 перебувала на обліку в Управлінні соціального захисту населення (Лівобережне) Департаменту соціальної політики Вінницької міської ради як отримувач державних соціальних допомог з 25.09.2015 року та отримувала: субсидію на житлово-комунальні послуги з 01.10.2018 року по 30.04.2019 року та з 01.10.2019 року по 30.04.2020 року; державну допомогу як одинока мати (вдова) на доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01.09.2015 року по 30.06.2017 року та з 01.09.2017 року по 28.02.2018 року; державну соціальну допомогу по втраті годувальника з 14.03.2018 року по даний час на доньку ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім?ям з 01.06.2019 року по 31.03.2020 року та з 01.05.2020 року по 31.10.2020 року; компенсацію за надання соціальних послуг ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07.09.2019 року по 08.11.2019 року; тимчасову допомогу дітям, батьки яких ухиляються від сплати аліментів або не мають можливості утримувати їх, на сина ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 01.04.2015 року по 30.09.2015 року.

В ході судового розгляду судом було оглянуто цивільні справи № 127/629/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_15 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів та № 127/19673/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_16 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, де ОСОБА_1 у поданих нею позовних заявах, заявах на стадії виконання судових рішень вказує своє місце проживання АДРЕСА_4 .

Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно).

Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом.

Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться.

Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним.

При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення.

Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд звертає увагу, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Таким чином, для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суду необхідно встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було для спадкодавця це місце постійним або переважним місцем його проживання (стаття 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав спадкоємець разом із спадкодавцем до його смерті; характер та період проживання спадкоємця із спадкодавцем.

Вирішуючи спір, суд приходить висновку про залишення позову без задоволення, оскільки відсутні належні докази постійного проживання позивача з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Як зазначалось вище померлий ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , що не є тотожним із фактом проживання однією сім`єю.

Згідно довідки квартального комітету «Лівобережний» від 25.04.2022 року № 103, ОСОБА_1 дійсно проживала в буд. АДРЕСА_2 без реєстрації з серпня 2014 року по грудень 2019 року (згідно свідчень сусідів).

Проте, відомості про таких сусідів, спосіб надання свідчень, час та місце надання свідчень відсутні.

Відповідно до довідки квартального комітету «Ясний» від 26.04.2022 року № 164, ОСОБА_1 дійсно зареєстрована з 22.08.2008 року у будинку АДРЕСА_1 , але не проживала з серпня 2014 року по грудень 2019 року за даною адресою за свідченням сусідів: ОСОБА_17 , 1977 року народження, ОСОБА_18 , 1981 року народження. Відомості про спосіб надання свідчень сусідами, час та місце надання свідчень відсутні.

Доказів проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, сплати побутових послуг, взаємних прав та обов`язків, позивачем не надано.

Щодо понесених позивачем витрат на поховання спадкодавця не є доказом проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 з серпня 2014 року. Належні докази ведення померлим за життя та позивачем спільного бюджету відсутні. Саме по собі здійснення ОСОБА_1 догляду за ОСОБА_4 та організація його поховання не свідчать про прийняття спадщини.

Суд вважає, що показання свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , носять загальний характер і не містять посилання на конкретні факти та обставини, які б давали суду можливість дійти висновку про наявність підстав, які входять до предмету доказування у подібних правовідносинах.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 303/1816/17 зауважив, що місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Таким чином, для встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суду необхідно встановити, зокрема, місце проживання спадкодавця на день його смерті; чи було для спадкодавця це місце постійним або переважним місцем його проживання (стаття 29 ЦК України) або тимчасовим; чи проживав спадкоємець разом із спадкодавцем до його смерті; характер та період проживання спадкоємця із спадкодавцем.

Позивачем при зверненні до суду за захистом своїх прав належних, достовірних та допустимих письмових доказів на підтвердження своєї позиції, не надано, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Отже, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження факту постійного проживання позивача разом із спадкодавцем ОСОБА_4 однією сім`єю на час відкриття спадщини, а саме з серпня 2014 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , як зазначено у вимогах позовної заяви.

Додатково суд зазначає, що згідно спадкової справи ОСОБА_4 № 94/2020 із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Згідно з вимогами до змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін(пункт 2 частини третьої статті 175 ЦПК України).

Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України), до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена.

Належним відповідачем має бути така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (близькі за змістом висновки сформульовані у пункті 7.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17). Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача суд вирішує у підготовчому засіданні (пункт 4 частини другої статті 197 ЦПК України).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті чи для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення щодо суті заявлених до належного відповідача вимог (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39)).

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи (див. аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц(пункт 31.4), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).

ОСОБА_3 залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

Позивач, звернувшись до суду з даним позовом щодо встановлення факту проживання однією сім`єю, у позові вказала, що встановлення факту їй необхідно для визнання та оформлення її, в передбаченому законом порядку спадкоємцем майна, що залишилось після смерті ОСОБА_4 , однак до участі не було залучено всіх спадкоємців в якості відповідачів, зокрема ОСОБА_3 .

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18)19 січня 2022 року Верховним Судом в рамках справи № 280/4/18 (провадження № 61-403св19); 14 листопада 2022 року в рамках справи № 450/3887/19 (провадження № 61-2336св22).

Таким чином аналіз наведених норм права та встановлених в судовому засіданні обставин справи дає можливість зробити висновок про те, що позивачем не залучено належного співвідповідача, не доведені належними доказами та безпідставні, а отже задоволенню не підлягають.

Зважаючи на наявність підстав для відмови у задоволенні позову щодо встановлення факту, необхідно відмовити у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після його смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Враховуючи те, що суд прийшЗважаючи на наявність підстав для відмови у задоволенні позову щодо встановлення факту, необхідно відмовити у задоволенні похідної позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після його смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 3/8 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .ов до висновку про залишення позову без задоволення, підстави для стягнення з відповідача судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України відсутні.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 1264, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 234, 256, 294, 315 - 319 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя