Суддя Шевченко С. В.
Справа № 644/2191/22
Провадження № 2/644/50/23
04.09.2023
РІШЕННЯ

іменем України

28 серпня 2023 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі: судді Шевченка С.В., секретаря с/з Кузьміної Ю.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом АТ «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

учасники судового розгляду: представник позивача Косатий Д.А., представник відповідача Котлубовська І.В.,

у с т а н о в и в :

У грудні 2022 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» (АТ «Таскомбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 23 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5478474, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до договору, сума кредиту 131 799 грн. Платежі за користування кредитним коштами: щомісячні проценти 2,99 відсотків від суми кредиту щомісяця; проценти 9,99 відсотків річних від суми боргу за договором. Строк користування кредитом 60 місяців.

Позивач вказував, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №200921, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування, а ТОВ «ФК ЦФР» зобов`язується відступити АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № від 23 червня 2021 року, укладеного з ОСОБА_1 . Вказував, що відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та систематично порушує умови договору, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по позичковим рахункам відповідача. Зазначив, що банк направив вимогу відповідачу про дострокове повернення кредиту від 24 жовтня 2022 року, яка залишилася без реагування і відповіді останнього.

Внаслідок порушення зобов`язань кредитного договору № від 23 червня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» станом на 22 листопада 2022 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором, становить 197 073,66 грн., в т.ч.: заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 126 381,50 грн.;- заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 14 297,95 грн. - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 56 394,21 грн.

Оскільки відповідач ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останнього суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 197 073,66 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2956,11 грн.

Ухвалою від 27 грудня 2022 року по справі було відкрито провадження, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача адвокатом Котлубовською І.В. через систему «Електронний суд» 16.03.2023 р. подано відзив на позовну заяву в якому вона заперечує проти задоволення позовних вимог з підстав того, що паспорт кредиту не є договором споживчого кредиту, а лише передує укладанню самого договору, відтак підписання паспорту кредиту не може свідчити про погодження сторонами розміру відсотків, а також порядку їх нарахування, окрім того відсутні докази видачі кредитних коштів та первинні документи щодо виникнення заборгованості по кредиту.

Представником позивача ОСОБА_2 подано до суду відповідь на відзив в якому він заперечує проти доводів представника відповідача.

В судовому засіданні 28 серпня 2023 р. за участю представникові позивача та відповідача позивач підтримав свою позовну заяву, а відповідач заперечував проти її задоволення з підстав визначених в позовній заяві та відзиві на позовну заяву

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що 23 червня 2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі ТОВ «ФК «ЦФР») правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту № 5478474, який є невід`ємною частиною кредитного договору.

Відповідно до договору, сума кредиту 131 799 грн. Платежі за користування кредитним коштами: щомісячні проценти 2,99 відсотків від суми кредиту щомісяця; проценти 9,99 відсотків річних від суми боргу за договором. Строк користування кредитом 60 місяців.

Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір.

Встановлено, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №200921, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування, а ТОВ «ФК ЦФР» зобов`язується відступити АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № від 23 червня 2021 року, укладеного з ОСОБА_1 . Позивач є новим кредитором відповідача за кредитним договором з усіма наступними додатками та змінами. Зазначене також підтверджується меморіальним ордером № 768960451 від 20.09.2021 р. щодо сплати суми фінансування за договором факторингу копія якого залучено до матеріалів справи.

За ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно ч. 1 України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

Тобто, АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до відповідача зобов`язань за кредитним договором № від 23 червня 2021 року, укладеного з ОСОБА_1

24 жовтня 2022 року банк направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту від 24 жовтня 2022 року, згідно якої останньому було надано тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги або 45 днів з дня направлення вимоги для дострокового повернення всієї суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом. Однак дана вимоги залишилася без реагування і відповіді.

Судом встановлено, що первісний кредитор ТОВ «ФК ЦФР» свої зобов`язання за договором кредиту № від 23 червня 2021 року виконав у повному обсязі кредитні кошти було надано, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами, а саме платіжним дорученням № від 23.06.2021, платіжним дорученням № від 23.06.20221 витягом з реєстру оплачених страховок за 23.06.2021 витягом з реєстру проданих електронних ключів за 23.06.2021, витягом з реєстру проданих електронних ключів за 23.06.2021, однак відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється.

Щодо заперечень відповідача стосовно того, що паспорт кредиту не є договором споживчого кредиту, а лише передує укладанню самого договору, відтак підписання паспорту кредиту не може свідчити про погодження сторонами розміру відсотків, а також порядку їх нарахування суд зазначає наступне:

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України, статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони погодили в кредитному договорі наступне: відповідно до п. 3.2 паспорт кредиту є частиною кредитного договору та складає з ним єдиний кредитний договір. Крім того, п. 1.3. кредитного договору передбачено, що Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на мовах передбачених в паспорті кредиту, який є його невід`ємною частиною. Тобто сторони погодили укладання кредитного договору з декількох документів в яких і визначили зміст та умови кредитного договору.

Таким чином, підписуючи кредитний договір сторони погодили, що позичальник повинен сплатити відсотки за користування кредитним договором та повернути грошові кошти в порядку передбаченому паспортом кредиту, який є його невід`ємною частиною.

Окрім того, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Про намір відмовитися від договору про споживчий кредит споживач повідомляє кредитодавця у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг") до закінчення строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Тобто, відповідно до вищезазначених положень Відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від Договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте у вказаний строк він від договору не відмовився, жодних заперечень щодо його змісту не висловлював, окрім того частково сплачував заборгованість по кредиту , в т.ч. за відсотками що свідчить про його згоду з умовами укладеного договору.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства виокремлює свободу договору.

Крім того, сторони (як це прямо передбачено ст. 627 ЦК України) є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто особа споживач кредитних послуг має повне право на вільне обрання контрагента («постачальника» кредитних послуг), форми, умов, складових та загального формату договору, що не суперечить нормам чинного законодавства.

Позичальник був ознайомлений та погодився зі змістом Кредитного договору, Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з всіма додатками, Умовами надання та обслуговування кредиту, графіку платежів та повністю з ними згоден.

Умови Кредитного договору та Договору є зрозумілими для нього, обов`язковими для виконання та заперечення щодо них відсутні.

Таким чином, підписавши даний кредитний договір, позичальник погодився із запропонованими йому умовами кредитування, форматом та складовими Договору, порядком обслуговування зобов`язання тощо.

Оскільки між сторонами при укладенні договору досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору, а волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі та не було допущено порушень вимог ст. 203 ЦК України, вважаємо, що у суду немає підстав вважати умови Кредитного договору недійсними.

При укладанні договору, приймаючи всі умови та вчиняючи дії щодо отримання коштів позивач підтвердив свою поінформованість з умовами договору та погодився з ними. Своїм підписом на досліджених судом документах споживач підтвердив факт про надання йому повної інформації про умови кредитування та вчинив дії на отримання кредитних коштів, фактично їх отримав, а також здійснював часткове погашення кредитної заборгованості. Судом встановлено, що відповідач сплатив первісному кредитору 20 377,44 грн. (довідка «ТОВ «ФК ЦФР» від 03.03.2023 р.) та новому кредитору 504,08 грн. (розрахунок заборгованості та виписки по рахункам).

Окрім того, суд приймає до уваги правові позиції Верховного Суду, а саме Постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.08.2023 р. у справі № 607/16519/21 у разі якщо договір виконувався обома сторонами, то кваліфікація договору як неукладеного виключається.

Через невиконання зобов`язань кредитного договору № від 23 червня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» станом на 22 листопада 2022 року заборгованість Позичальника за Кредитним договором, становить 197 073,66 грн., в т.ч.: - заборгованість по тілу кредиту (в т. ч. прострочена) 126 381,50 грн.;- заборгованість по річним процентам (в т. ч. прострочена) 14 297,95 грн. - заборгованість по щомісячним процентам (в т.ч. прострочена) 56 394,21 грн.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по позичковим рахункам відповідача.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

За змісту норми закріпленої у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки по рахункам можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Таким чином, надані банком виписки за рахунками позичальника, яким суди дають оцінку у сукупності з іншими зібраними у справі доказами, підтверджують обставини видачі кредиту та його розміру, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача.

Правова позиція Верховного Суду в постановах від 25.05.2021 р. справа 554/4300/16-ц, від 17.12.2020 р. справа № 278/2177/15-ц

Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем або його представником суду не надано.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту для досудового врегулювання спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов АТ «Таскомбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат підлягає задоволенню у повному обсязі.

Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до змісту частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 956,11 грн., тому дані виплати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 223, 259, 264, 275, 280, 284, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» 197073,66 грн., з яких: 126381,50 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 14297,95 грн. заборгованість по річним процентам, 56394,21 грн. заборгованість по щомісячним процентам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» витрати з оплати судового збору у сумі 2956,11 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Суддя С.В. Шевченко