Справа № 159/4485/22 Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П. Ю.
Провадження № 22-ц/802/616/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Власюк О. С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2023 року та відповідача ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2023 року, додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2023 року

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 , на підставі розписки від 15.04.2021 року отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10000 доларів США.

Відповідно до умов розписки, ОСОБА_4 повинен був повернути грошові кошти до 31.12.2021 року, однак їх не повернув.

Позивачем неодноразово вживались заходи досудового врегулювання спору з метою погашення заборгованості в добровільному порядку, однак заклики були проігноровані відповідачем.

Просив суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість до договором позики в розмірі 10000,00 (десять тисяч) доларів США та судові витрати.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10000,00 доларів США боргу за договором позики від 15.04.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в сумі 3800 гривень 00 копійок.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15 травня 2023 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційних скаргах на рішення суду та на додаткове рішення суду відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що суд першої інстанції не витребував оригіналу боргової розписки, копію якої він ставить під сумнів, зазначає, що коштів у ОСОБА_3 не позичав.

У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_4 позивач ОСОБА_3 просить оскаржені рішення залишити без змін. Зазначає, що подавши копію розписки не порушив норм ЦПК, якими передбачено можливість подання копій документів, письмова форма договору позики є доказом одержання коштів. Відповідач не заперечував щодо співмірності витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги, попередній розмір цих витрат зазначений в позовній заяві.

Позивач ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду від 15 травня 2023 року просить його скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення на його користь 20 000 витрат на професійну правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу, подану позивачем ОСОБА_3 на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду від 15 травня 2023 року відповідач зазначає, що як рішення по суті вимог так і додаткове рішення грунтуються на неіснуючій борговій розписці, тому просить їх скасувати.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судових рішень в межах доводів поданих апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_4 належить задовольнити, а оскаржені рішення скасувати, апеляційна скарга ОСОБА_3 до задоволення не підлягає з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та ухвалюючи додаткове рішення про стягнення на користь позивача понесених витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того , що надана позивачем копія боргової розписки підтверджує наявність боргових зобов`язань у відповідача ОСОБА_4 перед позивачем ОСОБА_3 , що слугує підставою для задоволення позову та стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача.

Таких висновків суд дійшов без повного з`ясування обставин, які мають значення для справи.

З ксерокопії розписки від 15.04.2021 року, вбачається, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10000 (десять тисяч) доларів США. У ксерокопії розписки зазначено, що строк повернення грошових коштів 31 грудня 2021 року.

У зв`язку із задоволенням в суді апеляційної інстанції клопотання представника відповідача про витребування оригіналу розписки, представник позивача ОСОБА_1 надіслав на адресу апеляційного суду оригінал розписки від 15 квітня 2021 року, копія якої була долучена до матеріалів даної справи, та яка відповідає змісту оригіналу.

В судовому засіданні 16 серпня 2023 року представник відповідача підтримав заявлене клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи та просив відкласти розгляд справи для того, щоб відповідач ОСОБА_4 , який перебуває за межами України, з`явився в судове засідання для надання експериментальних зразків підписів та рукописного тексту , а також документів із зразками вільного рукописного тексту та власноручного підпису.

В судове засідання, призначене на 29 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_4 не з`явився, представник відповідача ОСОБА_2 відкликав клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи.

Клопотання відповідача про призначення судової технічної експертизи матеріалів документа апеляційний суд відхилив на підставі частин 1-3 статті 367 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю визначених пунктом 1 частини першої статті103 ЦПК України підстав для призначення цієї експертизи.

До апеляційної скарги ОСОБА_4 додав ксерокопію нотаріально посвідченої довіреності від 15 квітня 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_3 бути його представником при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням належного ОСОБА_4 автомобіля VOLKSWAGEN GOLF GTI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

У даному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 підтвердив, що відповідач ОСОБА_4 належний йому автомобіль продав ОСОБА_3 , за що отримав 10000 доларів США.

З`ясовуючи правову природу написаної ОСОБА_4 розписки від 15 квітня 2015 року про отримання ним від ОСОБА_3 10000 доларів США, апеляційним судом з пояснень представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 встановлено, що зазначена в розписці сума грошових коштів була передана позивачем ОСОБА_3 відповідачу ОСОБА_4 як оплата за придбаний автомобіль на підставі довіреності.

Представник позивача пояснив у даному судовому засіданні, що в день оформлення довіреності від 15 квітня 2021 року , у зв`язку із закінченням робочого часу у сервісному центрі, не змогли здійснити перереєстрацію автомобіля на нового власника - ОСОБА_3 . Оскільки ОСОБА_3 побоювався про можливість виникнення перешкод для реєстрації автомобіля, зокрема, наявності арештів майна у відповідача ОСОБА_4 , останнім і було написано розписку, яка повинна була гарантувати, що у випадку виникнення труднощів при перереєстрації автомобіля, він поверне ОСОБА_3 одержані від продажу автомобіля кошти в сумі 10000 доларів США. Через певний час після придбання автомобіля ( вже у період війни), ОСОБА_3 , який керував придбаним у ОСОБА_4 автомобілем, зупинили працівники поліції, вилучили автомобіль та помістили на штрафмайданчик, повідомили, що автомобіль арештований у зв`язку із наявністю відкритих виконавчих проваджень відносно ОСОБА_4 . Представник відповідача у даному судовому засіданні цієї обставини не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_4 не заперечував тієї обставини, що у ОСОБА_4 є заборгованість по аліментах, які стягуються в примусовому порядку, розмір заборгованості йому не відомий. Щодо інших виконавчих проваджень йому також не відомо.

Відповідно до частин першої, другої, третьої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оскаржене рішення Ковельського міськрайонного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої - третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: «за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Суд першої інстанції дійшовши висновку про укладення між сторонами договору позики не надав правової оцінки змісту розписки , у якій відсутня вказівка про те, що ОСОБА_4 гроші отримав в борг, розглянув справу у відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, та якому не було вручено копію ухвали про відкриття провадження, відхилив клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін, у зв`язку з чим усунув можливість з`ясувати правову природу розписки та встановити, які насправді правовідносини виникли між сторонами. Водночас зміст розписки підлягав правовій оцінці у сукупності з іншими доказами, зокрема, із нотаріально посвідченою довіреністю від 15 квітня 2021 року, з якої вбачається, що ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_6 та ОСОБА_3 бути його представником при вирішенні питань, пов`язаних з відчуженням належного ОСОБА_4 автомобіля VOLKSWAGEN GOLF GTI, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . З розписки та з нотаріально посвідченої довіреності вбачається, що ці документи складені в один день 15 квітня 2021 року, а тому очевидним є запитання у зв`язку з чим ОСОБА_4 , як продавець автомобіля, написав розписку про отримання ним грошей від ОСОБА_3 , та чому у цій розписці є вказівка про строк повернення грошей. В апеляційному суді представники позивача і відповідача підтвердили, що ОСОБА_4 15 квітня 2021 року продав ОСОБА_3 свій автомобіль, за що отримав 10000 доларів США.

Отже апеляційним судом встановлено, що між позивачем та відповідачем виникли не боргові зобов`язання, а правовідносини у зв`язку з продажем ОСОБА_4 автомобіля на підставі довіреності позивачу ОСОБА_3 та подальшим арештом цього автомобіля, а тому вимоги позивача ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 коштів у сумі 10 000 США як таких, що отримані за договором позики, є безпідставними.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України, неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

При вирішенні спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, тому оскаржене рішення Ковельського міськрайонного суду від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення цього суду від 15 травня 2023 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Оскільки в апеляційній скарзі на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду від 15 травня 2023 року позивач ОСОБА_3 просив рішення суду скасувати та стягнути на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000грн., тобто, в більшому розмірі, ніж визначив суд, апеляційним судом ухвалено про відмову у позові, апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає до задоволення з наведених підстав.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 376, 381, 382-384, 389 -390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 подану його представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 10 квітня 2023 року та додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2023 року в даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: