ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5931/23 Справа № 183/487/19 Суддя у 1-й інстанції - Сорока О.В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Сорока О.В.)

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернулось до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь Банку заборгованість у розмірі 13694,46 грн. за кредитним договором № б/н від 22.03.2011 року яка складається з наступного: 1084,66 грн заборгованість за кредитом, 8603,88 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 2877,61 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 628,31 грн штраф ( процентна складова) та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 22.03.2011 року, що виникла станом 30.09.2018 року, у розмірі 1084,66 гривень, що складає тіло кредиту.

Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 1921,00 гривень

Із вказаним рішенням суду в частині незадоволених позовних вимог не погодилась представник АТ КБ «ПриватБанк» Бережна Н.М, та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, недостатньо повно досліджено матеріали справи.

Зазначає, що Банк надав відповідачу кредит, а він його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні відсотків, враховуючи погоджений сторонами розмір базової процентної ставки за користування кредитом 30% та підписані Умови та правила надання банківських послуг. Тарифами Банку, правилами користування карткою від 22.03.2011 року

ОСОБА_2 просила рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 в частині незадоволених позовних вимоги скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить, 13694,46 гривень. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму(2684*100=268400), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання останнім анкети-заяви. Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.6).

Як зазначає банк у позові, відповідачеві встановлений кредитний ліміт у розмірі 1200,00 гривень, що співпадає з даними, наведеними у довідці про зміну умов кредитування.

Протягом дії кредитного договору, відповідачеві надавалися дві кредитні картки зі строком дії до січня 2015 року, до листопада 2016 року.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого, за розрахунком банку, станом на 30.09.2018 року виникла заборгованість у розмірі 13694,46 грн., з яких: 1084,66 грн. - тіло кредиту; 8603,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2877,61 грн. заборгованість за пенею та комісією; штрафів: 500,00 грн. (фіксована частина); 628,31 грн. (процентна складова) (а.с.4-5).

Відмовляючи в решті позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що у Анкеті-заяві позичальника від 22.03.2011 року процентна ставка не зазначена, така процентна ставка встановлена в довідці про умови кредитування, яка підписана боржником, однак така довідка містить інші умови кредитування щодо встановлення розміру процентів та пені, що зазначаються позивачем у розрахунку заборгованості. Крім того, підписана заява має посилання на те, що такі умови діють на період дії кредитної картки. Як зазначав суд вище, кредитні картки були видані зі строком дії до січня 2015 року, до листопада 2016 року, а тому у суду відсутні підстави для стягнення процентів та пені за користування кредитом поза строком дії кредитного договору.

Апеляційний суд не погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Так, у довідці об Умовах кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна. 55 днів» від 22.03.2011 року вказана базова відсоткова ставка 2,5% на 360 днів, що дорівнює 30% річних (а.с.7).

Згідно довідки наданої позивачем між позивачем та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким було надано наступні кредитні картки 22.03.2011 року № НОМЕР_1 з терміном дії до 04/15, 27.10.2007 року, картка № НОМЕР_2 від 14.03.2013 року з терміном дії до 11/16, як вбачається дата підписання кредитного договору № б/н в довідці не зазначена (а.с. 60).

Отже, під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 30% на рік, яка, як вбачається із наданого Банком розрахунку.

Відповідно до частини 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Матеріали справи свідчать, що остання перевипущена карта була строком дії до листопада 2016 року.

Відтак, у межах строку кредитування до 30 листопада 2016 року відповідач має, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти. Починаючи з 01 грудня 2016 року відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Таким чином, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, тобто з 01 грудня 2016 року.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 30.11.2016 року заборгованість за нарахованими відсотками становила 3605,66 грн (а.с.5), а тому апеляційний суд вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, що відповідаю строку дії картки.

Таким чином, заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитним коштами має бути розрахована за період з 22.03.2011 року (момент виникнення спірних правовідносин) по 30 листопада 2016 року 3506,66 грн, що відповідає наданому банком розрахунку.

Також слід зазначити, що згідно наданого розрахунку на дату строку дії карти заборгованість за пенею, комісією та штрафами у відповідача відсутня, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для стягнення заборгованості, яка була зазначена Банком у позовній заяві.

За таких обставин, саме 3605,66 грн заборгованість по сплаті відсотків підлягає стягненню з відповідача на користь Банку.

З урахуванням викладених обставин справи рішення суду в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення відсотків підлягає скасуванню та ухваленню в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 3605,66 грн.

В іншій частині позові задоволенню не підлягає, оскільки нарахування відсотків здійснювалося поза межами дії кредитної картки, що не обумовлено було анкетою-заявою від 22.03.2011 року.

На підставі вищезазначеного апеляційний суд приходить до висновку, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 підлягає скасуванню, через порушенням судом норм матеріального права, а позовні вимоги Банку в частині стягнення відсотків частковому задоволенню.

Також підлягає зміні рішення в частині стягнення судових витрат.

Частинам 1, 2, 10, 13 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 141,367,374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2022 в частині відмови у задоволенні стягнення відсотків скасувати.

Ухвалити в цій частині рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 3605 ( три тисячі шістсот п`ять) гривень 66 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір у розмірі 1644,37 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська