Справа № 682/1448/23
Провадження № 2/682/450/2023
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 серпня 2023 року м. Славута
Славутський міськрайонний суд Хмельницької області у складі :
головуючої судді Матвєєвої Н.В.,
з участю секретарки судових засідань Дубовки Г.Ю.,
представника позивача Мазуркевича О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Славута Хмельницької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мазуркевич Олександр Станіславович до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
08 червня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мазуркевич Олександр Станіславович звернувся до суду з позовом до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" (далі - ДП "ЦСЕНСМ") про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Свої вимоги мотивує тим, що він з 01.10.2012 року працював у Хмельницькій філії ДП "ЦСЕНСМ" на посаді сторожа. Наказом №7 від 15 жовтня 2020 року його було звільнено із займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Посилаючись на те, що у порушення вимог ч.1 ст.116 КЗпП України відповідачем з ОСОБА_1 не проведено остаточний розрахунок у день звільнення по заробітній платі, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з березень-жовтень 2020 року у розмірі 21 915 грн. 94 коп., грошову компенсацію за невикористані дні відпусток в сумі 30 065 грн. 54 коп., вихідну допомогу в сумі 5000 грн. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 15 жовтня 2020 року по день ухвалення судового рішення.
Ухвалою судді від 09.06.2023 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по день ухвалення рішення суду, судові витрати, в тому числі і правничу допомогу в сумі 7 200 грн., проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з`явився двічі, про час і місце судового засідання повідомлений у встановленому порядку. Враховуючи, що у справі є достатні відомості про правовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, однак відзиву на позовну заяву, заяв та клопотань до суду не подав, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд розглядає справу у відсутність відповідача у заочному порядку відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України.
Суд, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, керуючись принципом верховенства права, приходить до наступного висновку.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 3 ст. 46 Конституції встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст. 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 року № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961 року, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст.1 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частини другої статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Як видно, за положеннями ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальност івласника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116КЗпП України) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 ЦК України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові.
Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.
Порядок обчислення середньої заробітної плати та розміру компенсації при трудових відносинах встановлено Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.
Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за нормами статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених норм матеріального права з урахуванням висновків, що викладені в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Як встановлено судом, позивача було прийнято на роботу з 01.10.2012 року у Хмельницьку філію ДП "ЦСЕНСМ" на посаду сторожа. Згідно наказу № 7 від 15 жовтня 2020 року позивача звільнено з посади у зв`язку з скороченням чисельності працівників згідно п.1 ст.40 КЗпП України .
Крім того, судом також встановлено, що остаточний розрахунок з позивачем станом на момент звернення до суду не проведений.
З цих підстав, суд вважає, що вимоги в частині заявленого позову про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані дні відпустки, вихідної допомоги, що разом складає 56 981 грн. 48 коп., підлягають задоволенню.
Визначаючи розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за затримку розрахунку, суд враховує положення ст. 27 Закону України "Про оплату праці" та абз. 3 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок), відносно того, що середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Згідно довідки Хмельницької філії ДП "ЦСЕНСМ" від 22.05.2023 року № 2/13-3/169-23 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні повні два календарні місяці роботи, а саме серпень та вересень 2020 року, що передували звільненню склала (4723,00+5000,00):(20+22)=231,50грн. Період, за який необхідно провести розрахунок з урахуванням заявлених позовних вимог становить з 16 жовтня 2020 року (наступний день звільнення) по 25 серпня 2023 року (день ухвалення рішення суду).
Таким чином, середній заробіток за час розрахунку при звільненні підлягає розрахунку за період з 16 жовтня 2020 року по 25 серпня 2023 року за 732 робочих дні (231,50 *732), становить 169 457,50 грн.
Нарахування податків та платежів до компетенції суду не належить, дані відрахування проводяться підприємством при виплаті присудженої судом суми.
Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні з 16 жовтня 2020 року по 25 серпня 2023 року за 732 робочих дні в сумі 169 457,50 коп. підлягають задоволенню з подальшим відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;
Між позивачем та адвокатом Мазуркевичем О.С. 29 травня 2023 року укладено договір про надання правової допомоги.
Згідно угоди про виплату гонорару відповідно до договору про надання правової допомоги від 29 травня 2023 року та розрахунку суми гонорару за надану правову допомоги замовник сплатив адвокату винагороду у розмірі 7200 грн.
Відтак, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу 7 200грн.
За змістом пункту 1 частини 1статті 5 Закону україни "Про судовий збір" (у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Разом з тим, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною чи компенсаційною виплатою (зокрема, компенсацією працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати) у розумінні статті 2 Закону України "Про оплату праці", тобто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати.
З огляду на викладене, пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини 1статті 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач, з урахуванням предмету заявлених позовних вимог, сплатив судовий збір за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при подачі позовної заяви.
Оскільки позов суд задовольняє у повному обсязі, розподіляючи судові витрати згідно правилам ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1694,57 грн. та на користь держави в сумі 1073,60 грн., а з позивача на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 112,50 грн. З цих підстав позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 115-117 КзпП України, ст. 4, 6, 10, 12, 13, 76-81, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мазуркевич Олександр Станіславович до Державного підприємства "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір в сумі 112,50 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте Славутським міськрайонним судом Хмельницької області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду через Славутський міськрайонний суд.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, неподані заяви про перегляд заочного рішення, або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення складене 28.08.2023 року.
Головуючий суддя Матвєєва Н. В.