Справа №487/5279/23
Провадження №2/487/2047/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2023 Суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Афоніна С.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, старшого державного виконавця Заводського ВДВС ум. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черткової Ольги Василівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

Представник адвокат Власюк І.Т., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., старшого державного виконавця Заводського ВДВС ум. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черткової О.В. про визнання виконавчого напису №22174 вчиненого 16.06.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф., таким, що не підлягає виконанню.

Звертаючись до Заводського районного суду м. Миколаєва з даною позовною заявою, обґрунтовуючи підсудність справи, представник позивача посилався на ч.12 ст. 28 ЦПК України, що місцем виконання виконавчого напису є Заводський ВДВС у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у Заводському відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавчий напис нотаріуса № 22174 від 16.06.2021, виданого приватним нотаріусом Данич О.Ф. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Ріальнт» заборгованості за кредитним договором.

23.07.2021 старшим державним виконавцем цього відділу в межах виконавчого провадження № 66178464, відкрите виконавче провадження.

Положення про підсудність справ врегульовано у главі 2 розділу I ЦПК України.

Зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 , згідно витягу з реєстру територіальної громади м. Миколаєва.

Згідно з нормами процесуального закону завданням інституту підсудності є розподіл цивільних справ між судами загальної юрисдикції для більш швидкого і правильного розгляду і вирішення справи, найбільш ефективного захисту прав, свобод та інтересів суб`єктів права.

Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Разом з тим, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

При цьому, підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст. 378 ч. 1 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частина 4 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з положенням частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

За загальним правилом частини 1 статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до частини 12 статті 28 ЦПК України позови до стягувача про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року у справі № 263/14171/19 (провадження № 61-21991св19) вказано, що: «Тлумачення статей 27, 28 ЦПК України свідчить, що підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це такий вид підсудності, за умовами якої позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох визначених у законі судів. Разом із тим, правила альтернативної підсудності не позбавляють позивача права звернутися із позовом за правилами загальної підсудності (стаття 27 ЦПК України), оскільки позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (частина шістнадцята статті 28 ЦПК України).

Верховний Суд виходить з того, що право вибору між судами, яким згідно з правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві».

Зміст категорії місця виконання рішення визначено у статті 24 Закону України "Про виконавче провадження".

За правилами частин 1, 2 цієї статті виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Верховний Суд в наведеній вище постанові зазначає, що «виходячи зі змісту статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" місцем виконання судового рішення є місце провадження виконавчих дій з його примусового виконання. Такі виконавчі дії провадяться за місцем проживання боржника, місцем його перебування, роботи або за місцем знаходженням його майна. Отже, місце виконання рішення та місце прийняття до виконання виконавчих документів уповноваженим виконавцем можуть не співпадати та є відмінними правовими категоріями».

Отже місцем виконання виконавчого документу є місце проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Зареєстроване місце проживання позивача: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Центрального району м. Миколаєва. Представником позивача не надано доказів того, що місцем перебування, місцем роботи або місцем знаходження майна позивача є територія Заводського району м. Миколаєва, де саме і проводиться виконання виконавчого документу.

Отже, дана позовна заява не підсудна Заводському районному суду м. Миколаєва, у зв`язку з чим справу слід передати за підсудністю на розгляд до компетентного суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 32 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

За викладених обставин, вважаю за необхідне передати вказану справу на розгляд до Центрального районного суду м. Миколаєва, за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 27, 28, 31, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Данич Оксани Федорівни, старшого державного виконавця Заводського ВДВС ум. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Черткової Ольги Василівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, передати на розгляд Центрального районного суду м. Миколаєва за територіальною підсудністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду згідно ст. 354 ЦПК України.

Суддя: С.М. Афоніна