Справа №538/1465/23
Провадження по справі №2/538/416/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2023 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Зуб Т.О.,

за участю секретаря судового засідання Криворучко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волторніст Сергій Миколайович, до Лохвицької міської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Перша Лохвицька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волторніст С.М.,звернулася до суду з позовом, у якому зазначила, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробила заповіт, який 06.02.2020 посвідчений державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори та який зареєстровано за № 167. Заповітом на випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила розпорядження, яким належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповіла позивачці. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 шляхом подачі до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори з прийняття спадщини за заповітом, в зв`язку з чим 23.12.2022 року заведена спадкова справа № 131 /2022. Інші спадкоємці, у тому числі які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після спадкодавця, відсутні. 05.07.2023 року, з метою оформлення своїх спадкових прав на двохкімнатну квартиру та 1/16 частину підвалу, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (колишня адреса АДРЕСА_2 ), ОСОБА_1 звернулася до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.07.2023 року за вих. № 269/02-31 їй було відмовлено у відповідного свідоцтва у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи.

Просить суд визнати за нею, як спадкоємицею за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , право власності на двохкімнатну квартиру загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. з 1/16 частиною підвалу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Лохвицького районного суду Полтавської області від 31.07.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання (а.с. 28).

Ухвалою суду від 14.08.2023 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 36).

В судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи у її відсутність за участю представника- адвоката Волторніст С.М. Позовні вимоги підтримує (а.с. 31).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Волторніст С.М. надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує (а.с. 40).

Представник відповідача Заводської міської ради Миргородського району Полтавської області надав заяву про розгляд справи у його відсутність на підставі матеріалів справи (а.с. 34).

Представник третьої особи- Першої Лохвицької державної нотаріальної контори надав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 33).

Враховуючи наведене, та вимоги ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд вважає можливим судовий розгляд даної справи здійснити за відсутності учасників справи, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України, передбачено що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Місцем відкриття спадщини відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до частини 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

Виходячи з положень ч.ч. 1-2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах- уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно частини 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Пленумом Верховного Суду України у п. 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

На підставі вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.1992 року ОСОБА_2 належала двохкімнатна квартира загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. з 1/16 частиною підвалу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла (а.с. 7). Після смерті останнього відкрилася спадщина, до складу якої входить вищевказана квартира. На випадок своєї смерті ОСОБА_3 зробила заповіт, який 06.02.2020 посвідчений державним нотаріусом Першої Лохвицької державної нотаріальної контори та який зареєстровано за № 167 (а.с. 10). Заповітом на випадок своєї смерті ОСОБА_2 зробила розпорядження, яким належну їй заповіла позивачці. ОСОБА_1 звернулася до Першої Лохвицької державної нотаріальної контори із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Проте, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.07.2023 року за вих. № 269/02-31 їй було відмовлено у відповідного свідоцтва у зв`язку з тим, що на вищезгадане нерухоме майно відсутні правовстановлюючі документи(а.с. 14).

Позивачем надано технічну документацію на квартиру (а.с. 16-22).

Згідно Інформаційної довідки ТОВ «Експертне бюро «Рідний дім» № 766 від 22.06.2023 року право власності на вищевказану квартиру в КП «Лубенське МБТІ» не зареєстроване (а.с. 15).

Право власності на збудований житловий приміщення набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Статтею 86 ЦК УРСР та той час було визначено, що право власності- це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно до ч. 2 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року за № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону № 1952-IV права на нерухоме майно, що виникло до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Зважаючи на той факт, що вимогами законодавства чинного на момент виникнення права власності, державна реєстрація не передбачалась ні як підстава переходу права власності, ні як формальна констатація перед третіми особами факту переходу права власності, до реєстрації права власності, що виникло в 1990 році, має застосовуватись законодавство про реєстрацію права власності чинне на момент такої реєстрації.

Наразі питання реєстрації права власності на нерухоме майно врегульоване Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до п. 42 якої для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 p., подаються: технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Пунктом 9 частини 1 ст. 27 Закону № 1952-IV встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 , обґрунтовані, знайшли підтвердження наданими суду письмовими доказами, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати суд залишає за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268-1269, 1270, 1297 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 81, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Волторніст Сергій Миколайович, до Лохвицької міської ради Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Перша Лохвицька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом- задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою с. Березова лука, Лубенського району, Полтавської області, РНОКПП НОМЕР_1 , як спадкоємицею за заповітом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на двохкімнатну квартиру загальною площею 44,2 кв.м., житловою площею 29,2 кв.м. з 1/16 частиною підвалу, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Т.О. Зуб