Постанова

Іменем України

23 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 554/6003/21

провадження № 61-5610св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Доценко Андрій Миколайович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс», приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Доценка Андрія Миколайовича про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2021 року у складі судді Блажко І. О. та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Обідіної О. І., Бутенко С. Б., Прядкіної О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, після зміни предмета та підстав позову, просив визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Доценка А. М. від 29 лютого 2020 року, індексний номер 51397569, про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інтайм Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що 03 травня 2007 року між ним і Товариством з обмеженою відповідальністю Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ Банк «Фінанси та Кредит»), яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») був укладений кредитний договір № 359-Т, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 47 000,00 дол. США, та договір про відкриття кредитної лінії від 03 травня 2007 року № 359-КТ-КЛІ на суму 3 000,00 дол. США.

Цього ж дня для забезпечення виконання зобов`язання за вказаними договорами між ним і ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» був укладений іпотечний договір № 359-Т, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

10 жовтня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» за результатами відкритих електронних торгів (аукціону) був укладений договір про відступлення прав вимоги, зокрема до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором, договором про відкриття кредитної лінії та договором іпотеки.

29 лютого 2020 року приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Доценко А. М. прийняв рішення № 51397569 та зареєстрував за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» право власності на вказану квартиру.

Позивач вважає, що зазначена реєстрація права власності була проведена з порушенням закону, оскільки іпотекодержатель не надав реєстратору для проведення реєстраційних дій всіх необхідних документів.

Крім того, позасудове стягнення на предмет іпотеки як заставного майна на виконання умов за валютним договором здійснено з порушенням Закону України від 03 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»(далі - Закон № 1304-VII), який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Октябрський районний суд м. Полтави рішенням від 19 листопада 2021 року в задоволенні позову відмовив.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що невиконання ОСОБА_1 в повному обсязі своїх зобов`язань за договором кредиту надає можливість правонаступнику первісного кредитора та іпотекодержателя набути право власності на предмет іпотеки на підставі іпотечного застереження. При цьому, оскільки позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження факту порушення приватним нотаріусом норм Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-IV) щодо здійснення реєстраційних дій стосовно права власності на іпотечне майно, суд у задоволенні позову відмовив.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Полтавський апеляційний суд постановою від 21 лютого 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Литовченка Р. В. залишив без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2021 року залишив без змін.

Апеляційний суд мотивував судове рішення тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи

У червні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 19 листопада 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Підставою касаційного оскарження вказував те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16, від 13 березня 2019 року у справі № 520/7281/15, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, від 19 травня 2020 року у справі № 644/3116/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а та постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 127/8068/16, від 16 грудня 2020 року у справі № 205/5394/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 755/7423/17, від 09 грудня 2020 року у справі № 607/12919/19, від 09 грудня 2020 року у справі № 522/16975/16, від 25 листопада 2020 року у справі № 754/5178/18, від 16 листопада 2020 року у справі № 295/13681/18, від 12 листопада 2020 року у справі № 405/812/19 року, від 27 жовтня 2020 року у справі № 504/2392/16, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/2030/19, від 06 жовтня 2020 року у справі № 201/13314/18, від 16 вересня 2020 року у справі № 752/9777/17, від 01 вересня 2020 року у справі № 127/565/19, від 31 липня 2020 року у справі № 607/11516/18, від 03 червня 2020 року у справі № 176/625/18, від 26 травня 2020 року у справі № 206/4378/18, від 04 травня 2020 року у справі № 139/69/18, від 17 квітня 2020 рокуу справі № 661/5615/18, від 06 квітня 2020 року у справі № 201/10123/17; від 06 лютого 2020 року у справі № 201/161/18, від 05 лютого 2020 року у справі № 127/23920/18, від 31 січня 2020 року у справі № 726/1991/18, від 29 січня 2020 року у справі № 607/8488/18, від 22 січня 2020 року у справі № 201/13251/17, від 22 січня 2020 року у справі № 352/367/17, від 22 січня 2020 року у справі № 201/6233/17, від 15 січня 2020 рокуу справі № 209/2599/17, від 23 березня 2020 року у справі № 639/8904/14, від 20 лютого 2020 року у справі № 653/2857/17, від 19 червня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 14 липня 2021 року у справі № 761/11601/19, від 16 грудня 2019 року у справі № 211/2171/15, від 16 грудня 2020 року у справах № 658/371/19, № 645/6189/16, від 07 грудня 2020 року у справі № 607/13866/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 127/31897/18, від 26 листопада 2020 року у справі № 133/1360/18, від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19, від 18 листопада 2020 року у справах № 345/582/19, № 750/5622/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 524/10011/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 496/2004/16, від 20 жовтня 2020 року у справі № 569/7238/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 760/6465/18, від 23 вересня 2020 року у справі № 200/18401/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 127/17399/19, від 09 вересня 2020 року у справах № 489/206/18, № 711/6908/18, від 02 вересня 2020 року у справах № 308/2382/17, № 755/18091/18, № 755/18777/18, від 27 серпня 2020 року у справі № 202/2413/17, від 06 серпня 2020 року у справі № 127/28339/15, від 09 липня 2020 року у справі № 199/2585/18, від 08 липня 2020 року у справах № 760/4725/17, № 134/553/19, № 204/7929/17, № 127/27504/17, від 01 липня 2020 року у справах № 372/3492/17, № 718/865/18, № 725/1804/19, від 24 червня 2020 року у справах № 521/17219/17, № 127/15802/15, № 203/101/18, від 22 червня 2020 року у справі № 725/885/16, від 17 червня 2020 року у справах № 718/3537/18, № 175/2485/17, № 204/6702/17, від 12 червня 2020 року у справі № 331/7829/17, від 10 червня 2020 року у справі № 462/1667/17, від 06 квітня 2020 року у справі № 760/7056/18, від 25 березня 2020 року у справі № 125/2510/16, від 19 лютого 2020 року у справі № 758/2524/17, від 05 лютого 2020 року у справах № 127/23920/18, № 759/20387/18, від 15 січня 2020 року у справах № 201/344/18, № 199/4062/17, № 127/16726/17.

Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами того, що, звертаючись до реєстратора, іпотекодержатель на надав доказів отримання іпотекодавцем письмової вимоги та дотримання строку, зазначеного в ньому, а тому перереєстрація права власності відбулася з порушенням норм закону. Крім того, на момент вчинення спірної реєстраційної дії оцінка предмета іпотеки не проводилася та не погоджувалась з власником майна, що є істотною обставиною при проведенні державної реєстрації права власності на предмет іпотеки, та вказує на порушення порядку проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем. Також суди не звернули уваги на те, що укладений кредитний договір для придбання квартири є споживчим кредитом. Разом з цим предмет іпотеки є постійним місцем проживання позивача, а тому на спірні правовідносини поширюється Закон № 1304-VII, і, відповідно, у державного реєстратора були правові підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

03 листопада 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2022року касаційне провадження у цій справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 759/5454/19 (провадження № 14-81цс22).

Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року поновлено касаційне провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи

Суди попередніх інстанцій встановили, що 03 травня 2007 року між ТОВ Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 359-КТ, за умовами якого позичальнику надано кредит у сумі 47 000,00 дол. США, зі сплатою 11 % річних, з цільовим призначенням для придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Цього ж дня між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 359-КТ-КЛІ, за умовами якого банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з кредитним лімітом в розмірі 3 000,00 дол. США, з оплатою процентів за користування кредитними ресурсами у розмірі 16 % річних.

03 травня 2007 року для забезпечення виконання зобов`язання за вказаними договорами між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» і ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір № 359-КТ, за умовами якого в іпотеку банку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .

10 жовтня 2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» і ТОВ «ФК «ІнтаймФінанс» за результатами відкритих електронних торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону від 18 вересня 2019 року № UA-EA-2019-08-02-000101-b, укладений договір про відступлення прав вимоги, зокрема, прав вимоги до боржників за такими договорами: кредитним договором від 03 травня 2007 року № 359-КТ; іпотечним договором від 03 травня 2007 року № 359-КТ; договором поруки від 03 травня 2007 року № 359-КТ.

Таким чином, з 10 жовтня 2019 року ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» є правонаступником усіх майнових прав ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та набуло статусу іпотекодержателя, зокрема за іпотечним договором від 03 травня 2007 року № 359-КТ.

03 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» як новий кредитор (іпотекодержатель) згідно з наявною в кредитній справі інформацією надіслало ОСОБА_1 письмову заяву-вимогу про усунення порушення основного зобов`язання, в якому вказувалась існуюча прострочена заборгованість, зазначалося про необхідність усунення порушення зобов`язання в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги, а також попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття товариством права власності у разі невиконання законних вимог нового кредитора. Зокрема, у зазначеній вимозі іпотекодержатель повідомляв боржника про те, що станом на 31 жовтня 2019 року наявна заборгованість в розмірі 12 979 139,95 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 049 705,95 грн, за відсотками - 890 419,44 грн, комісія - 34 178,40 грн, пеня та штрафи - 11 004 836,16 грн.

Зазначену вимогу ОСОБА_1 отримав 05 грудня 2019 року, що підтверджується відповідними відмітками на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення № 060.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимоги про повернення кредитних коштів у лютому 2020 року ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» звернулось до реєстратора - приватного нотаріуса Доценка А. М. із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, - квартиру АДРЕСА_1 на підставі іпотечного застереження.

За результатами вказаного звернення на підставі статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нотаріус здійснив державну реєстрації права власності на предмет іпотеки за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час переходу права власності передбачала, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, у редакції, яка діяла на момент проведення реєстраційної дії (далі - Порядок № 1127), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

За обставинами цієї справи 29 лютого 2020 року державний реєстратор за заявою ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс» прийняв рішення № 51397569 про проведення державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження факту порушення приватним нотаріусом норм Порядку № 1127 під час реєстрації права власності на іпотечне майно.

Доводи касаційної скарги щодо неотримання боржником вимоги про усунення порушень спростовуються встановленими судами обставинами, а саме, що 05 грудня 2019року ОСОБА_1 отримав заяву-вимогу від 03 грудня 2019 року № 03/12-19-1 про усунення порушення зобов`язань за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, що підтверджується підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 94-96).

Разом з цим 07 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII, який увів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

Звертаючись до суду з цим позовом, а також в апеляційній скарзі, позивач як на одну з підстав для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем посилався на те, що на спірні правовідносини поширюється Закон № 1304-VII, а тому нотаріус не мав права здійснювати реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Інтайм Фінанс».

Суди встановили, що квартира АДРЕСА_2 є предметом договору іпотеки, яким забезпечено виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 03 травня 2007 року № 359-КТ, валютою за яким є долар США.

Підпунктом 1 пункту 1 Закону № 1304-VII в редакції, чинній на час переходу права власності, передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

? таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

? загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Враховуючи характер спірних правовідносин та поширення/непоширення на них Закону № 1304-VII суди мали б встановити, чи використовував ОСОБА_1 станом на момент переходу права власності на спірну квартиру як місце його постійного проживання та чи у цей час у його власності було інше житло.

Водночас суди попередніх інстанції на зазначені доводи позивача уваги не звернули та дійшли передчасного висновку про відмову в задоволенні позову.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У постанові від 11 серпня 2020 року в справі № 520/8982/18 Верховний Суд погодився із позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц, що відсутність оцінки предмету іпотеки на момент переходу права власності свідчить про порушення проведеної державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем, що є підставою для скасування такої реєстрації.

Незважаючи на доводи позивача про відсутність оцінки предмета іпотеки, суди попередніх інстанцій не з`ясували чи була проведена така оцінка, і не навели мотивів щодо обґрунтованості/необґрунтованості цих доводів.

Зазначене має важливе правове значення для правильного вирішення спору в цій справі.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які суди не дослідили, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд взяв до уваги тривалий час розгляду цієї справи, однак з метою дотримання принципівсправедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті 2 ЦПК України) дійшов висновку про передання справи на новий розгляд до апеляційного суду для повного, всебічного та об`єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.

Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог матеріального і процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін з огляду на мотиви скасування судового рішення та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону. При цьому суду слід звернути увагу і на суб`єктний склад учасників цієї справи.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 21 лютого 2022 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко В. М. Коротун
М. Ю. Тітов