ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/821/890/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 705/1046/22 Категорія: 307000000 Піньковський Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.,

секретар: Пойнер В.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Бабанська селищна рада;

особа, яка подала апеляційну скаргу - Уманська окружна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Уманської окружної прокуратури на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Бабанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

В обґрунтування позовної заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 4,5138 га, що розташована на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для ведення особистого селянського господарства. Єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 був її чоловік і рідний дядько позивачки ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину, але юридично не оформив своїх спадкових прав, у зв`язку з раптовою смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті дядька також відкрилася спадщина, у тому числі, на вказану вище земельну ділянку.

Єдиним спадкоємцем після смерті дядька була мати позивачки ОСОБА_4 , яка, у свою чергу, спадщину також прийняла, але юридично своїх спадкових прав не оформила, оскільки не знала про існування вказаної земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла і позивач, як дочка померлої є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 . Інших спадкоємців немає.

У встановлений законом термін та порядок позивач звернулася до Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку було відмовлено, у зв`язку з неможливістю встановити факт, що ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом.

Таким чином виникла ситуація, при якій спадкоємець не може набути право власності на майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.

У зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з позовом та просила суд його задовольнити, та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 4,5138 га, що розташована на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для ведення особистого селянського господарства, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 052127, виданий 12.08.2002.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 4,5138 га, що розташована на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, надану для ведення особистого селянського господарства, державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР № 052127, виданий 12.08.2002.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції вказав, що позивач є єдиним спадкоємцем після смерті її матері ОСОБА_4 . При цьому, позивач спадщину фактично прийняла, а також своєчасно звернулася до нотаріуса із відповідною заявою та отримала свідоцтва, тобто належним чином оформила свої спадкові права на майно, належне спадкодавцю. При цьому, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкову земельну ділянку, розташовану на території Аполянської сільської ради Уманського району, у зв`язку із неналежним її оформленням попереднім спадкоємцем.

При оформленні спадкового майна позивачем по справі було з`ясовано, що мати позивача за життя не оформила право власності на спадкову земельну ділянку, а також те, що і дядько позивача ОСОБА_3 , прийнявши спадщину в тому числі і земельну ділянку після смерті своєї цивільної дружини не оформив належним чином своїх спадкових прав. На цей час позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права на земельну ділянку, у зв`язку з неоформленням попередніми спадкоємцями прав власності на спадкову земельну ділянку. Оскільки, з самого початку, спадщина на земельну ділянку була відкрита у 1994 році, тобто на час дії Цивільного кодексу України 1963 року, дядько позивача, цивільний чоловік власниці земельної ділянки, не був спадкоємцем за законом, оскільки згідно зі ст. 529 ЦК України (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Тобто, у вказаному випадку факт проживання спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловік і жінка, був визнаний після їх смерті, і виникла підстава для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку позивачу.

З урахуванням наданих позивачем доказів та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважав обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання за позивачем права власності на спадкову земельну ділянку. Таке визнання не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб і може бути прийняте, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року, Уманська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що оскільки ОСОБА_2 померла в 1994 році, то до спірних правовідносин у даній справі застосовуються положення ЦК УРСР 1963 року. ОСОБА_3 ні до першої, ні до другої черг спадкоємців померлої не відносився, оскільки спадкування майна за законом після смерті спадкодавця особами, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу ЦК УРСР не передбачалося. Відтак, ОСОБА_3 не був спадкоємцем за законом, не мав права спадкування і не міг прийняти спадщину шляхом управління та володіння спадковим майном, оскільки цим правом наділені лише спадкоємці, а тому, права на спадкове майно позивач не має.

12.07.2023 на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченка Р.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що органи прокуратури можуть представляти лише ті органи місцевого самоврядування, які наділені повноваженнями органів виконавчої влади. Однак, місцеві ради не мають делегованих повноважень у сфері земельних відносин.

У даному випадку представництва прокуратурою інтересів місцевої територіальної громади, а фактично місцевої сільської ради, відсутній інтерес держави як такий, оскільки в результаті задоволення даного позову Держава не одержує жодного конкретного матеріального чи нематеріального блага.

Єдиним аргументом прокурора щодо захисту інтересів держави є те, що земельна ділянка знаходиться на території Аполянської сільської ради Уманського району, однак замовчує той факт, що вказана земельна ділянка відноситься до форми приватного права, а не комунального чи державного, який намагається безпідставно захистити прокурор.

Відтак, адвокат Кравченко Р.М. просив апеляційну скаргу залишити без розгляду та повернути скаржнику.

Заслухавши учасників справи, які з`явилась у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга Уманської окружної прокуратури підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Із матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , матір`ю позивача ОСОБА_5 є ОСОБА_4 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого виконкомом Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис про смерть № 1.

Мати позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , були рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвами про їх народження, відповідно: серії НОМЕР_3 , виданого повторно 16.09.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Уманського районного управління юстиції Черкаської області, та серії НОМЕР_4 , відновленого та виданого 04.02.1960 Уманським районним бюро РАЦС Черкаської області. У вказаних свідоцтвах батьками дітей зазначені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Відповідно до свідоцтва про смерть № НОМЕР_5 , виданого виконкомом Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 15.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 01.06.2020, яке згідно з відміткою вступило в законну силу 02.07.2020, було встановлено факт про те, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав з ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ІНФОРМАЦІЯ_6 по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданого виконкомом Аполянської сільської ради народних депутатів Уманського району Черкаської області, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про смерть № 5.

Відповідно до довідки, виданої Аполянською сільською радою Уманського району Черкаської області 08.09.2018 № 356, ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала і була зареєстрована на день смерті в АДРЕСА_1 . На день її смерті вона проживала разом з чоловіком ОСОБА_3 . Заповіт від імені ОСОБА_2 в Аполянській сільській раді не посвідчувався. Вказана довідка видана на підставі погосподарської книги № 6 за 1991-1995 роки.

Згідно з довідкою, виданої Бабанською селищною радою Уманського району Черкаської області від 15.09.2021 № 366, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 вступив в користування майном, яке було нажите спільно.

Відповідно до довідки, виданої Аполянською сільською радою Уманського району Черкаської області від 23.11.2019 № 394, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 , фактично прийняла спадщину ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою, виданої Аполянською сільською радою Уманського району Черкаської області від 23.11.2019 № 395, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично прийняла спадщину ОСОБА_1 .

Постановою державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори від 03.09.2020, позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,5138 га, розташовану на території Аполянської сільської ради Уманського району Черкаської області, що залишилася після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , після якої фактично прийняв спадщину ОСОБА_3 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якого була сестра ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, у зв`язку з неможливістю встановлення фактів, що ОСОБА_3 , який фактично прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є спадкоємцем за законом, згідно зі ст.ст. 529-532 Цивільного кодексу УРСР (1963 року). Крім того, державним нотаріусом було встановлено, що спадкодавець ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 с. Аполянка Уманського району Черкаської області, де проживала і була зареєстрована по день смерті.

Згідно з матеріалами спадкової справи № 232/2010 єдиним спадкоємцем за заповітом є її дочка ОСОБА_1 , яка подала заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки та 08.11.2010 отримала відповідні свідоцтва.

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 561/2003, яка заведена в Уманській районній державній нотаріальній конторі та у зв`язку з передачею на зберігання, знаходиться в Черкаському обласному державному нотаріальному архіві, єдиним спадкоємцем за законом ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його сестра ОСОБА_4 , яка прийняла спадщину та 19.09.2003 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай).

Згідно з відомостями алфавітних книг та відомостей зі Спадкового реєстру спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилася.

Відповідно до державного акта серії ІІ-ЧР № 052127, виданого 12.08.2002, ОСОБА_2 , на підставі рішення Аполянської сільської ради народних депутатів № 1-10 від 20.06.2002, було передано у приватну власність земельну ділянку площею 4,5138 га, розташовану на території Аполянської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Рішенням Бабанської селищної ради від 03.12.2020 № 2-1/VIII «Про реорганізацію Аполянської сільської ради шляхом приєднання до Бабанської селищної ради» Аполянську сільську раду реорганізовано та приєднано до Бабанської селищної ради, яка є правонаступником майна, прав та обов`язків Аполянської сільської ради.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадкова справа після її смерті, згідно з відомостями зі Спадкового реєстру, не заводилася.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень чинного на даний час Цивільного кодексу України, норми цього Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, відносини спадкування регулюються правилами ЦК (435-15), якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (1540-06) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_2 померла у 1994 році, до спірних правовідносин, у даній справі, застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР, у редакції 1963 року.

Статтею 524 ЦК УРСР визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 527 ЦК УРСР визначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно зі ст. 530 ЦК УРСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Враховуючи обставини справи, ОСОБА_3 ні до першої, ні до другої черг спадкоємців померлої не відносився, оскільки спадкування майна за законом після смерті спадкодавця особами, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу ЦК УРСР не передбачалося, як і не передбачалось положень про інститут спільного проживання чоловіка і жінки Кодексом про шлюб та сім`ю УРСР, який був чинним до 01 січня 2004 року.

Суд першої інстанції, врахувавши при розгляді даної справи рішення Уманського міськрайнного суду Черкаської області від 01.06.2020 у справі № 705/1039/20 щодо факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не звернув уваги на те, що встановлення вказаного факту судом відбулося після їх смерті та за законодавством, яке набрало чинності після 01.01.2004.

Відтак, ОСОБА_3 не був спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , не мав права спадкування і не міг прийняти спадщину шляхом управління та володіння спадковим майном, оскільки цим правом наділені лише спадкоємці.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що Державний акт на право власності на землю серії ІІ-ЧР № 052127 на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 4,5138 га, був виданий 12.08.2002, тобто після смерті ОСОБА_2 , на підставі рішення Аполянської сільської Ради народних депутатів № 1-10 від 20.06.2002.

Відтак, на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_2 спірна земельна ділянка у приватній власності останньої не перебувала, оскільки, як зазначено вище, Державний акт на право власності на землю був виданий лише 12.08.2022. Разом з тим, з матеріалів справи також неможливо встановити площу земельної ділянки, право на отримання у власність якої, за життя, мала ОСОБА_2 , за умови наявності сертифікату на земельну частку.

Таким чином, земельна ділянка площею 4,5138 га, розташована на території Аполянської сільської ради, фактично не входила до спадкового майна ОСОБА_2 .

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави у спірних правовідносинах, колегія суддів зазначає таке.

Оскільки жоден із спадкоємців спадщину у вигляді земельної ділянки площею 4,5138 га, яка розташована на території Аполянської селищної ради, не прийняв, майнові права на вказану земельну ділянку набула територіальна громада.

Визнавши рішенням суду право власності на спірну земельну ділянку за позивачем, фактично створено загрозу майновим інтересам держави в особі органу місцевого самоврядування щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Згідно з ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження, серед іншого, ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

З матеріалів справи вбачається, що з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави шляхом апеляційного оскарження рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.2022, прокурором 06.04.2023 інформовано Бабанську селищну раду про можливу незаконність рішення Уманського міськрайонного суду області та необхідність вирішення питання його оскарження в апеляційному порядку (а.с. 70-72).

Згідно з відповіддю селищної ради від 14.04.2023, остання повідомила про відсутність наміру оскарження рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.2022 у справі № 705/1046/22 (а.с. 73).

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурором листом від 01.05.2023 повідомлено Бабанську селищну раду про здійснення представництва інтересів у суді шляхом внесення даної апеляційної скарги (а.с. 74-76).

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що Уманською окружною прокуратурою в апеляційній скарзі було обґрунтовано підстави для представництва прокурором інтересів держави в даній справі. Доводи адвоката Кравченка Р.М., викладені у відзиві на апеляційну скаргу, щодо неможливості подачі органом прокуратури в інтересах Бабанської селищної ради апеляційної скарги та відсутності доказів на обґрунтування підстав представництва, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, 2, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.

У зв`язку із скасуванням рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволені, та постановленням нового про відмову в задоволенні позову, з позивачки ОСОБА_1 на користь Уманської окружної прокуратури підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, які скаржник поніс за подачу апеляційної скарги в розмірі 1488,60 грн.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Уманської окружної прокуратури задовольнити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бабанської селищної ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Уманської окружної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору, понесені при поданні апеляційної скарги в сумі 1488,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 серпня 2023 року.

Судді: Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова