Суддя Шевченко С. В.
Справа № 639/4238/22
Провадження № 2/644/201/23
Представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не зявилися в судове засідання без поважних причин.
На момент розгляду справи суду не було надано відповідачами жодних відомостей щодо зміни їх місця проживання/перебування.
Враховуючи, що відмітка про відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання проставлена у поштовому повідомленні 29 червня 2023 року, суд вважає, що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вони були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Також відповідачі повідомлялися оголошенням на сайті «Судова влада України».
Відповідачі з запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження, чи з відзивом на позов до суду не зверталися, заяв, клопотань та заперечень суду не надходило.
Відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачами відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідачі не використали наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні та не зявилися у судове засідання без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи у їхню відсутності до суду не надходило. Відповідачами не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача.
За таких обставин, з письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Приймаючи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідачі обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надали, на підставі ч. 1 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідачів.
Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, доходить наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності належить по частині нежитлового приміщення у будинку АДРЕСА_2 .
У порушення ст. 24 ЗУ «Про теплопостачання» жодним з відповідачів не було укладено договір на постачання теплової енергії, але останні отримували теплову енергію, яку позивач подає у централізовану систему опалення житлового будинку, де розташоване нежитлове приміщення, яке належить відповідачам.
Відповідно до рішення Харківського міськвиконкому від 23.12.1998 року №1407 «Про призначення виконавців послуг у житловому фонді», зі змінами внесеними рішенням №946 від 30.09.2001 року, КП «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг по централізованому теплопостачанню і підігріву гарячої води в житловому фонді м. Харкова.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно зі ст. 1212, 1213 ЦК України особа, що набула майно без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому це майно, а у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодувати його вартість. Теплова енергія є товарною продукцією, що призначена для купівлі продажу (ЗУ «Про теплопостачання»).
Факт споживання відповідачами теплової енергії на потреби опалення приміщення підтверджується актами про підключення та відключення опалення № 176/4968 від 18.10.2017 року, № 176/6413 від 22.10.2018 року, № 176/7554 від 22.10.2019 року, № 176/8949 від 27.10.2020 року, № 176/8565 від 15.10.2021 року, № 176/5592 від 10.04.2018 року, № 176/6723 від 10.04.2019 року, № 176/8575 від 08.04.2020 року, № 170/9529 від 12.04.2021 року, складеними представниками позивача та балансоутримувачем житлового будинку, в якому знаходиться нежитлове приміщення відповідачів.
Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Відповідно до положень ст. 525 ЦК України однобічна відмова від виконання прийнятих зобов`язань не допускаються.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з несвоєчасною сплатою наданих послуг позивач також просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 інфляційні витрати в сумі 3750 грн. 13 коп. та 3% річних в сумі 1552 грн. 86 коп., а з відповідачки ОСОБА_2 інфляційні витрати в сумі 1103 грн. 63 коп. та 3% річних в сумі 328 грн. 56 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідачами розрахунок заборгованості не спростований, належних та допустимих доказів, які б спростовували посилання позивача про надання ним послуг, наявності заборгованості та її розміру суду не надано. На час розгляду справи судом, відповідачами не надано жодних даних, які б свідчили про погашення заборгованості у добровільному порядку.
Оскільки відповідачі в односторонньому порядку припинили виконувати взяті на себе зобов`язання, не погашають заборгованість добровільно, підприємство має право на стягнення вартості наданих відповідачам послуг.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. На підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Такі заяви до суду не були надані.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що встановлені вище обставини свідчать про порушення відповідачами прав позивача на належне виконання боржниками своїх зобов`язань та вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат суд вирішує в порядку ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідачів в дольовому співвідношенні на користь позивача витрати зі сплати судового збору, які підтверджені відповідним платіжним дорученням.
Керуючись ст. ст.141, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов - задовольнити.
Стягнути в дольовому співвідношенні з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» витрати зі сплати судового збору в розмірі по 1240 грн. 50 коп. з кожного.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя С.В. Шевченко