ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7282/23 Справа № 214/7231/22 Суддя у 1-й інстанції - Малаховська І.Б. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 214/7231/22 за позовною заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, третя особа Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування усиновлення,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року,

встановив:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Ніколенко М.Є., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, третя особа Саксаганський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про скасування усиновлення.

Позов обґрунтований тим, що 16 серпня 2007 року ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) зареєструвала шлюб зі ОСОБА_5 . Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». Від вказаного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_7 , біологічним батьком якого є ОСОБА_5 .

07 липня 2010 року за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано, після розірвання шлюбу дружина змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

20 грудня 2010 року ОСОБА_8 звернулась з позовною заявою до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_7 . Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 20.05.2011 року по справі № 2-160/11 (суддя Попов В.В.) позовні вимоги ОСОБА_8 про стягнення аліментів зі ОСОБА_5 на утримання дитини задоволено.

01 жовтня 2011 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_1 та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_9 ». Від вказаного шлюбу спільних дітей не мають.

Зазначає, що він ( ОСОБА_10 ) на відміну від колишнього чоловіка та біологічного батька ОСОБА_7 , мав постійну роботу, стабільний дохід, позитивно характеризувався з місця проживання та роботи, до кримінальної відповідальності не притягався, засудженим не значиться та в розшуку не перебуває, тому став надійною фінансовою підтримкою для своєї дружини та її малолітнього сина, так як її дуже кохав та бажав створити міцну родину та забезпечити чужій дитині гідне майбутнє.

З моменту укладення шлюбу та протягом трьох років ОСОБА_2 постійно проводила бесіди зі своїм чоловіком з приводу усиновлення її дитини та наполягала на тому, щоб ОСОБА_1 усиновив її дитину ОСОБА_7 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 03 лютого 2014 року ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2014 року по справі № 214/3417/14-ц (2-о/214/97/14) встановлено факт усиновлення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та змінено усиновленому ОСОБА_7 прізвище на « ОСОБА_9 » та по-батькові на « ОСОБА_11 ». Батьком дитини вказано громадянина України ОСОБА_1 .

19 серпня 2014 року Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області видано повторно свідоцтво про народження дитини, в якому, з урахуванням змін в актовому записі про народження дитини за рішенням суду, вказано, що ОСОБА_12 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Після набрання рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 22 липня 2014 року по справі № 214/3417/14-ц (2-о/214/97/14) законної сили, ОСОБА_2 почала постійно сваритись зі ОСОБА_13 , виганяла його з квартири, з невідомих причин втратила інтерес до їх сімейного життя, шлюбні відносини між ними фактично були припинені. З того часу ОСОБА_2 заборонила ОСОБА_1 приймати участь у вихованні ОСОБА_14 , забезпечувати сімейне виховання дитини, що фактично суперечить інтересам самої дитини, а лише вимагала грошових коштів на її утримання.

Стосунки, які склалися в подальшому між усиновлювачем та дитиною з перших днів після її усиновлення можна назвати незалежними від волі усиновлювача, адже ці стосунки не на всі 100% визначалися, будувалися, корегувалися, планувалися, заявлялися, приймалися з волі позивача, впродовж проживання дитини в родині. ОСОБА_2 , робила все можливе, щоб завадити позивачу виховувати усиновлену дитину та приймати активну участь в її житті.

Судовим наказом Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 02 лютого 2018 року по справі № 214/7580/17 за заявою відповідача стягнуті аліменти з позивача аліментів на утримання усиновленого ОСОБА_7 , після чого, рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2018 року по справі №214/5070/18 було змінено розмір аліментів, стягнутих за судовим наказом, виданим 02 лютого 2018 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, визначивши їх в твердій грошовій сумі 2 000 гривень.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 01 жовтня 2018 року по справі №214/5067/18 (2/214/2540/18) шлюб, укладений 01 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований за № 456 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стан Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області ум. Кривому розі, розірвано.

Вважає, що ОСОБА_2 , переслідуючи свої корисні мотиви, фактично змусила його усиновити чужу дитину та після чого перестала з позивачем спільно проживати, вести спільне господарство, а шлюб існував лише формально. Відповідач позбавила ОСОБА_1 можливості приймати участь у вихованні усиновленого сина, зв`язку з ним не підтримують, попри його постійні спроби налагодити спілкування. Це усиновлення перестало забезпечувати сімейне виховання та суперечить інтересам дитини.

Наразі у нього нова сім`я, в якій він має малолітню доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зв`язку з викладеним, уточнивши позовні вимоги (а.с. 40-49), просив скасувати усиновлення ОСОБА_1 малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ) після усиновлення ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), оголошене рішенням Саксаганського районного суду міста Кривогу Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2014 року по справі № 214/3417/14-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Служба у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради м. Кривогу Рогу про усиновлення малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни до актового запису № 67, складеного 21 січня 2009 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відновивши попередні відомості та змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_6 », в графі «По батькові» з « ОСОБА_11 » на первинний актовий запис « ОСОБА_17 », в графі «Батько» з « ОСОБА_1 » змінити на первинний актовий запис « ОСОБА_5 », без змін залишивши дату та місце народження, відомості про матір.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв адвокат Ніколенко М.Є., залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ніколенко М.Є., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не враховано, що стосунки, які склалися між усиновлювачем та дитиною з перших днів після її усиновлення можна назвати незалежними від волі усиновлювача, впродовж короткого часу, протягом проживання дитини в родині, позивач зробив все можливе, щоб дитина мала все необхідне для фізичного та духовного розвитку, однак обставини, які не залежать від волі позивача, унеможливлюють подальше проживання дитини разом з ним, так як за участі матері дитини ОСОБА_2 склалось несприятливе для гармонійного розвитку особистості дитини становище. Також посилається, що оскільки сторони розлучилися, спільне проживання позивача з усиновленою дитинною є неможливим. Крім цього, до моменту звернення з позовною заявою, ОСОБА_2 категорично не дозволяє не тільки бачитися з усиновленою дитиною, проводити з нею час, приймати участь у її вихованні, а навіть не дозволяє позивачу спілкуватися з дитиною по телефону. Вважає, що існують всі законні підстави для задоволення позову.

Також зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що за приписами п. 3 ч. 1 ст. 238 СК України, усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача стосунки, які роблять неможливим їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків і дана норма є підставою позовної заяви. Вважає, що ним доведено, що стосунки, які формувалися між ним та дитиною на всі 100% визначалися, будувалися, корегувалися, планувалися, приймалися з волі позивача, впродовж проживання дитини в родині. ОСОБА_2 робила все можливе, щоб завадити позивачу виховувати усиновлену дитину та приймати активну участь в її житті.

Стосовно допиту свідків зазначає, що судом першої інстанції проігноровано, що дитина давала свої пояснення під диктовку ОСОБА_2 , що беззаперечно, на думку скаржника, підтверджує необ`єктивність та упередженість суду до позивача та зайвий раз підтверджує намагання ОСОБА_2 за допомогою ОСОБА_7 ввести суд в оману неправдивими поясненнями задля своїх корисливих мотивів.

Посилається, що відповідачі по справі не скористалися встановленим процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву з чіткою аргументацією своєї правової позиції, не надали належних письмових доказів, які б підтверджували необґрунтованість позовної заяви, та в порушення ст. 12, 81 ЦПК України не довели обставин, які мають значення для справи і на які вони посилалися як на підставу своїх заперечень. Вважає, що суд прийняв рішення на підставі лише пояснень ОСОБА_7 , які він завчив за проханням ОСОБА_2 , що взагалі ставить під сумнів законність і обґрунтованість даного судового рішення.

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначає, що копія оскаржуваного рішення суду не була відправлена на адресу позивача в порушення ч. 5 ст. 272 ЦПК України і дана обставина підтверджує упереджене та не об`єктивне ставлення суду ОСОБА_1 під час прийняття рішення по справі. Судом не було приділено достатньої уваги позиції позивача стосовно наявності зазначених ним обставин і навіть проголошення рішення суду відбулося без участі позивача та його представника з невідомих причин.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його адвокат Ніколенко М.Є. доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання апеляційного суду не з`явились, повідомлялися про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ніколенко М.Є., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно копії свідоцтва про народження (повторного) ОСОБА_16 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . ( а.с. 14)

Відповідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2014 року заяву ОСОБА_1 про усиновлення ОСОБА_7 задоволено. ( а.с. 19)

Згідно копії виконавчого листа від 27 вересня 2018 року зі ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень. ( а.с. 23)

Відповідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01 жовтня 2018 року шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. ( а.с. 24)

Згідно свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 09 березня 2022 року одружився з ОСОБА_18 , актовий запис № 172. (а.с. 16)

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 зазначав, що між ним і дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливими їхнє спілкування, проживання і виконання ним, як усиновлювачем, своїх батьківських обов`язків. На підставі викладеного просив скасувати усиновлення дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та усиновлений ОСОБА_16 , 2008 року народження, в присутності законного представника матері ОСОБА_2 та представника органу опіки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належними, допустимими та достовірними доказами не доведено того, що між ним, як усиновлювачем і усиновленою дитиною склалися, незалежно від його волі, стосунки, які роблять неможливим їх спільне проживання і виконання ним як усиновлювачем своїх батьківських обов`язків. Встановлені по справі обставини вказують на те, що поведінка позивача також вплинула на його стосунки з сином. Матеріали справи не містять доказів вжиття усиновлювачем всіх можливих способів для налагодження із усиновленою дитиною спільної мови, повернення батьківського авторитету та збереження сімейних стосунків. Врахувавши викладене, беручи до уваги думку усиновленої дитини, встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що у даному випадку скасування усиновлення буде порушувати права дитини та не відповідатиме його інтересам.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до статей 32, 51 Конституції України, статті 5 СК України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство.

Згідно статті 207 СК України усиновленням є прийняття усиновлювачем у свою сім`ю особи на правах дочки чи сина, що здійснене на підставі рішення суду, крім випадку, передбаченого статтею 282 цього Кодексу. Усиновлення дитини провадиться у її найвищих інтересах для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя.

В контексті положень про усиновлення та батьківство усиновитель робить свідомий та виважений вибір набути прав батька (матері) стосовно дитини, яка не є його кровною, та приймає на себе кореспондуючий цьому обов`язок стати рідною людиною цій дитині, вживати всіх можливих заходів та дій в інтересах дитини, займатися її вихованням та розвитком таким чином і в такому обсязі, які в мінімальному значенні закріплені у законодавстві та визначаються загальними уявленнями про батьківство. При цьому зовнішньо також має прослідковуватися те, що дитина відчуває, що вона перебуває в такому оточенні, яке забезпечить їй у необхідному випадку допомогу, зокрема, і на її прохання у звичайних побутових обставинах.

Завдання інституту усиновлення полягає у формуванні стабільних та гармонійних умов життя усиновленої дитини, тому стабільними, незмінними повинні бути насамперед самі відносини, які виникли внаслідок факту усиновлення. Припинення таких відносин може тяжко травмувати дитину та істотно відобразитися на її інтересах. З метою недопущення порушення інтересів дитини частиною першою статті 238 СК України визначено виключний перелік підстав, за наявності яких суд може скасувати усиновлення.

Відповідно до частини 1 статті 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 14 Європейської конвенції про усиновлення дітей (переглянута) від 27 листопада 2008 року, ратифікованої Верховною Радою України 15 лютого 2011 року, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним лише за рішенням компетентного органу. Найвищі інтереси дитини завжди мають перевагу. Усиновлення може бути скасовано до досягнення дитиною повноліття лише на підставі серйозних обставин, передбачених законом.

Отже, усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років.

Основною причиною скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам усиновленої дитини, незабезпечення їй сімейного виховання. Цим поняттям охоплюються усі аспекти правовідношення із усиновлення, як винного, так і невинного характеру зі сторони усиновлювача. До таких обставин, зокрема, слід віднести відсутність взаємної злагоди між усиновлювачем та усиновленим в силу особистих якостей усиновлювача та (або) усиновленого, в результаті чого усиновлювач не користується авторитетом у дитини або дитина не відчуває себе членом сім`ї усиновлювача та інші обставини, що негативно впливають на емоційний стан дитини.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2022 року у справі № 343/1092/20 (провадження № 61-7355св21).

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

В суді першої інстанції представник органу опіки та піклування служби у справах дітей виконкому Саксаганської районної у місті ради з метою захисту прав та інтересів дитини, заперечував щодо задоволення вимог ОСОБА_1 про скасування усиновлення, про що надавала відповідну заяву. (а.с. 60)

У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач підставою для скасування усиновлення зазначив те, що між ним та його колишньою дружиною, відповідачкою по справі, припинені шлюбні відносини. Вони не спілкуються та не проживають разом. Наразі в нього є нова сім`я і він виховує власну малолітню дитину. Вказував, що ОСОБА_2 чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином що негативно впливає на їх відносини як батька і сина. Окрім того, зазначає, що стосунки між ним та усиновленою дитиною склались не залежно від його волі, що робить неможливим повноцінно виконувати ним батьківські обов`язки

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо того, що наведені позивачем обставини не свідчать про те, що погіршення стосунків між ним та дитиною сталося поза його волею, встановлені по справі обставини вказують на те, що поведінка позивача також вплинула на його стосунки з сином. Матеріали справи не містять і на розгляд апеляційного суду не надано відповідних доказів про вжиття позивачем можливих способів для налагодження із усиновленою дитиною спільної мови, повернення батьківського авторитету та збереження сімейних стосунків. Тому не можна стверджувати, що вказані обставини виникли поза волею позивача.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом не прийняті до уваги численні спроби позивача встановити нормальні відносини з дитиною, приймати участь в його вихованні закінчувалися невдало через корисливі мотиви ОСОБА_2 , колегія суддів не приймає, оскільки вказане не доводить існування саме між позивачем та дитиною стосунків, які роблять неможливими виконання позивачем своїх батьківських обов`язків.

Необхідно звернути увагу, що ключовим питанням при вирішенні справ про скасування усиновлення є невідповідність усиновлення інтересам дитини. Позивач не наводить таких підстав, обмежується виключно порушенням власних прав. Не можна погодитись з доводами апеляційної скарги про відсутність порушення прав дитини у разі скасування усиновлення, оскільки вказане саме по собі завдає моральних страждань дитини, що є особливо небезпечним для дитини підліткового віку.

Та обставина, що внаслідок дій відповідачки ОСОБА_2 склалося несприятливе для гармонійного розвитку особистості дитини становище, сторони розлучилися, спільне проживання позивача з усиновленою дитиною, також не є достатньою підставою для скасування усиновлення. У відносинах між батьком і дитиною основна роль у їх побудові покладається саме на батька, так як він вже має певний життєвий досвід, в тому числі, і щодо врегулювання конфліктів. Взявши на себе батьківські обов`язки позивач має нести тягар щодо їх виконання, і ухилення від цього не допускається.

Крім цього, матеріали справи не містять доказів на підтвердження доводів позивача щодо наявності перешкод з боку відповідачки у спілкуванні з дитиною, з приводу яких позивач ОСОБА_1 з метою усунення перешкод у спілкуванні з дитиною звертався би до відповідних органів.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 238 СК України, для скасування усиновлення, а розірвання шлюбу між сторонами саме по собі не є підставою для скасування усиновлення дитини. Доказів, які б підтверджували, що між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливим виконання усиновлювачем своїх батьківських обов`язків, позивачем суду не надано, що є його процесуальним обов`язком. Не містять таких доказів і матеріали апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ніколенко Максим Євгенович, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий О.І. Корчиста