Справа № 133/335/18
Провадження № 22-ц/801/1452/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Пєтухова Н. О.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 рокуСправа № 133/335/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С. Г. (суддя - доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Ковальчука О. В.,

з участю секретаря судового засідання: Луцишина О. П.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи ОСОБА_2 , Вінницький відділ ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Хмельницький

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2023 року, постановлену під головуванням судді Пєтухововї Н. О., за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та повернення коштів, -

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та повернення коштів. Заяву мотивував тим, що 20.04.2018 по справі №133/335/18 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області було ухвалено рішення про стягнення з нього на користь дружини ОСОБА_2 аліментів на її утримання у розмірі 1500 грн. до досягнення дитиною трьохрічного віку. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист. 20.06.2018 Вінницьким районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області на підставі виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 56635278. Заявник зазначає, що до 01.07.2019 він перераховував кошти на рахунок виконавчої служби, але виконавча служба розподіляла кошти по одному виконавчому провадженню (аліменти на дитину), а не по двох, як того вимагав закон. З 01.07.2019 його фінансовий стан погіршився, він став безробітним, проходив лікування. Допомога по безробіттю, як зазначає заявник, була його єдиним джерелом доходів. Він не був злісним неплатником, але життєві обставини так склались, що він не мав змоги надавати допомогу дружині. Тоді як в своєму рішенні від 20.04.2018 Козятинський міськрайонний суд посилався на ст. 75 СК України в тій частині, що аліменти сплачуються на утримання дружини, якщо другий з подружжя має змогу таку допомогу надавати. Заявник стверджує, що виконавчий лист у справі обмежений в терміні, тобто до виповнення дитині трьох років, а саме - до 02 жовтня 2020 року, однак виконавча служба не закрила виконавче провадження і продовжує стягнення аліментів за даним виконавчим листом. За період з 03.10.2020 по 31.01.2023 з його зарплати на утримання ОСОБА_2 було стягнуто 21312,35 грн, а також проводились стягнення в лютому, березні 2023 року. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий лист, виданий Козятинським міськрайонним судом Вінницької області по справі № 133/335/18 від 30.05.2018 таким, що не підлягає виконанню; повернути кошти, які були сплачені на користь ОСОБА_2 , починаючи з 03.02.2020 по 31.01.2023 в сумі 21312,35 грн., а також кошти сплачені за лютий, березень 2023 року.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, стягувач ОСОБА_2 , сторона без самостійних вимог Вінницький відділ ДВС у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення його заяви у повному обсязі. Зазначає, що суд помилково взяв до уваги розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, неправильно застосував положення Сімейного кодексу України та не врахував, що право дружини на утримання аліментів при досягненні дитиною трьох річного віку припинилось 02.10.2020, оскільки дитині виповнилось три роки, тому дружина не має права на отримання аліментів.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що довідки про сплату аліментів на утримання ОСОБА_2 підтверджують, що обов`язок ОСОБА_1 по сплаті таких аліментів не виконаний у повному обсязі, існуюча заборгованість не погашена. Тобто, на час звернення до суду з цією заявою рішення суду ще не виконано. При цьому обов`язок боржника по сплаті аліментів існує.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні.

Так судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 20 квітня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1500 грн щомісячно, на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 15 лютого 2018 року.

Відповідно до постанови про відкриття провадження, на підставі заяви стягувача про примусове виконання 20.06.2018 було відкрито виконавче провадження №56635278 за виконавчим листом №133/335/18, виданим 30.05.2018 Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1500 грн щомісячно на її утримання до досягнення дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 , починаючи з 15.02.2018 .

Із довідки Вінницького міського центру зайнятості 7/5 від 02.01.2020 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як безробітний з 01 липня 2019 року.

Згідно довідки Вінницького міського центру зайнятості дохід ОСОБА_1 за період з 01 липня 2019 р. по 30 вересня 2019 р. складає 1692 грн. 25 коп.

Як вбачається з довідки Вінницького відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області від 02.02.2023, ОСОБА_1 у період 03.10.2020 по 31.01.2023, згідно виконавчого листа № 133/335/18, сплачено на користь ОСОБА_2 21312,35 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів складеного ДВС за період з 15.02.2018 по 30.06.2020, ОСОБА_1 має заборгованість перед ОСОБА_2 з аліментів на її утримання у розмірі 57389,95 грн (а.с. 26,27, т.2).

Згідно з частинами першою, другою статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22.

Враховуючи, що ОСОБА_1 , має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дружини до досягненню дитиною трирічного віку, правові підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню та повернення коштів відсутні.

Отже, встановивши, що ОСОБА_1 не надав належні та допустимі докази на підтвердження наявності підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, (відсутність боргу зі сплати аліментів), що відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України було його процесуальним обов`язком, з урахуванням наявності рішення невиконаного судового рішення про стягнення аліментів, яке набрало законної сили та підлягає примусовому виконанню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.

Доводи апеляційної скарги про скрутне матеріальне становище боржника, отримання допомоги по безробіттю, тощо правого значення не мають, оскільки не є правовими підставами для звільнення ОСОБА_4 від сплати аліментів. Відтак, такі доводи не спростовують висновків про відсутність передбачених законом підстав для задоволення його заяви.

Ті аргументи апеляційної скарги, що з ОСОБА_1 безпідставно стягуються аліменти після досягнення дитиною трьох років також є безпідставними, оскільки аліменти на утримання дружини після досягнення дитиною трьох річного віку ОСОБА_1 не нараховуються, а на даний час стягується борг за минулий період.

Повторне викладення заявником в апеляційній скарзі обставин, на які він посилалася в заяві, не становить передбачені законом підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції та відхиляється апеляційним судом.

Наведення в апеляційній скарзі змісту норм матеріального права, без конкретизації, яким чином, на думку заявника, судом першої інстанції було неправильно застосовано або не застосовано ці норми, є необґрунтованими доводами, які не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за заявником.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 31 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Т. О. Денишенко

О. В. Ковальчук