Справа № 216/3972/22
Провадження № 6/216/49/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2023 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

представника скаржниці Мироненка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії головних державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича та ОСОБА_3 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2023 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державних виконавців.

Скарга мотивована тим, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.11.2022 стягнено з російської федерації на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок незаконної збройної агресії російської федерації проти України в розмірі 24 583 718,34 грн, моральну шкоду в розмірі 1 259 300 грн, всього 25 843 018,34 грн. Виконавчий лист було видано 14.12.2022, після чого 23.01.2023 постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Берегових В.С. було відкрито виконавче провадження № 70729745.

18.03.2023 ОСОБА_1 в поштовому ящику виявила лист, датований Укрпоштою 22.02.2023, в якому знаходилась постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Назаровця А.Т. від 17.02.2023 про приєднання виконавчого провадження № 70729745 до зведеного виконавчого провадження № 59036926, яке веде цей же відділ. Головним державним виконавцем порушено строк надсилання копії постанови у виконавчому провадженні визначений ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, скаржниця вважає, що передання документів одного виконавчого провадження № 70729745 від головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Берегових В.С. до іншого державного виконавця цього Відділу Назаровця А.Т. було здійснено всупереч порядку, встановленого у п. 5 Розділу 5 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом МЮУ від 02.04.2012 за № 512/5 але, який немає жодного відношення стосовно приєднання іншого виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, відкритого невідомо коли і ким. Тобто, головний державний виконавець Берегових В.С. незаконно здійснив передачу документів ВП №70729745, відкритого 23.01.2023 на підставі заяви ОСОБА_1 від 20.12.2022, а головний державний виконавець Назаровець А.Т. неправомірно 17.02.2023 приєднав ВП № 70739745 до зведеного ВП № 59036926.

Посилаючись на вищевикладені обставини, скаржниця просила суд визнати неправомірними та незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Берегових В.С. стосовно передачі документів ВП № 70739745 державному виконавцю цього ж Відділу примусового виконання рішень Назаровцю А.Т. всупереч повноважень, встановлених у Законі України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірними та незаконними дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ Назаровця А.Т. стосовно прийняття від головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Берегових В.С. документів ВП № 70729745 та приєднання 17.02.2023 ВП № 70729745 до зведеного ВП № 59036926 поза межами власних повноважень, встановлених Законом України «Про виконавче провадження»; скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Назаровця А.Т. від 17.02.2023 про приєднання ВП № 70729745 до зведеного ВП № 59036926.

Скаржниця у судове засідання не з`явилася, її представник ОСОБА_2 скаргу підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Головні державні виконавці відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С., Назаровець А.Т. в судове засідання не з`явилися, про час, день та місце слухання справи повідомлялися належним чином.

Вивчивши матеріали скарги, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суд, дослідивши матеріали скарги встановив, що постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С. від 23.01.2023, відкрито виконавче провадження № 70729745, з примусового виконання виконавчого листа № 216/3972/22 виданого 14.12.2022 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з російської федерації на користь ОСОБА_1 майнової шкоди в розмірі 24 583 718,34 грн, та моральної шкоди в розмірі 1 259 300 грн, а всього 25 843 018,34 грн.

Дорученням заступника директора Департаменту начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту держаної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадима І.С. від 23.01.2023, доручено: передати в 2-денний термін головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцю А.Т. виконавчі провадження № 70729745 та № 70701507, що перебувають в провадженні головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових В.С.; головному державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровцю А.Т. прийняти для подальшого виконання виконавчі провадження № 70729745 та № 70701507.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т. від 17.02.2023 приєднано виконавче провадження № 70729745 з примусового виконання виконавчого листа № 216/3972/22 від 14.12.2022, до зведеного виконавчого провадження № 59036926, яке веде ВПВР ДДВС МЮУ.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України cуд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частинами 1, 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документу, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Статтею 30 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, виходячи із дослідженого, судом не встановлено бездіяльності головних державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Назаровця А.Т., та ОСОБА_4 в ході примусового виконання виконавчого листа № 216/3972/22 від 14.12.2022 у виконавчому провадженні № 70729745, щодо приєднання вказаного виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження, яке знаходиться на виконанні ВПВР ДДВС МЮУ, з виконання виконавчих листів про стягнення заборгованості із російської федерації.

За встановлених обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-260, 447-451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на дії головних державних виконавців відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Берегових Владислава Сергійовича та ОСОБА_3 в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 28 серпня 2023 року.

Суддя Ю.В.Онопченко