Провадження №2/523/4998/23
У Х В А Л А

"21" серпня 2023 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Мурманова І.М., розглянувши позовну заяву та додані до неї документи Одеської міської ради (, м. Одеса, Думська площа, буд.1, електронна адреса: ) до ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, стягнення безпідставно набутих грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування рішення про державну реєстрацію, витребування майна з незаконного володіння, стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , після смерті якої до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Писаренка Є.С., із заявою про прийняття спадщини звернулась відповідач у справі ОСОБА_1 . Приватним нотаріусом було заведено спадкову справу, та разом з цим, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю рішення про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Ухвалами Суворовського районного суду м. Одеси заяви ОСОБА_1 про встановлення факту були повернуті заявнику з різних підстав. В подальшому, ОСОБА_1 , звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з заявою про встановлення факту. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26.10.2022 року (справа № 495/7963/22) заяву ОСОБА_1 задоволено. Не погодившись з рішенням суду Одеська міська рада, звернулась Одеського апеляційного суду з апеляційною скаргою. Таким чином, наразі існує спір про право власності на вищевказане нерухоме майно, оскільки Одеська міська рада вважає це майно відумерлою спадщиною.

На підставі викладеного представник позивача просить: визнати спадщину відумерлою, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, скасувати рішення про державну реєстрацію, витребувати майно з незаконного володіння, стягнути безпідставно набуті грошові кошти.

Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 21 серпня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Одночасно з вказаним позовом представник позивача В.Сірак подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 07.04.2023 року зареєстрованого в реєстрі за № 847; та шляхом заборони органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та їх обтяжень, внесення записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 07.04.2023 року.

В обґрунтування доводів заяви представник позивача зазначив, що існують об`єктивні підстави та побоювання що до закінчення розгляду даної справи та ухвалення судового рішення, спірне нерухоме майно може бути відчужене відповідачем на користь третіх осіб, що у свою чергу ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Подана позивачем заява про забезпечення позову відповідає приписам та вимогам встановленим ст. 151 ЦПК України, таким чином вона підлягає невідкладному розгляду.

Дослідивши вказану заяву про забезпечення позову та додані до неї документи суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності квартира АДРЕСА_2 , 07.04.2023 року зареєстрована за ОСОБА_1 , підстава: свідоцтво про право на спадщину, розмір частки 1/1, форма власності: приватна.

Позовна заява та заява про забезпечення позову обґрунтовані тим, що відповідач у справі не мала права на спадкування після смерті ОСОБА_2 , а відтак, отримані нею документи щодо спадкування є незаконними, наявність права власності відповідача на спірне майно оспорюється.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб - п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України

В силу вимог ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Суд зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і рівності перед законом, оскільки мета забезпечення позову це тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу.

У відповідності до ч.1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З наданих до суду документів, вбачається, що позивач є юридичною особою, в матеріалах справа відсутні документи на підтвердження того, що фінансовий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду про визнання спадщини відумерлою, витребування майна з чужого незаконного володіння, у зв`язку з чим, судом вказане питання одночасно з вирішенням питання щодо забезпечення позову не вирішується.

Вивчивши матеріали справи на предмет доцільності задоволення заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що вимоги про забезпечення позову є обґрунтованими, законними та співрозмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки спір між сторонами виник з приводу вказаного нерухомого майна, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його ухвалення на користь позивача, оскільки спірний об`єкт нерухомості до розгляду спору по суті може бути відчужений на користь третіх осіб, а відтак й порушить права позивача на судовий захист та останньому для відновлення прав необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а забезпечення позову навпаки виступають запорукою виконання можливого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 8, 149, 151, 153, 353 ЦПК України, ст.ст. 1, 4, 6 Закону України «Про судовий збір», суддя,

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Одеської міської ради Сірак В.В. про забезпечення позову - задовольнити.

- Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 07.04.2023 року зареєстрованого в реєстрі за № 847;

- Заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, у тому числі нотаріусам, приймати рішення та вчиняти дії, пов`язані з державною реєстрацією прав та їх обтяжень, внесення записів та змін до них у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо квартири АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 07.04.2023 року

Копію ухвали для виконання направити до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Оскарження ухвали не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

Суддя: