Справа № 529/805/23
Провадження № 2/529/414/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Петренко Л.Є.

з участю секретаря - Федотченка С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обгрунтування позову вказує, що відповідач на підставі заяви-анкети без номера від 30.11.2005 отримав у позивача кредит кредит в розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає терміну дії картки. При підписанні заяви відповідач підтвердила свою згоду, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» «Тарифами», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, тобто була обізнаною з умовами кредитування.

Зазначає, що ОСОБА_1 не виконує своїх договірних зобов`язань, внаслідок чого виникла заборгованість, яка станом на 13.02.2023 має загальну суму 67 271 грн. 89 коп., та складається з: заборгованості за тілом кредиту 5 495 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками 61 776 грн. 53 коп..

12.05.2023 суддею Диканського районного суду Полтавської області постановлено ухвалу про відкриття провадження, якою окрім іншого визначено розглядати справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін, виходячи з положень ч. 3 ст. 274 ЦПК України.

Відповідач ОСОБА_1 в порядку ст. 198 ЦПК України подав відзив на позов у якому загалом зазначив, про те, що позовні вимоги позивача не визнає. Відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що остання операція, яка ним вчинена по картці датується 16.06.2007, саме внесенням ним коштів на картку в сумі 3 548 грн. 38 коп., в рахунок сплати заборгованості за кредитним договором. Разом з тим, платіж від 02.07.2020, який вказано, як автоматичнее погашення простроченої заборгованості, ввважає неможливим розцінювати такий як перериванням строків позовної давності, оскільки він такого плаежу не вчиняв, а розцінює це як штучне створення доказу.

Також відповідач ОСОБА_1 вказав, що відсутні докази щодо його ознайомлення з «Умовами та Правилами надання банківських послуг».

З огляду на вказані підстави, та інші обставини викладені у відзиві, відповідач ОСОБА_1 просить суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Окрім цього, відповідачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.

Представник позивача у своїй відповіді на відзив зазначив, що відповідач ОСОБА_1 26.05.2020 підписав анкету заяву про приєднання до умво та правил надання банківських послуг, чим був ознайомлений зі змінами існуючих тарифів Банку та приєднався до них. На підтвердженя чого до відповіді на відзив представникм позивача надано копію анкети-заяви. Підпис позивачльника на кредитному договорі свідчить про те, що останньому добре були відомі і цілком зрозумілі всі умови цього договору.

Щодо застосування строку позовної давності, представник позивача вказує на те, що відповідно до п.1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

В той же час, строк випущеної ОСОБА_1 картки діє до останнього календарного дня 06/08, а позивач звернувся до суду з позовом 28.04.2023 тобто до спливу строку позовної давності.

Тому, з врахуванням всіх обставин викладених у Відповіді на відзив представник позивача просить суд задовольнити позом в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.11.2005 року відповідач на підставі Анкети-заяви одержав у позивача кредит в сумі 5000 грн. вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з базовою відсотковою ставкою 4% на місяць на суму залишку заборгованості, тобто 48 % річних, що підтверджується копією зазначеної заяви (а.с. 12).

З вищевказаної заяви також вбачається, що відповідач засвідчив своїм підписом згоду з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які разом із заявою про відкриття карткового рахунку є договором про надання банківських послуг.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний ліміт, протягом строку дії карти, не збільшувався, однак такий збільшено позивачем вже після строку дії картки 11.11.2008 до 5600 грн., а потім зменшено до 0 грн.

З поданого до суду розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем здійснювались витрати кредитних коштів. При цьому, відповідачем ОСОБА_1 вносились платежі в рахунок погашення заборгованості по кредиту, дані дії зокрема вказують на те, що відповідачем витрачались кредитні кошти та періодично вносились такі на погашення заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилами ст. 1054, ст.1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Статтями 610 та 623 ЦК україни передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки.

Відповідно до ч. 1ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатні 1048 цього Кодексу.

З огляду на вище викладені обставини, суд приходить до висновку про доведеність факту виконання кредитодавцем - позивачем, взятих на себе зробов`язань за спірним кредитним договором виконав, оскільки ним надані були грошові кошти відповідачу у вигляді кредитного ліміту на кредитну картку. Тобто виконав зі своєї сторони умови договору, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України.

Щодо виконання зобов`язань за кредитним договором зі сторони відповідача, то останній ухиляється від їх виконання.

Умови договору відповідачем порушені, про що свідчать розрахунок заборгованості наданий позивачем, згідно якого у відповідача виникла заборгованість, що в подальшому за відсутності щомісячних фіксованих платежів призвело до нарахування відсотків за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення кредиту.

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 13.02.2023 виникла заборгованість на загальну суму 67 271 грн. 89 коп., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 5 495 грн. 36 коп., заборгованості за відсотками 61 776 грн. 53 коп.

Відповідно до довідки наданої позивачем по справі, відповідачу випущено кредитну картку НОМЕР_1 зі строком дії до кінця червня 2008 року, в подальшому картка не перевипускалась (а.с.11).

За умовами договору (Заяви) сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування кредитом в розмірі 48 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії Кредитної картки - до кінця червня 2008 року.

Крім того, з розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що після закінчення строку дії карти червень 2008 року та відповідно строку кредитування, банком нараховувалися відсотки на залишок заборгованості за кредитом.

Однак, зі спливом строку кредитування право позивача нараховувати проценти за кредитом припинилося, отже банк не міг такі відсотки нараховувати.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року у справі № 10/11534/13-ц дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже з відповідача підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в сумі 5 495 грн. 36 коп. та заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 4 637 грн. 18 коп. - за період до червня 2008 року включно.

Щодо застосування строків позовної давності, суд встановив наступне.

Згідно виписки за договором по рахунку відповідача останній користувався кредитними коштами 16.06.2007 року, а саме здійснював переказ готівки з картки (а.с.7-9).

Згідно довідки про видані картки відповідачу, строк дії картки був встановлений 06/08 року.

Тож суд не приймає до увагу операцію, яка вказана у виписці за договором автоматичне погашення простроченої заборгованості, яка відбулась 02.07.2020, так як рух коштів, відповідачем самостійно вчинений не міг бути у зв`язку зі закінченням строку дії карти у червні 2008 року. Крім того таке списання здійснювалося автоматично, а не безпосередньо відповідачем.

Також, суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні будь-які дані щодо отримання відповідачем картки після червня 2008 року, тобто її перевипуску.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 28.04.2023 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦПК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч.3 ст.264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Такий висновок наведений в правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Відповідно до п.1.1.7.31Умов та Правил надання банківських послуг, строк позовної давності щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, винагородження, неустойки - пені, штрафів складає 50 років.

Визначений в вищевказаних умовах, які надані позивачем, збільшений строк позовної давності до 50 років не може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин, оскільки відсутня письмова згода позичальника на збільшення позовної давності, як того вимагають положення частини першої статті 259 ЦК України.

Саме такий правовий висновок, висловлено Верховним Судом в постановах від 08 серпня 2018 року у справі № 381/306/17 та від 07.02.2018 року у справі № 751/5977/17.

Позовна заява подана до суду 28.04.2023 року, а отже з пропуском строку позовної давності для стягнення заборгованості.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку, що відповідач востаннє вчиняв дії, що свідчить про визнання ним свого боргу 16.07.2007 року, при цьому строк дії карти закінчився в останній день червня 2008 року, до того ж позивач звернувся до суду з позовом лише 28.04.2023 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Судом не беруться до уваги твердження позивача щодо повторної ідентифікації відповідача ОСОБА_1 з підписаням нової Анкети-заяви 26.05.2020 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки судом розглядається спір, який виник на підставі саме кредитних зобов`язань сторін, які виникли на підставі кредитного договору б/н укладеного 30.11.2005.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволення позову у зв`язку із спливом позовної давності.

Відповідно до відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позову - на позивача.

Керуючись ст. ст. 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволені позовної заяви Акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційного банку "ПриватБанк" місце знаходження вул. Грушевського, 1 Д, в м. Київ, Код

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуюча Л.Є. Петренко