ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6923/23 Справа № 932/1977/22 Суддя у 1-й інстанції - Цитульський В.І. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позову позивач зазначає, що він був призначений на посаду директора Комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» на підставі наказу Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради №150 к/з від 17 жовтня 1997 року. Наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради №36-з/к від 18 березня 2008 року позивача було звільнено із займаної посади, наказ про звільнення було затверджено відповідачкою ОСОБА_3 .

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року скасовано наказ №36-з/к від 18 березня 2008 року про звільнення позивача, поновлено на роботі на посаді директора Комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби», апеляційні та касаційні скарги відхилено, рішення набрало чинності.

Відповідачка ОСОБА_3 , будучи публічною особою в силу виконання нею службових обов`язків державного службовця на посаді заступника Дніпропетровського міського голови, неодноразово дозволяла собі публічно, використовуючи засоби масової інформації, висловлюватись, поширюючи неправдиві відомості негативного характеру щодо позивача, які не відповідають дійсності, принижують його честь, гідність, ділову репутацію, наносять шкоду інтересам, зокрема: під час прямого ефіру 21 березня 2008 року на телеканалі «Дніпропетровський державний», під час прес-конференції, що була проведена 08 квітня 2008 року в Дніпропетровській міській раді, 25 червня 2008 року, під час теледебатів на телеканалі «Дніпропетровський державний» ОСОБА_3 навела інфомацію, яка вказана у прохальній частині позовної заяви.

Вказана інформація поширена із посиланням на фактичні дані, зокрема висновок аудиторської перевірки ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Комп» від 25 квітня 2008 року та інформації депутатської комісії, тому інформація не може бути визначена як оціночні судження.

Вказує, що листами Аудиторської палати України від 21 квітня 2009 року, Дніпропетровського територіального відділення Спілки аудиторів України від 14 березня 2009 року підтверджено, що при складенні вказаного висновку аудиторської перевірки не були дотримані стандарти аудиту та порушені вимоги щодо складення аудиторських висновків. Листом ДФІ в Дніпропетровській області від 24 квітня 2012 року підтверджено відсутність порушень фінансово-господарської діяльності парку за період з 01 січня 2007 року по 31 жовтня 2009 року. Дніпропетровською міської радою надано у користування парку земельну ділянку площею 25,3395 гектарів. Згідно державного акту від 24 березня 2006 року у постійному користуванні парку перебуває земельна ділянка площею 26,0498 га. Дніпровською міською радою не приймалося рішення про здійснення контролю за діяльністю парку не приймалося.

Отже висловлювання ОСОБА_3 є неправдивими. Доказів зворотного не надано.

Протиправне порушення прав позивача підлягає захисту шляхом стягнення моральної шкоди в сумі 600 тис. грн., яка оцінена позивачем виходячи із засад справедливості, розумності, добросовісності.

У зв`язку з наведеним просив суд:

1) визнати такими, що принижують його честь гідність, та ділову репутацію, висловлювання заступника голови Дніпропетровської міської ради Зайцевої І.Г., які мали місце:

1.1) під час прямого ефіру ІНФОРМАЦІЯ_1 на телеканалі «Дніпропетровський державний», мовою оригіналу:

- « ОСОБА_4 занимался недобросовестной хозяйственной деятельностью, неоднократно призывали директора парка к порядку, естественно это не приводит ни к какому результату»;

- «мы вернули парк назад в коммунальную собственность, от людей которые его единолично захватили, можно так сказать «прихватизировали»;

- «в советское время территория парка составляла 40 гектаров, в 2006 году при директоре Дедове мы получаем «Акт на користування землею» на 26 гектаров»;

- «существует сотни тысяч гривен незаконного оборота наличности в парке»;

- «директора парка будут защищать те, кто имеет дополнительные доходи вместе с директором парка, вот заодно мы всех их и увидим»;

- « ОСОБА_5 , год где-то очерняет начальника управления культуры - ОСОБА_6 . Во всех средствах массовой информации из нее сделали что-то на подобие страшного монстра»;

- «он же мне уже и свои анализы направляет, отправляет мне свои анализы предстательной железы. Человек делает все, что хочет, это и есть рейдерство. Человек захватил коммунальное предприятие и никто не может с ним справиться в конце концов;

- «ветеранский совет обратился с жалобой на Дедова, что он собирает деньги с ветеран ВОВ, с этого в общем то и начался конфликт, тогда мы жестко поставили вопрос и начали разбирательство с человеком»;

- «вот такие вот чиновники производят такие вот недобросовестные действия, давным-давно известно, что происходит в парке, просто настолько тяжело общаться с людьми, которые не адекватно себя ведут»;

- «человек через канцелярию привозит свои анализы»;

- «он манипулирует общественным мнением в угоду своим шкурньм интересам»;

1.2) 08 квітня 2008 року під час прес-конференції, що була проведена в Дніпропетровській міській раді, мовою оригіналу:

- «сотрудники парка ежедневно получают в кассе предприятия по 10 тысяч наличными на закупку строительных материалов, причем ни разу не приносят подтверждающих документов, что они, что либо купили. В общем, это какая-то строительная картель имени ОСОБА_7 , которая целыми днями с утра до вечера ищет по городу строительные материалы, которые не может купить целый год»;

1.3) 25 червня 2008 року, під час теледебатів на телеканалі «Дніпропетровський державний» ОСОБА_3 повідомила: мовою оригіналу:

- « ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , куда-то делись»;

- « ОСОБА_5 установил в парке незарегистрированные кассовые аппараты;

- « ОСОБА_5 очень аккуратно и очень целенаправленно складывал чеки в папочку, все время подшивал, ну наверное кому то отчитывался, только забыл он сдать эти кассы в бюджет, забыл сдать эти денежки в бюджет, забыл внести их в баланс своего предприятия, а еще больше забыл уплатить с них налоги. Дорогие жители Днепропетровска, эта сумма составляет 859 000 грн. за 2007 год, что уж там было в 2006, 2005 годах, это ОСОБА_5 будет рассказывать дополнительно»,

- «уважаемые жители Днепропетровска, он занимался покупкой строительных материалов изо дня в день, из года в год, весь штат во главе с ОСОБА_8 выстраивался в кассу предприятия и, судя по документам, получал по 10 000 гривен наличных денег в руки для того, чтобы купить строительных материалов. Я вам скажу так, это конечно комедия, я не знаю что искал ОСОБА_5 может бить марсианский камень или лунный какой-нибудь, но на протяжении нескольких лет не покупалось ничего. Я вам скажу так, что по отчетам аудиторской компании до 200 000 ежедневно получалось в кассе, причем охранники, механики, потом они наверное эти деньги сдавали, но утром приходили и получали снова»;

- «ищет с настойчивостью идиота и не может найти строительные материалы»;

- «уважаемые друзья, все это называется одним большим словом махинация, за это придется отвечать, но мне обидно, что никто об этом не говорит. Сегодня все кричат, что ОСОБА_7 незаконно уволили, сегодня все, кто об этом кричат, либо его подельники, либо получают с этого дивиденды. Я не собираюсь об этом молчать, потому что иначе, я буду с ним в одной спайке»;

- « ІНФОРМАЦІЯ_3 »;

2) стягнути з Дніпровської міської ради на відшкодування заподіяної моральної шкоди 600 тис. Грн.;

3) зобов`язати Дніпровську міську раду, не пізніше 5 днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили, спростувати поширену недостовірну інформацію шляхом здійснення публікації тексту резолютивної частини рішення суду у цій справі на веб-сайті Дніпровської міської ради.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не залучено усіх належних відповідачів до участі у справі, а вирішити питання про обов`язки заявленого відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки осіб, не залучених до участі у справі в якості співвідповідачів неможливо.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2016 року у справі №199/7215/15-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Дніпропетровська міська рада задоволено, визнано такими, що принижують честь, гідність, ділову репутацію висловлювання ОСОБА_3 під час прямого ефіру 21 березня 2008 року на телеканалі «Дніпропетровський державний», під час прес-конференції, що була проведена 08 квітня 2008 в Дніпропетровській міській раді, 25 червня 2008 року, під час теледебатів на телеканалі «Дніпропетровський державний». У рішенні вказано висловлювання на які вказує позивач у даній справі.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 19 січня 2022 року вказане рішення скасовано, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову апеляційний та касаційний суди вказали, що під час прямого ефіру 21 березня 2008 року на телеканалі «Дніпровський державний» та 08 квітня 2008 року під час прес-конференції ОСОБА_3 виконувала посадові обов`язки заступника голови м. Дніпропетровська, відпоідно остання є неналежним відповідачем, а належним відповідачем у цій справі повинна бути Дніпровська міська рада, у якій безпосередньо працювала ОСОБА_3 та виконувала відповідні службові обов`язки.

При цьому як апеляційної так і суд касаційної інстанцій зазначали на встановлені судом першої інстанції обставини: «під час неодноразових виступів у прямому телеефірі, зокрема, 21 березня 2008 року та 25 червня 2008 року на телеканалі «Дніпропетровський державний», а також 08 квітня 2008 року під час пресконференції у Дніпропетровській міській раді, ОСОБА_3 неодноразово негативно висловлювалась та поширювала стосовно ОСОБА_1 , як директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк лазаря Глоби» відповідні відомості».

Окрім того встановленими обставинами у вказаних рішеннях судів апеляційної та касаційної інстанції вказано:

- ОСОБА_1 був призначений на посаду директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» на підставі наказу Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 17 жовтня 1997 №150 к/з;

- наказом Управління культури та мистецтв Дніпропетровської міської ради від 18 березня 2008 №36-з/к ОСОБА_1 звільнено із займаної посади;

- заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 20 серпня 2009 року, у справі №2-2786/08 скасовано наказ про звільнення ОСОБА_1 , поновлено його на посаді директора комунального підприємства культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби».

Згідно із листами Аудиторської палати України від 2-113 від 21 квітня 2009 року, Дніпропетровського територіального відділення Спілки Аудиторів України від 14 березня 2009 року, при наданні аудиторських послуг за договором №21/03 від 21 березня 2008 року, додатковою угодою №1 від 24 березня 2008 ТОВ «Аудиторська фірма Аудит-Комп» висновком від 25 квітня 2008 року не були дотримані стандарти аудиту та порушені вимоги до складання аудиторських висновків визначених ст. 7 Закону України «Про аудиторську діяльність».

У листі державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області від 24 квітня 2012 року №04-25-03-17/5003 про результати ревізійної комісії для перевірки фінансово-господарської діяльності КП культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» за періоди з 01 січня 2007 року по 19 березня 2008 року, з 01 липня 2006 року по 31 жовтня 2009 року зазначено про відсутність порушень дотримання законодавства під час проведення закупівель товарів, робіт, та послуг.

Згідно відомостей державного акту на право постійного користування землею від 27 травня 1998 року виданого Дніпропетровською міською радою народних депутатів Центральному міському дитячому парку ім. Лазаря Глоби, розташованого за адресою: пр. К. Маркса, 95 надано у постійне користування 25,3395 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування; державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія 04527 від 24 березня 2006 року виданого Дніпропетровською міською радою, КП культури «Центральний міський дитячий парк Лазаря Глоби» є постійним користувачем земельної ділянки площею 26,0498 га.

Постановою слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 17 липня 2020 року закрито кримінальне провадження №0000361 від 16 лютого 2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.209, ч.2 ст.366, ч.5 ст.191 КК України у зв`язку з встановленням відсутності складу кримінального правопорушення.

В межах вказаного кримінального провадження, кримінальна справа по якому була порушена 21 листопада 2008 року, ОСОБА_1 притягнуто у якості обвинуваченого, змінювалася правова кваліфікація, проводились експертизи, справа перебувала на судовому розгляді.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачем не залучено усіх належних відповідачів до участі у справі, а вирішити питання про обов`язки заявленого відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки осіб, не залучених до участі у справі в якості співвідповідачів неможливо.

Апеляційний суд погоджується з остаточним висновком відмови в позові, проте не може погодитись обґрунтуванням такої відмови, з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб-підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи вона є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно із частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи.

Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти.

Як зазначено у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, Lingens v. Austria, № 9815/82, § 46, 08 липня 1986 року, свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

За своїм характером судження має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої ним думки, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів.

Отже, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту.

Вирішуючи справи про захист честі, гідності та ділової репутації, суди повинні перевіряти, чи містить інформація, що стала підставою для звернення до суду, конкретні життєві обставини, фактичні твердження щодо позивача. Якщо зміст та характер досліджуваної інформації свідчить про наявність фактів, така інформація або її частина не може вважатись оціночним судженням, оскільки є не результатом суб`єктивної оцінки, а відображенням об`єктивної істини, що може бути встановлена у судовому порядку.

У рішенні у справі «Ляшко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що свобода вираження поглядів являє собою одну з важливих засад демократичного суспільства та одну з базових умов його прогресу та самореалізації кожного. Предмет пункту другого статті 10 Конвенції застосовується не тільки до «інформації» чи «ідей», які були отримані зі згоди чи розглядаються як необразливі чи як малозначущі, але й до тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Такими є вимоги плюралізму, толерантності та відкритості думок, без чого неможливе «демократичне суспільство». Свобода політичних дебатів перебуває в самому серці побудови демократичного суспільства, що наскрізь пронизує Конвенцію. При цьому, повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Таким чином, особа, яка висловлює не факти щодо позивача, а власні погляди, критичні висловлювання, припущення, не може бути зобов`язана доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи на власну точку зору, що визнається фундаментальною частиною права, захист якого передбачений статтею 10 Конвенції.

Разом з тим, при розгляді справи суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 і підстави для відступлення від неї відсутні.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20).

Європейський суд з прав людини 02 червня 2016 року (остаточне - 17 жовтня 2016 року) ухвалив рішення у справі № 61561/08 «Інститут економічних реформ проти України», де, розглядаючи питання забезпечення балансу між свободою вираження поглядів та захистом репутації особи, зазначив, що відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції існує мало можливостей для обмеження політичних висловлювань чи дебатів з питань, що становлять суспільний інтерес, при цьому високий рівень захисту свободи вираження поглядів буде надаватися у випадках, коли висловлювання стосуються питання, що становить суспільний інтерес. У цьому рішенні суд проводить відмінність між твердженнями про факти і оціночними судженнями. Існування фактів можна довести, тоді як правдивість оціночних суджень не підлягає доведенню. Оціночне судження не може бути доведене, це порушує саму свободу думки, яка є основною частиною права, гарантованого статтею 10 Конвенції».

Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність (пункт 4 та 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина друга статті 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина перша та третя статті 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Так, матеріали справи містять докази того, що під час телевізійних ефірів 21 березня 2008 року, 08 квітня 2008 року, 25 червня 2008 року висловлювання на адресу позивача ОСОБА_1 можуть зачіпати та принижувати його честь, гідність та ділову репутацію, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Проте, позивач звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Так, положеннями статті 258 ЦК України врегульовано питання спеціальної позовної давності.

За пунктом 2 частини другої вказаної статті ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) для спростування недостовірної інформації, поміщеної у засобах масової інформації, встановлюється строк позовної давності в один рік.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України "Про інформацію" ( в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин") засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

Визначення поняття «аудіовізуальна інформація» міститься у статті 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», який був чинний на час вирішення справи в суді першої інстанції, відповідно до якої аудіовізуальна інформація - будь-які сигнали, що сприймаються зоровими і слуховими рецепторами людини та ідентифікуються як повідомлення про події, факти, явища, процеси, відомості про осіб, а також коментарі (думки) про них, що передаються за допомогою зображень та звуків.

Отже, системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що на вимоги про спростування недостовірної інформації, поширеної у прямому ефірі телеканалу, поширюються положення про спеціальну позовну давність.

Так, колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що позивач просить визнати такими, що принижують його честь, гідність та ділову репутацію висловлювання, які мали місце у 2008 році.

З першим позовом до ОСОБА_3 позивач звернувся до суду у вересні 2015 року, з даним позовом позивач звернувся до суду 05 квітня 2022 року, тобто позивачем порушено строк позовної давності на таке звернення, про що було заявлено відповідачем у суді першої інстанції.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про те, що позивачем не залучено усіх належних відповідачів до участі у справі.

Оскаржуване рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко