ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6820/23 Справа № 172/816/22 Суддя у 1-й інстанції - Битяк І.Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

Головуючого Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро справу що виникла з цивільних правовідносин за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи виконавчого комітету Васильківської селищної ради про визнання фізичної особи недієздатною і встановлення опіки, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_3 на рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023року (головуючий у суді 1 інстанції Битяк І.Г.),

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлення опіки над нею через стійкий психічний розлад, який виявився в психічній неповноцінності останньої, викликаної встановленням їй у минулому психіатричного діагнозу з госпіталізацією і лікуванням в психіатричному закладі на тлі судинних захворювань головного мозку, в результаті чого вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Існування вимоги про призначення заявника опікуном своєї матері, останній обґрунтовував наявністю родинних відносин.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023року в задоволенні заяви відмовлено. Згідно висновків суду не підтверджені обставини з приводу стійкого психічного розладу ОСОБА_2 в результаті якого вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Водночас суд першої інстанції вважав що під час розгляду справи по суті не встановлено підстав та необхідності для призначення ОСОБА_2 опікуна.

В апеляційній скарзі представник заявника ОСОБА_1 , адвокат Куценко Олександр Миколайович виклав вимогу скасувати рішення та наполягав на визначенні ОСОБА_2 недієздатною і призначення її опікуном сина ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що обставини з приводу наявності підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною і призначення її опікуном сина ОСОБА_1 , які мають значення для справи та які суд не визнав встановленими є доведеними, фактично поза увагою суду залишились докази, якими заявник обґрунтовував свої вимоги, та рішення ґрунтувалось на припущеннях.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягало в тому, що висновки суду не узгоджуються із обставинами встановленими в ході судового розгляду.

Інша вимога апеляційної скарги заявником зводилась до порушення судом норм процесуального права, що полягало у відсутності самостійності і незалежної позиції у керуванні ходом судового розгляду, немотивованій відмові в задоволенні клопотань заявника.

У відзиві на апеляційну скаргу заявник ОСОБА_2 фактично підтвердила правомірність висновків суду щодо відмови в задоволенні заяви, та заявляла що обставини якими ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги судом розглянуті і дана вірна правова оцінка.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , а також пояснення ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_4 , за відсутності заінтересованої особи, виконавчого комітету Васильківської селищної ради, явка представника якого є необов`язковою, повідомленого про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом, шляхом надіслання повістки в електронному вигляді до електронної скриньки, смс-повідомлення та оголошення про виклик до суду, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є мамою заявника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 /копії паспортів та свідоцтва про народження а.с.7-8, 9, 10/.

Згідно довідки виконавчого комітету Васильківської селищної ради від 13 квітня 2022 року № 526 ОСОБА_2 є мешканцем селища Васильківка Дніпропетровської області, місце проживання якої зареєстроване в будинку АДРЕСА_1 , склад її сім?ї, прописаний в домовій книзі, складає син ОСОБА_1 , 1977 року народження /а.с.11/.

Фактичне місце проживання ОСОБА_2 також підтверджено комісією Васильківської селищної ради в Акті № 218 від 28 вересня 2021року за заявою ОСОБА_5 , невістки, за змістом якого, разом з нею в будинку АДРЕСА_1 фактично проживають однією сім`єю: свекруха ОСОБА_2 , 1954 року народження, чоловік ОСОБА_1 , 1973року народження та донька ОСОБА_6 , 2010року народження /а.с.53/.

Виконавчим комітетом Васильківської селищної ради 14 листопада 2022 року видана характеристика ОСОБА_2 № 1599 згідно якої остання за час свого проживання по провулку Вокзальному зарекомендувала себе з позитивної сторони, скарг на її поведінку не надходило, з сусідами не конфліктує, здійснює догляд за будинком і прилеглою територією, яку утримує в належному стані. Проживає з сином і його сім`єю. Комунікативна, доброзичлива, має велике коло друзів /а.с.94/.

За змістом Медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 26 листопада 2019року була госпіталізована з діагнозом: тривожний розлад органічного походження внаслідок судинного захворювання головного мозку /а.с.129/.

ОСОБА_2 перебувала на лікуванні у 32 відділенні КП «ДКПЛ» ДОР з 26 листопада 2019року по 25 грудня 2019 року, в зв`язку з тим, що у неї з вересня 2019року після перенесеного гіпертонічного кризу з підвищенням артеріального тиску, погіршився стан здоров`я, з`явилася тривога знизився фон настрою, порушився сон, загальне занепокоєння, внутрішнє напруження, тремтіння в тілі, головний біль, запаморочення, слабкість, втомлюваність, серцебиття, коливання артеріального тиску, що супроводжувалося страхом можливого гіпертонічного кризу.

Консультована психіатром у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності госпіталізована в 32 відділення.

Діагноз: "Органічний тривожний розлад судинного генезу".

При виписці стан задовільний, стабілізувався настрій та сон, нівелювалась тривожна та вегетативні симптоми хвороби, ОСОБА_2 задоволена своїм станом. Виписувалася з відділення з відновленою працездатністю, надані лікарські рекомендації /а.с.12/.

В провадженні органів досудового розслідування знаходиться кримінальне провадження № 0000039 відкрите за заявою ОСОБА_2 за ознаками правопорушення передбаченого частиною 2 статті 191 КК України, за фактом привласнення та розтрату кошті, що належать СФГ «Росток», директором якого є заявник, з боку ФОП через зловживання своїм посадовим становищем /а.с.75/.

Та матеріали справи містять висновок судово-психіатричного експерта № 165 від 09 травня 2022року дослідження проведене в рамках кримінального провадження № 0000039 від 16 листопада 2021року, за наслідками якого комісія жодних даних про наявність будь-яких ознак психічних розладів не зазначала, описувала психічний стан ОСОБА_2 під час проведення експертизи та спілкування з експертами, як такий що іспитована доступна продуктивному мовному контакту, орієнтована у місці, часі, власній особистості правильно. Під час бесіди поведінка впорядкована, на питання відповідала по суті, досить послідовна у викладенні своїх думок. Критично оцінювала свій психічний стан. Однак трималася трохи напружено, через збентеженість ситуацією експертизи, була помітно схвильована, що може бути реакцією на перебування у незвичному для себе становищі. Та комісія дійшла висновку що ОСОБА_2 у період вчинення стосовно неї протиправних дій (з 08 січня 2020року по 15 квітня 2020року) страждала на психічний розлад у формі органічного тривожно-депресивного розладу та за своїм психічним станом у той період часу вона не могла розуміти значення своїх дій і керувати ними /а.с.14-17/.

Водночас ОСОБА_2 станом на 08 квітня 2022року не перебувала на обліку в лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога /копії довідок Комунального підприємства «Василльківська центральна районна лікарня Васильківської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області» а.с.50, 51/.

Відмовляючи в позові суд першої інстанції зробив висновок про те, що не підтверджені обставини щодо психічного розладу ОСОБА_2 та відсутні правові підстави для визнання її недієздатною і для призначення опікуна.

Перевіривши оскаржуване рішення апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції визнав встановленими обставини, що мають значення для справи, які доведені та правильно застосував норми матеріального права.

Порушення своїх прав заявник апеляційної скарги пов`язував із тим, що відмова суду у визнанні ОСОБА_2 недієздатною і в призначенні його опікуном над мамою, судом не обґрунтована. У даній справі заявник ОСОБА_1 стверджував про наявність обставин, які давали суду підстави для призначення судової психіатричної експертизи і вказували на стійкий психічний розлад матері, та посилався на відсутність обставин які би виключали чи ставили під сумнів його можливість бути опікуном, наявність зазначеної обставини він пов`язував із обставинами щодо наявності родинного зв`язку із недієздатною особою.

У відповідності до статті 30 Цивільного кодексу України - ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Частиною першою статті 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (частина перша статті 40 ЦК України).

Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

У пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України зазначено, що обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи суд розглядає в окремому провадженні.

Відповідно до частини третьої статті 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Згідно з частиною третьою статті 297 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу /частина перша статті 298 ЦПК України/.

У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 636/398/19 (провадження № 61-5685св20) зазначено, що за положеннями частини першої статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Зміст цієї норми слід тлумачити таким чином, що суд має право, але не зобов`язаний визнати фізичну особу недієздатною. Частиною другою статті 39 ЦК України передбачено, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Відповідно до статті 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними.

Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначає презумпцію психічного здоров`я.

Кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до положень частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Згідно зі статтею 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити, зокрема психічний стан особи.

Порядок проведення судово-психіатричної експертизи затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року №865, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 червня 2018 року за № 719/32171.

Предметом судово-психіатричної експертизи є психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу. Психічний стан особи у певні юридично значимі проміжки часу визначається з метою надання відповіді на запитання, поставлені особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Об`єктами експертизи є: матеріали цивільної справи, медична документація, аудіовізуальні матеріали та інша інформація про психічний стан особи, відповідно якої проводиться експертиза.

Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання щодо відмови в призначенні судово-психіатричної експертизи, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, не встановив жодних фактичних обставин справи, що підтверджувались би наданими сторонами доказами, які би вказували на незадовільний психічний стан особи на час вирішення цього питання та розгляду справи, відсутня медична документація та будь-яка інша інформація про незадовільний психічний стан особи після надання медичної допомоги, в 2019році та на початку 2020року, також відсутні правові підстави для обов`язкового призначення експертизи у цій справі.

З конкретних обставин цієї справи не вбачається, що ОСОБА_2 позбавлена можливості реалізовувати свої майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння.

В результаті чого, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 недієздатною. Належними та допустимими доказами не підтверджено наявності в ОСОБА_2 хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

За змістом статті 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів, зокрема повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Як проголошує частина перша статті 60 Цивільного кодексу України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права чинне законодавство дозволяє призначати одного або кількох опікунів тільки недієздатній фізичній особі, яка не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

У даному випадку ніщо не вказує на те, що ОСОБА_2 не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки і потребує опіки. Визначальним у даній справі є саме питання дотримання прав ОСОБА_2 , яка вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Також рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами на які робиться посилання в позові та апеляційній скарзі без встановлення відповідних фактів про те, що психічний стан ОСОБА_2 потребує з`ясування чи остання за станом здоров`я не може самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Ключові аргументи, висунуті заявником про те, що суд не розглянув вимог та доводів апелянта є необґрунтовані, так як не узгоджуються із положеннями наведених норм права і не підтверджені належним чином в ході розгляду справи судом.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду та прави льно застосував норм матеріального і процесуального права, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити без задоволення апеляційну скаргу та рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2023року.

Судді: