Справа № 466/2770/23
Провадження № 2/466/1282/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2023 року м. Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Ковальчука О.І.

з участю секретаря Коновал Х.В., Харечка І.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача, адвоката Загвойської О.В.

представника відповідача ОСОБА_2

справа №466/2770/23

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про зобов`язання закрити особовий рахунок та припинити нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання

в с т а н о в и в:

22.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про зобов`язання закрити особовий рахунок та припинити нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, в якому просить суд ухвалити рішення, яким зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» закрити особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та припинити нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у 2014 р. нарахування оплати за центральне опалення мешканцям будинку АДРЕСА_2 стало проводити ЛМКП «Львівтеплоенерго». Незважаючи на те, що Договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води між позивачем та відповідачем так і не був укладений у зв`язку з тим, що позивач відмовилась від таких послуг через неналежну якість їх надання ще у 2004 p., JIMKII «Львівтеплоенерго» безпідставно відкрило на ім`я позивача особовий рахунок № НОМЕР_1 для оплати та продовжує здійснювати нарахування за послуги з ЦО.

Починаючи з 2007 року ЛМКП «Львівтеплоенерго» постійно звертається в судовому порядку до позивача про стягнення заборгованості за послуги, які не надаються з 2004p., мотивуючи свої вимоги тим, що відсутність укладеного договору не звільняє від сплати за фактично надані послуги, тобто за весь період з часу самовільного відключення, що в свою чергу не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання, (копії доказів додатки №5-9).

Проте, відповідно до рішення .Шевченківського районного суду від 04.02.2019 р. у справі №466/8373/16-ц за позовом ЛМКГІ «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 та Постанови Львівського апеляційного суду від 05.12.2022 р. у справі №466/32/22 з аналогічними позовними вимогами були встановлені наступні преюдиційні обставини, а саме:

- протягом 2000-2003 років позивач, як співвласник квартири АДРЕСА_3 отримувала послуги неналежної якості, внаслідок чого змушена була шукати інші способи обігріву квартири;

- у 2003 році позивач як співвласник квартири АДРЕСА_4 зверталася в ДКП ЖЕК - 404" із письмовою заявою про відключення квартири АДРЕСА_3 від системи ЦО, підприємство не заперечувало у відключенні квартири від системи ЦО та встановлення індивідуального опалення за кошти власників квартири;

- у зв`язку з від`єднанням від систем центрального опалення радіаторів у вересні 2004 року та відповідно ненаданням послуги із теплопостачання, ЛКП «Підзамче 404» припинило нарахування оплати коштів за користування центральним опаленням;

- враховуючи все вищенаведене, відключення від мережі ЦО було здійснено відповідно до рекомендацій власника будинку - балансоутримувача та у відповідності до законодавства, яке діяло на момент від`єднання, а саме Постанови КМУ від 30.12.1997р. №1497 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», Рішення JIMP від 18.09.2002 р. №294 «Про надання дозволів на влаштування автономних систем теплопостачання та відключення від систем централізованого опалення», Рішення ЛMP від 19.03.2004р. №224 «Про порядок влаштування автономних систем теплопостачання у житлових будинках та будівлях громадсько-промислового призначення з відключення їх від систем централізованого теплозабезпечеяня». ТОМУ, твердження ЛМКП «Львівтеплоенерго» про те, що мешканці квартири АДРЕСА_4 здійснили самовільне відключення від мережі централізованого опалення не відповідає дійсності та матеріалам справи;

- фактично є встановленою та обставина, що мешканці квартири АДРЕСА_4 з 2004 року і надалі не отримують послуги з опалення від ЛМКП "Львівтеплоенерго", оскільки квартира від`єднана від мережі опалення житлового будинку, що підтверджується актом ОСББ від 27 жовтня 2021р. та рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2019р. у справі №466/8373/16-ц;

- крім цього, Акт обстеження житлової квартири АДРЕСА_3 від 27 жовтня 2021p., складений ЛМКП «Львівтеплоенерго» спростовує його посилання про те, що мешканці квартири АДРЕСА_4 могли повторно під`єднати опалювальні прилади до мереж ЛМКП «Львівтеплоенерго» у період з 01 травня 2017 р. до 31 грудня 2021 p., так як в Акті зазначено, що під час огляду квартири встановлено, що «відгалуження до приладів опалення демонтовані, встановлені заглушки, стояк опалення теплоізольований, несанкціонованих підключень до стояка не виявлено»;

- встановлено, що ОСОБА_1 і надалі не отримує послуги з опалення від ЛМКП "Львівтеплоенерго". оскільки квартира від`єднана від мережі центрального опалення житлового будинку у спосіб, що виключає можливість її подання. Інше ЛМКП «Львівтеплоенерго» доведено не було.

Вищезазначені обставини були встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, проте відповідач відмовляється прийняти обов`язковість фактів, встановлених судовим рішенням та продовжує ініціювати повторний розгляд судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Так, 02.02.2023р. позивач в черговий раз звернулася до відповідача - ЛМКП «Львівтеплоенерго» з проханням закрити особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на квартиру АДРЕСА_4 та припинити подальше нарахування оплати за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_3 , так як послуги не надаються з моменту відключення від централізованого опалення, а саме з вересня 2004р., проте відповіді так і не отримала, (копія додається).

13.02.2023р. позивач отримала поштою судовий наказ у справі №466/163/23 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь ЛМКП «Львівтеплоенерго» заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 19221,10 гри. (дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять одну гривню десять копійок) за період 01.01.2021 по 30.09.2022р.., який за заявою був скасований Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 17.02.2023р.

11.03.2023 позивач поштою отримала квитанцію по оплаті послуг за лютий 2023р. та повідомлення від відповідача про наявність заборгованості по оплаті послуг з ЦО у розмірі 63331,81 грн. та попередженням про звернення стягнення на житло.

Позивач вважає, що такі дії відповідача є незаконними, протиправними, та такими, що порушують майнові права, оскільки обмежують її право власника безперешкодно розпоряджатися своїм майном. В зв`язку з ігноруванням відповідачем заяв про закриття особового рахунку та припинення безпідставних нарахувань, вимушена постійно відстоювати свої права у справах про стягнення заборгованості по несплаті за фактично ненадані послуги з теплопостачання квартири, та доводити факти, які вже були встановлені судами та відверто ігноруються та зневажаються відповідачем.

Вищенаведені обставини, встановлені судами під час розгляду справ №466/8373/16-ц, №466/32/22 підтверджені документально, свідчать, що відповідачем не надавались послуги з централізованого теплопостачання з 2004 року і відповідно про те, що мешканці квартири АДРЕСА_4 і відповідач не знаходяться в зобов`язальних правовідносинах, а тому правові підстави для відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 та нарахування оплати за послугу відсутні. Підстав для укладення договору приєднання про надання таких послуг у позивача не було, як не було і підстав оплати послуг з теплопостачання, які їй не надавались, оскільки особа не може бути змушена до оплати послуг, які вона фактично не отримує та без наявності між сторонами договірних стосунків.

Таким чином, безперервні вимоги відповідача про стягнення з позивача та членів її родини неіснуючої заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого теплопостачання є протиправними, необґрунтованими та такими, що мають характер зловживання процесуальними правами.

Враховуючи вищенаведене, просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача, адвокат Загвойська О.В. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на вказані в позовній заяві обставини. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила проти позовних вимог, підтримавши письмовий відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи. Просила відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та достовірними, як це передбачено ст. ст. 77-79 ЦПК України.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_3 .

Так, позивачу відкрито ЛМКП «Львівтеплоенерго» особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також направлялися квитанції про нарахування вартості послуг з теплової енергії з метою їх оплати (а.с.33).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року по справі №466/8373/16-ц, у задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.07.2014 року по 30.04.2017 року в розмірі 18937,98грн., інфляційні втрати в розмірі 1642,57грн., 3% річних в розмірі 340,32грн., а всього 20121,62 грн. - відмовлено (а.с.6-13).

Вказаним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2019 року по справі №466/8373/16-ц встановлено, що з 01 липня 2014 року нарахування оплати за центральне опалення проводить «Львівтеплоенерго». ЛКП «Збоїща 408» не надало ЛКМП «Львівтеплоенерго» відповідної документації про відсутність радіаторів центрального опалення у трьох квартирах будинку АДРЕСА_2 , у тому числі квартири АДРЕСА_4 та про те, що відключення від системи ЦО проводилось ЖЕК - 404. Нарахування коштів за надання послуги з зального опалення продовжується, незважаючи на те, що відповідачі звертались у ЛКМП «Львівтеплоенерго» та ЛКП «Збоїща 408» із заявами про те, що у квартирі відсутнє центральне опалення (а.с. 193).

Відповідно до Акту ЛКП «Збоїща-408» від 09.06.2017 року, під час обстеження квартири АДРЕСА_3 встановлено, що в даній квартирі дійсно відрізані опалювальні прилади в кімнаті та кухні від одного стояка та в двох кімнатах від другого стояка центрального опалення.

З вищенаведеного випливає, що послуги централізованого опалення в квартиру АДРЕСА_3 ЛМКП "Львівтеплоенерго" з 2004 року надаватись не могли, та звідки утворилась заборгованість з 01.07.2014 року по 30.04.2017 року, представником позивача доведено в судовому засіданні так і не було.

Суд не приймає до уваги долучені до матеріалів справи акти про включення системи теплоспоживання, на які позивач посилається, згідно яких в опалювальному сезоні система теплопостачання в приміщеннях за адресою по АДРЕСА_2 включена, оскільки на думку суду ці акти підтверджують лише той факт, що теплопостачання було підключено до будинку АДРЕСА_2 , але не конкретно до квартири АДРЕСА_4 даного будинку. Як судом вже було встановлено, в даній квартирі відсутні прилади центрального опалення з 2004 року, про що не заперечено представником позивача.

Відтак, суд вважає встановленим факт відсутності в квартирі відповідачів централізованого теплопостачання з 2004 року (а.с.11-12).

Крім того, постановою Львівського апеляційного суду від 05.12.2022 по справі №466/32/22, Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2022 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовлено (а.с.14-19).

Як встановлено у вищенаведеній постанові Львівського апеляційного суду від 05.12.2022 по справі №466/32/22, відключення квартири АДРЕСА_3 від мережі ЦО було здійснено відповідно до рекомендацій власника будинку - балансоутримувача та у відповідності до законодавства, яке діяло на момент від`єднання, а саме Постанови КМУ від 30.12.1997р. №1497 «Про затвердження Правил надання населенню послуг з водо-, теплопостачання та водовідведення», Рішення ЛМР від 18.09.2002р. №294 «Про надання дозволів на влаштування автономних систем теплопостачання та відключення від систем централізованого опалення», Рішення ЛМР від 19.03.2004р. №224 «Про порядок влаштування автономних систем теплопостачання у житлових будинках та будівлях громадсько-промислового призначення з відключення їх від систем централізованого теплозабезпечення».

Тому, твердження Позивача про те, що Відповідачі здійснили самовільне відключення від мережі централізованого опалення не відповідає дійсності та матеріалам справи.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги встановлений факт відсутності в квартирі відповідачів централізованого теплопостачання з 2004 року, посилаючись на те, що відключення від мережі теплопостачання, факт якого стверджується актом ОСББ від 27 жовтня 2021р. та рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2019 p.

Крім цього, Акт обстеження житлової квартири АДРЕСА_3 від 27 жовтня 2021p., складений ЛМКП «Львівтеплоенерго» спростовує його посилання у позові про те, що відповідачі могли повторно під`єднати опалювальні прилади до мереж позивача у період з 01 травня 2017 р. до 31 грудня 2021 p., так. в Акті зазначено, що під час огляду квартири встановлено, що «відгалуження до приладів опалення демонтовані, встановлені заглушки, стояк опалення теплоізольований, несанкціонованих підключень до стояка не виявлено».

Отже, фактично є встановленою та обставина, що відповідачі з 2004 року і надалі не отримують послуги з опалення від ЛМКП "Львівтеплоенерго",оскільки квартира від`єднана від мережі опалення житлового будинку.

З огляду на те, що відключення квартири відповідачів від централізованого опалення здійснено за рекомендацією і сприянням ЖЕКу-404 ще у 2004 p., у зв`язку з наданням послуг з ЦО недопустимої якості, на підставі технічних умов та проектних пропозиції на влаштування індивідуального опалення взамін центрального опалення у кв. АДРЕСА_4 , виготовлені Державним науково дослідним та проектно - вишукувальним інститутом «НДІ проектреконструкція» Львівський філіал Ліцензія АА №744538 (а.с.13,18-22 справи №2-413/05), влаштування індивідуального опалення здійснено у повній відповідності з проектом та державними будівельними нормами, об`єкт відповідає і державним будівельним нормам, тому вважати від`єднання квартири від централізованої системи опалення самовільним є неправильним (а.с.18).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставинам, встановленим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 04 лютого 2019 року по справі №466/8373/16-ц та постановою Львівського апеляційного суду від 05.12.2022 по справі №466/32/22, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, які набрали законної сили.

Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» ЛМКП «Львівтеплоенерго» є теплопостачальною організацією суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268), Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок).

Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Відповідно з пунктом 26 Правил відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268 до Порядку було внесено зміни, а саме, передбачено, що відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків з ініціативи окремих споживачів не може бути здійснено, а відключення багатоквартирних будинків в цілому здійснюється з ініціативи усіх споживачів.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року №169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 липня 2020 року в справі № 554/946/18 (провадження № 61-44416св18) зроблено висновок, що єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено.

Самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 16 жовтня 2019 року в справі № 703/69/16-ц, згідно якої «у разі самовільного відключення квартири від мережі централізованого опалення, без вирішення у передбаченому чинним законодавством порядку питання про надання дозволів на таке відключення, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з них наявної заборгованості, оскільки відсутні підстави для скасування нарахувань за теплову енергію та зняття позивачів з обліку, як споживачів послуги, яку вони не отримують».

Так, з врахуванням того, що від`єднання квартири позивача від централізованого опалення мало місце у 2004 році, як це встановлено постановою Львівського апеляційного суду, то суд приходить до висновку про відсутність правових підстав щодо обов`язку надання акту постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води, а відтак і не встановлено факту самовільного відключення від мережі централізованого опалення з порушенням позивачем установленого законодавством порядку.

Отже, матеріали справи містять докази, які засвідчують факт відключення квартири позивача від мереж центрального теплопостачання та ненадання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а тому ЛМКП "Львівтеплоенерго" не має підстав для нарахування позивачу ОСОБА_1 коштів за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст.13,76,81,82,83,89,95,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

позов задовольнити повністю.

Зобов`язати ЛМКП «Львівтеплоенерго» закрити особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та припинити нарахування за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» в користь ОСОБА_1 1073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні шістдесят копійок) сплаченого судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго», , юридична адреса: 79040, м. Львів, вул. Д. Апостола, 1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення виготовлено 18 серпня 2023 року.

Суддя О. І. Ковальчук