Провадження № 2-о/161/352/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючої судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ківерцівська міська рада Волинської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа,-

В С Т А Н О В И В:

31.07.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його баба ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 28.01.2008 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Прокопчук В.І. за реєстровим № 4-107, згідно якого розпорядилася усім належним їй майном на користь внука - ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка загальною площею 4,43 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Суської сільської ради Ківерцівського району Волинської області. Однак, при зверненні до державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори, з метою оформлення спадкових прав на вищевказану земельну ділянку з`ясувалось, що державний акт на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019327 від 03.05.2004 року виданий на ім`я ОСОБА_2 , тоді як у повторному свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 прізвище спадкодавця зазначено як « ОСОБА_3 ». Вважає, що такі неточності у документах слід розцінювати як граматичні помилки відповідальних осіб при їх заповненні. Вказує, що розбіжність написання прізвища його баби у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019327 від 03.05.2004 року та у повторному свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1 від 07.03.2023 року створює перешкоди щодо спадкування земельних ділянок. На підставі викладеного, просить суд встановити факт належності ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019327, виданого 03.05.2004 року Ківерцівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 309, виданого на ім`я « ОСОБА_2 ».

До початку судового засідання заявником було подано до суду заяву, відповідно до якої він просить розгляд справи здійснювати у його відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Від представника заінтересованої особи до початку судового засідання надійшла заява, в якій він просить розгляд справи здійснювати у його відсутності. При вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.

На випадок своєї смерті ОСОБА_2 склала заповіт, посвідчений 28.01.2008 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Прокопчук В.І. за реєстровим № 4-107, згідно якого розпорядилася усім належним їй майном на користь внука заявника ОСОБА_1 .

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючого документа слідує, що останній позбавлений можливості реалізувати своє право на спадщину по причині неоднозначного написання прізвища його баби ОСОБА_2 у правовстановлюючих документах.

Так, у свідоцтві про смерть прізвище його баби вказано, як « ОСОБА_3 », тоді як в у державному акті на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019327 від 03.05.2004 рокувона записана як « ОСОБА_4 ».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На переконання суду, факт належності ОСОБА_2 правовстановлюючого документа державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019327, виданого 03.05.2004 року Ківерцівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 309, підтверджується наступними документами: заповітом ОСОБА_2 , посвідченим 28.01.2008 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Прокопчук В.І. за реєстровим № 4-107; витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі; свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 ; довідкою № 247 виданою 28.07.2023 року старостою Суського старостинського округу О.І. Косинець.

Вказані докази у їх сукупності свідчать про те, що дійсно при видачі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019327, виданого 03.05.2004 року Ківерцівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 309 були допущені помилки (описки) у зазначені прізвища ОСОБА_2 , а саме помилково зазначено « ОСОБА_4 », замість правильного « ОСОБА_3 ».

Встановлення належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією свого права на спадкування.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ківерцівська міська рада Волинської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ківерцівська міська рада Волинської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задовольнити.

Встановити юридичний факт належності ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 019327, виданого 03 травня 2004 року Ківерцівською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 309, виданого на ім`я « ОСОБА_2 ».

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Заінтересована особа: Ківерцівська міська рада Волинської області, адреса: 45200, Волинська обл., м. Ківерці, вул. Шевченка, 14, .

Рішення у повному обсязі складено 30 серпня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук