Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/912/21
Провадження № 2/332/11/23
Рішення

Іменем України

14 серпня 2023 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Яцуна О.С.,

секретаря: Мовчан К.М.,

за участю

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

Встановив:

09.03.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності, в якому просив розділити в натурі домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та виділити йому в натурі частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 за варіантом, запропонованим висновком будівельно-технічної експертизи з урахуванням фактичного порядку користування домоволодінням, а також стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 04.06.2019 на підставі договору купівлі-продажу він придбав 1/2 частку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Решта домоволодіння належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.06.2020. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером :02:002:0232, що перебуває у комунальній власності.

До придбання ним частки домоволодіння між співвласниками склався добровільний порядок користування, будинок фактично поділений на дві квартири з двома окремими входами. Першу квартиру займає позивач і в його фактичному користуванні перебувають наступні приміщення: 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5 сукупною площею 33,4 м2, а також гараж літ. К та погріб літ. пг2. Відповідач займає решту приміщень будинку: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 сукупною площею 36,7 м2.

В січні 2021 року між ними виник спір з приводу виділення в натурі займаної ОСОБА_1 частини домоволодіння, порядку користування спільними господарськими будівлями, розташованими на території домоволодіння та з приводу користування земельною ділянкою, тому з вказаних причин останній був змушений звернутися до суду з позовною заявою.

Ухвалою суду від 19.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, справа вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання (а.с. 22).

Ухвалою суду від 11.10.2021 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні запитання: чи можливий розподіл домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до часток співвласників; запропонувати варіанти виділу ОСОБА_1 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в натурі з урахуванням часток співвласників та фактичного користування (а.с. 47-48).

30.08.2022 на адресу суду надійшов висновок експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 1324-21 від 28.07.2022 (а.с. 78-90).

Ухвалою суду від 01.09.2022 провадження у справі поновлено (а.с. 93).

Ухвалою суду від 20.03.2023 закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті (а.с. 126-129).

Позивач ОСОБА_1 в своїй позовній заяві послався на те, що після отримання висновку експерта він уточнить позовні вимоги згідно із запропонованим варіантом виділу його частки, проте позовні вимоги позивачем не уточнювались та не змінювались, а тому суд розглядає позовні вимоги відповідно до позовної заяви, датованої 03.03.2021.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги, просив їх задовольнити з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи № 1324-21 від 28.07.2022.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Василега І.М., заперечували щодо задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач невірно обрав спосіб захисту своїх прав, оскільки у разі виділу нерухомого майна співвласник вибуває зі складу учасників спільної власності та спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. Тобто, виділ частки з майна, що є у спільній частковій власності є неможливим за наявністю лише двох співвласників відповідно до практики постанови Верховного Суду від 19.05.2021 у справі № 501/2148/17.

Суд, з`ясувавши позицію учасників, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачу на праві приватної спільної часткової власності належить 1/2 частка в житловому будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу частки житлового будинку від 04.06.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Банковською Ю.В. за реєстраційним № 573 (а.с. 6-7).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 169110823 від 04.06.2019, зареєстровано право власності позивача на 1/2 частку будинку АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8-9).

Відповідно до копії технічного паспорту на житловий будинок, складеного 15.02.2008, зі змінами станом на 16.05.2008, зазначено власників житлового будинку АДРЕСА_1 , а саме 1/2 частка належить відповідачеві ОСОБА_2 та 1/2 частка ОСОБА_4 (а.с. 10).

В матеріалах справи міститься висновок судової будівельно-технічної експертизи № 1324-21 від 28.07.2022, складений судовим експертом Пастуховим В.О. про наступне (а.с. 78-90).

Під час проведення огляду об`єкта дослідження та співставлення об`єкта дослідження з технічною документацією встановлено, що фактичний вигляд та розміри об`єкта дослідження не відповідають тим, що зазначені у наданому на дослідження технічному паспорті від 15.02.2008, що міститься у матеріалах цивільної справи.

По першому питанню експертом надана відповідь про те, що надати варіанти поділу домоволодіння без втручання у конструкцію житлового будинку для переобладнання, що не є доцільним, не надається можливим, адже неможливо кожного зі співвласників забезпечити однаковою площею у відповідності до часток. Варіанти поділу можливо надати лише з відступами від ідеальних часток співвласників та їх перерахунком і незначними відступами від ДБН (а.с. 82-зворотний бік - 83).

По другому питанню експертом наданий лише один варіант виділу частки домоволодіння з відступами від ідеальних часток співвласників з урахуванням фактичного користування і незначними відступами від ДБН (а.с. 83), що виглядає наступним чином:

позивачеві ОСОБА_1 виділяється наступне:

літ. А - Житловий будинок:

прим. 1-4 (13,6 м2) - кімната;

прим. 1-5 (8,7 м2) - кімната;

літ. а - Службова прибудова:

прим. 1-1 (2,3 м2) - коридор;

прим. 1-2 (1,5 м2) - туалет;

прим. 1-3 (7,3 м2) - коридор;

Ґанок до літ. а;

Козирок до літ. а;

літ. Н - Вбиральня;

літ. З - Душ;

літ. Б - Сарай;

літ. К - Гараж;

літ. ПГ2 - Погріб під літ. К;

літ. № 3 - Водопровід;

літ. № 5 - Ворота;

літ. № 10 - Паркан;

літ. № 7 - Паркан (частина до паркану 11);

літ. № 11 - Паркан;

літ. № 8 - Яма зливна.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1-2 ст. 319 ЦК України).

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Статтею 355 ЦК України визначено, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ч. 1 ст. 356 ЦК України).

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, що складає єдине ціле.

Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Приписами ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Щодо поділу майна, то, згідно ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: 1) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); 2) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

За змістом наведених норм, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність і особа стає власником відокремленого майна.

Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що кожний учасник отримує в натурі майно, що відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт.

Частка, що виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, що залишається в іншого власника (власників), у розумінні ст. 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 у справі № 336/1136/19, що суд враховує на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Крім того, суд також враховує постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2021 у справі № 501/2148/17, в якій зроблено висновок, що «…. відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється. Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій на наведене уваги не звернули, не врахували, що спірне майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, у зв`язку з чим виділ частки в цьому майні лише для позивача є неможливим, а можливий поділ цього майна в натурі між сторонами, у разі якого право спільної часткової власності на нього припиняється».

В рамках даної справи ОСОБА_1 ставить питання щодо виділу належної йому 1/2 частки домоволодіння в праві спільної часткової власності, однак ним не ставиться питання про поділ домоволодіння в натурі між сторонами та припинення спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи досліджені докази у сукупності через призму заявлених позовних вимог, суд констатує, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складений 24.08.2023.

Суддя О.С. Яцун