Справа № 183/1712/16
№ 4-с/183/29/23

У Х В А Л А
01 вересня 2023 року м. Новомосковськ
Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьонов Д. О., розглянувши матеріали скарги представника ОСОБА_1 адвоката Лагоди Олени Анатоліївни на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Новомосковського відділу Державної виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Качур Олени Вікторівни, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», -
у провадження Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла вказана скарга, в якій заявник просить визнати протиправними дії державного виконавця Новомосковського відділу виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) Качур Олени Вікторівни з прийняття виконавчого документу (виконавчий лист Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровській області № 183/1712/16 від 16 вересня 2016 року) до виконання та відкриття виконавчого провадження № 70944713 та скасувати постанову державного виконавця Новомосковського відділу виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса) Качур Олени Вікторівни № 70944713 від 07 лютого 2023 року.
В обґрунтування скарги зазначає, що в серпні 2023 року заявниця дізналася про існування виконавчого провадження, де вона є боржником. 17 серпня 2023 року заявниця ознайомилася з матеріалами виконавчого провадження № 70944713 в Новомосковському відділі виконавчої служби у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУМЮ (м. Одеса). Як з`ясовано заявницею, постановою державного виконавця Качур Олени Вікторівни від 07 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого документу - виконавчий лист Новомосковськом міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року у справі № 183/1712/16 за заявою стягувача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення залишку заборгованості за кредитним договором в розмірі 312 188,30 грн. Як з`ясовано заявницею після ознайомлення, 16 травня 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалено заочне рішення у справі № 183/1712/16 за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором № DNN0GK00000070 від 05 липня 2023 року, на підставі якого виданий виконавчий документ. Вказане рішення заявниця не отримувала, оскільки у зв`язку із вчиненням домашнього насильства з боку колишнього чоловіка в 2015 році змушена була залишити місце проживання з метою забезпечення власної безпеки. Як зазначено у виконавчому листі № 183/1712/16, строк його пред`явлення до 29 травня 2017 року. Таким чином, термін пред`явлення виконавчого документу до виконання закінчився до моменту відкриття виконавчого провадження. Крім того, є підстави вважати, що банком отримано задоволення своїх вимог за рахунок реалізації предмету застави за договором іпотеки, укладеним з метою забезпечення виконання умов кредитного договору. Оскільки заявниця вже 8 років не проживає в спірній квартирі, яку залишила колишньому чоловіку, наразі це питання потребує з`ясування. Заявниці лише відомо, що майно, передане в якості забезпечення виконання кредитного договору було відчужено в 2019 році. Обставини цього правочину заявниці невідомі.
Перевіривши подану заяву на відповідність вимогам ст.ст. 183, 447-449 ЦПК України, вбачається таке.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Статтею 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
У частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Верховний Суд зауважив, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця необхідно виходити з того, що у ЦПК України не міститься переліку поважних причин пропуску строку, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга залишається без розгляду та повертається заявникові.
Строк звернення до суду зі скаргою на дії державного, приватного виконавця є не строком позовної давності, а процесуальним строком, а тому у разі його пропуску, скарга може бути розглянута по суті лише після вирішення питання про його поновлення, оскільки відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
З наведених заявником у скарзі обґрунтувань вбачається, що вона оскаржує дії державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження 07 лютого 2023 року, які за своїм змістом не є триваючими.
Суд вважає за необхідне відмітити, що законодавцем у статті 449 ЦПК України закріплені імперативні строки (10 днів і 3 дні), протягом яких можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення. Тобто, це строки в межах яких особа може звернутися з відповідною скаргою для захисту своїх порушених прав або інтересів.
Виходячи із змісту поданої заявником скарги вбачається, що строк звернення з даною скаргою становить десять днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
При цьому, суд вважає за доцільне зауважити, що приписи частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» імперативно встановлюють обов`язок надсилання постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим поштовим відправленням.
Саме лише посилання на той факт, що заявник не була присутня за місцем реєстрації, без надання належних доказів на підтвердження такого факту, не є підставою для висновку про поновлення строку, або його не пропущення.
Таким чином, заявником не заявлено клопотання про поновлення строку звернення зі скаргою та не доведено належними доказами подання скарги до суду з дотриманням процесуальних строків, а твердження останньої про те, що саме 17 серпня 2023 року вона дізналася про відкриття виконавчого провадження, не підтверджуються наданими до скарги доказами в своїй сукупності.
Тому, з огляду на наведене суд вважає, що вищезазначену скаргу подано заявником з пропуском строку, визначеного статтею 449 ЦПК України.
За таких обставин, зважаючи на те, що скарга подана заявником після закінчення процесуального строку, встановленого законом і не заявлено клопотання про поновлення такого строку, з огляду на відсутність поважних причин поновлення такого пропуску, суд дійшов до висновку про залишення скарги без розгляду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76 - 81, 89, 126 - 127, 259 - 261, 353 - 354, 447 - 449 ЦПК України, суд,-
скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Лагоди Олени Анатоліївни на дії державного виконавця залишити без розгляду та повернути заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 01 вересня 2023 року.

Суддя Д. О. Парфьонов