печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року

Печерський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі - Ємець Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу №755/11546/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач звернулась до суду з позовною до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що 14.04.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої, було пошкоджено транспортний засіб CHEVROLET AVEO, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить позивачу.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 29.05.2020 року громадянина ОСОБА_2 було визнано винним в порушенні правил дорожнього руху, що стало причиною дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_2 мав поліс обов`язкового державного страхування ТДВ СК «Альфа-Гарант».

Позивачем було виконано ремонтні роботи по відновленню її автомобіля, вартість яких, відповідно до акту виконання робіт (надання послуг) № 520 від 03 червня 2020 року, склала 50130,00 грн.

В свою чергу, виплата ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» склала 16 695 грн. 20 коп. Додатково позивачу було сплачено 2690 грн. 25 коп.

З таким розміром страхового відшкодування позивач відразу не погодилася, про що повідомила працівників страхової компанії, однак домовленості щодо розміру страхового відшкодуваня не було досягнуто.

В подальшому позивач звернулася до ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» з письмовою претензією, в якій виклала свої претезії щодо недоплаченої суми страхового відшкодування та просила здійснити доплату для повного покриття витрат пов`язаних з відновлювальним ремонтом належного їй пошкодженого автомобіля.

Листом- відповіддю № 12/4866 від 28.10.2020 року ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» позивачу було безпідставно відмовлено в повному відшкодуванні завданої шкоди. Свою відмову ТОВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» мотивувала тим, що 21.04.2020 року був проведений огляд належного позивачу транспортного засобу та складений акт огляду, була складена ремонтна калькуляція та аварійний сертифікат 56-D/68/7, за яким вартість відновлювального ремонту, без врахування коефіцієнту фізичного зносу склала 29 958,95 грн. із урахуванням ПДВ, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вартість матеріального збитку склала 16141, 53 грн (з урахуванням ПДВ).

Таким чином, розмір реальної вже проведеної позивачу виплати, як вбачається з листа страхової не відповідає проведеному розрахунку.

При цьому, страхова отримала документи, які підтверджують реальний розмір понесених позивачем матеріальних витрат. Тому, на думку позивача, страхова мала би вплачувати суму страхового відшкодування виходячи з реально понесених позивачем збитків, у розмірі 501 30,00 грн., з урахуванням коефіценту фізичного зносу. А розмір недоплаченого коефіценту фізичного зносу мав би виплатити ОСОБА_2 .

В цей же час ОСОБА_2 сплатив франшизу на користь позивача, в розмірі 2000,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що дії страхової є не законними та такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства.

Окрім цього, позивач вказує, що діями ОСОБА_2 останній завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в 5000,00 грн.

Відтак, позивач просить суд:

- стягнути солідарно з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30745 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. 4

- стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

19.08.2020 до Печерського районного суду м. Києва за підсудністю з Дніпровського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г., для вирішення питання про відкриття провадження.

04.11.2021 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження.

09.08.2022 представником Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відносини, що склалися між сторонами у зв`язку з виплатою страхового відшкодування за полісом № АО/7033176 врегульовані спеціальним законом - Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Представник вказує, що позивач в повній мірі ігнорує положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки позивач просить стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» рахунку та акту виконаних робіт ФОП « ОСОБА_3 », однак такі документи не можуть бути належним та допустимими доказом завданої в дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди і суперечать методиці розрахунку страхового відшкодування відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування шкоди, пов`язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу отриманої під час дорожньо-транспортної пригоди (тобто на дату ДТП), з врахування коефіцієнту фізичного зносу та за вирахування суми ПДВ та за вирахуванням ПДВ - документи надані позивачем не містять жодної з перехованих ознак.

Крім того, представник вказує, що дорожньо-транспортна пригода сталая 14.04.2020 року, а акт виконаних робіт СТО складений 03.06.2020 року, тобто через три місяці підля події, та за цінами шо діяли на момент ремонтних робіт.

Позивачем не надано належного акту огляду транспортного засобу уповноваженою на те особою, аварійний комісар, експерт, оцінювач тощо, в стані після ДТП. Тобто, позивачем не доведено, що всі ті ремонтні роботи що зазначені в рахунку ФОП ОСОБА_3 відносяться в повному обсязі до пошкоджень що були отримані безпосередньо в ДТП від 14.04.2020 року.

Так, представником ТДВ СК «Альфа-Гарант», після отримання від ОСОБА_1 повідомлення про настання ДТП (14.04.2020 року), в присутності заявника було проведено огляд його пошкодженого транспортного засобу, а саме 21.04.2020 року. Крім того, протокол огляду був підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень.

На підставі протоколу огляду було складено аварійний сертифікат № 56-0/68-7 від 21.04.2020 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , станом на дату ДТП, становить 16141,53 грн., з врахування коефіцієнту фізичного зносу, та 13451.28 грн., врахування коефіцієнту фізичного зносу та з вирахуванням ПДВ.

Відповідно до аварійного сертифіката № 56-В/68-7 від 21.04.2020 року коефіцієнт фізичного зносу ТЗ складає 70 %.

Таким чином, страхове відшкодування становить: 13451,28 - 2600,00 (франшиза)= 11451,28

06.07.2020 року ТДВ СК «Альфа-Гарант» було сплачено на вказаний ОСОБА_1 банківський рахунок 11 451,28 грн.

Пізніше, ОСОБА_1 надала ТДВ СК «Альфа-Гарант» докази, що підтверджують здійснення відновлювального ремонту, на підставі чого та керуючись . 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було здійснено доплату до страхового відшкодування в розмірі ПДВ, що було раніше вирахувано.

Тобто, загальна сума сплаченого страхового відшкодування в розмірі 14 141,53 грн. є справедливим розміром страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ця сума була сплачена позивачу.

Страхове відшкодування сплачено в повному обсязі, розраховано згідно положенням спеціального Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та в межах строку відведеного чинним законодавством.

Відповідач ТОВ "СК "Альфа-Гарант" зазначив, що позивачем в позовній заяві не наведено жодних обгрунтувань, які б свідчили про порушення ТДВ СК «Альфа-Гарант» вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо порядку або строків виплати страхового відшкодування.

Позивач, заявляючи позовні вимоги, має довести своє порушене право та інтереси, однак останній не наводить жодних порушень ТДВ СК «Альфа-Гарант» щодо порядку та строків виплати страхового відшкодування, які передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ТДВ СК «Альфа-Гарант» у встановленому вищезазначеним Законом порядку, на виконання ст. ст. 22, 29, 34 направила заявку суб`єкту оціночної діяльності для огляду і визначення матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, на підставі оцінки, Товариство виплатило страхове відшкодування з вирахуванням ПДВ та франшизи на реквізити, вказані позивачем у заяві про страхове відшкодування у строки, встановлені Законом.

З врахуванням зазначеного, представник страхової просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

11.08.2022 відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 29.05.2020 року по справі №753/6573/20 постановлено визнати винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти на нього адміністративне стягнення у виді 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Так, на час дорожньо-транспортногої пригоди у ОСОБА_2 був наявний та чинний поліс № АО/7033176 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 30.12.2019 року .

Відповідно до п. З Полісу № АО/7033176 строк дії з 00 годин 00 хвилин 31 дня 12 місяця 2019 року до 30 дня 12 місяця 2020 року.

Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров ю (двісті шістдесят тисяч гривень), за шкоду заподіяну майну (сто тридцять тисяч гривень) (п. 4 Полісу № АО/7033176).

Згідно п. 5 Полісу № АО/7033176 розмір франшизи складає дві тисячі гривень (дану суму відповідачем 2 на користь позивача було сплачено в повному обсязі, що і підтверджує сам Позивач в позовній заяві).

Отже, свій обов`язок ОСОБА_2 перед позивачем виконав, а виконання щодо оплати позивачу 30 745 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди належить страховій.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку розмір страхового відшкодування, відповідно до акту виконаних робіт № 530 від 03.06.2020 року, склав 50130 грн., що не перевищує страхової суми за шкоду заподіяну майну, стягнення на користь ОСОБА_1 30 745 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди підлягає з страхової.

Також, відповідач вказує, що вимога щодо стягнення з страхової на користь позивача 5 000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки є необґрунтованою.

З врахуванням зазначеного, ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

05.12.2022 ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідачі вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановивши зазначені обставини, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07.03.1996 року, договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно зі ст.1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», від 31 березня 1995року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, обов`язок доказування наявності чи відсутності вини заподіювача в спричиненні шкоди покладається на відповідача, в той час, коли позивач повинен довести наявність такої шкоди та її розмір.

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`я та/або майну потерпілого.

Згідно п. 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Частиною 2 п. 36.2 ст. 36 Закону України, страховик має право здійснювати виплати бєз проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Тобто, імперативна норма Закону зазначає про те, що страховик може розраховувати страхове відшкодування без проведення експертизи виключно у випадку, коли Страховик та потерпілий досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування. Потерпіла особа не погоджуючись з розміром відшкодування, може звернулася із претензією до страховика з пропозицією про перерахунок страхового відшкодування. В такому випадку, страховик зобов`язаний розрахувати розмір збитку на підставі експертизи.

Таким чином, з врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що факт підтвердження завдання збитків позивачу, є доведеним.

При настанні дорожньо-транспортної пригоди, особу визнано винною, у якої на момент завдання шкоди був діючий поліс обов`язкового страхування з лімітом відповідальності щодо шкоди, у розмірі 130 000, 00 грн.

Страховою компанією, були визначено завдання шкоди у розмірі, яка була виплачена позивачу, з якою позивач не погодилась, оскільки позивач за результатами відновлюючого ремонту витратила кошти в розмірі 50 130,00 грн., що підтверджуються квитанціями, актом виконаних робіт.

Відтак, доводи страхової компанії щодо не належного обґрунтування витрат, та доказів, є необґрунтованим, оскільки стороною відповідача, а саме страховою компанією не було заявлено клопотання про проведення експертизи нележними експертами, з метою проведення розрахунку по відповідним методикам та з урахуванням всіх функцій, з метою спростовування доводів позивача.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

З врахуванням зазначеного, суд вважає, що оскільки сума, яка витрачена на відновлюючий ремонт не була належним чином відшкодована, оскільки ліміти відповідальності винної особи не були перевищені, суд прийшов до висновку про стягнення відшкодування саме з страхової компанії, оскільки дії компанії свідчать про неналежне виконання своїх зобов`язань.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_2 саме матеріальної шкоди, суд вважає їх передчасними та не доведеними, оскільки станом на момент ДТП відповідальність останнього була застрахована та ліміти відповідальності не були перевищеними.

Таким чином, станом на момент розгляду позову, суд вважає, що стягувати солідарно матеріальну шкоду в частині ОСОБА_2 не є доцільним, оскільки страхова компанія не виконала зобов`язань в частині неналежної виплати.

Разом з цим, суд звертає увагу, що позивач не позбавлена права звернення до винної особи, щодо відшкодування шкоди в окремому порядку, за наявності передбачених законодавцем підстав.

Так, щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, варто вказати, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз`яснено у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у порушенні права власності, у порушені нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також при вирішенні цього спору суд враховує керівні роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у пункті 9 постанови від 31.03.1995 року, із змінами внесеними постановою № 5 від 25.05.2001 року, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можловості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди мають враховуватись вимоги розумності справедливості, а також майнового стану цивільного відповідача

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

З врахуванням зазначеного, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини як беззаперечну, відповідно до якої судом визнано презумпцію моральної шкоди, що полягає у тому, що у разі порушення майнових або немайнових прав, «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку, людина відчуває страждання (моральну шкоду), та, враховуючи наведені правові норми, проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази та, дотримуючись вимог чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове задоволення вимог позивача, в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 в розмірі 2 000, 00 грн., який на думку суду, відповідає рівню завдання моральної шкоди.

Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи положення вищезазначених процесуальних норм, під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку про стягнення матеріальної шкоди, саме з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в заявленому позивачем розмірі, оскільки відповідачем не було належним чином спростовано доводів позивача та не заявлено експертизу на спростування заявленої суми витрат на ремонт.

Також, суд прийшов до висновку про стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 у розмірі 2 000,00 грн., так як суд вважає, що останнім при настанні дорожньо-транпортної пригоди позивачу було завдано душевних страждань, у зв`язку з його протиправними діями.

Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 30745 ( тридцять тисяч сімсот сорок п`ять) грн.. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 ( дві тисячі) грн.. 00 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в рівних частинах, а саме: по 178 (сто сімдесят вісім) грн. 73 коп.

В іншій частині вимог -відмовити.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживанняя: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», Код , фактичне місце знаходження: 02100, м. Київ, вулиця Георгія Тороповського, 14,

Відповідач: ОСОБА_2 , РНКОПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, а особою яка була відсутня при проголошенні рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 08.08.2023.

Суддя Т.Г. Ільєва