Справа № 202/5990/23
Провадження № 2/202/1629/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Травкіної В.Р.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментівна утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 4 233 грн. щомісячно.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що з відповідачем вони мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею. ОСОБА_2 не бере участі у утриманні дитини. Наголошувала, що усі обов`язки щодо утримання та виховання сина несе самостійно. Відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу синові. ОСОБА_3 відвідує IT-курси, щомісячна плата за які становить 1 400 грн. Обґрунтовуючи розмір аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 4 233 грн. на місяць, зазначала, що ця сума сумарно відповідає сумі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку 2 833 грн. та щомісячним додатковим витратам на розвиток дитини 1 400 грн., та складає приблизно 30% середньої заробітної плати працівника у Дніпропетровській області.

ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, та просила суд задовольнити їх. Зазначила, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у сумі 4 233 грн.

Відповідач також з`явився в судове засідання. Позовні вимоги визнав частково. Повідомив суду, що має змогу сплачувати аліменти в розмірі 2 833 грн. на місяць. Заперечував щодо задоволення позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на розвиток дитини у сумі 1 400 грн. на майбутнє, оскільки позивачем не надано доказів щодо строків навчання сина на IT-курсах.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд приходить до таких висновків.

Позивач та відповідач мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, 24.04.2009.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184 СК України).

Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України).

Враховуючи обставини, викладені у ч. 1 ст. 182 СК України, зокрема, матеріальне становище відповідача, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання спільної дитини в твердій грошовій сумі 2 833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Щодо стягнення додаткових витрат.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Аналізуючи положення ст. 185 СК України слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Тобто, якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Тому, заявляючи вимоги про одноразове стягнення додаткових витрат на дитину, необхідно надати докази усієї суми фактично понесених витрат, в той час, як заявляючи про періодичні або постійні витрати, позивач повинен довести їх необхідність.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Позивач надала довідку про навчання сина в Міжнародній школі програмування з 01.09.2021 та про сплату за період з 01.09.2021 по 30.03.2023 21 362 грн. та копію квитанції від 09.03.2023 про сплату 1 400 грн. за курси програмування, однак просить суд стягувати додаткові витрати на майбутнє, а не фактично понесені додаткові витрати.

Позивачем не надано суду доказів щодо укладання договору на додаткові заняття, строків навчання спільного сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Міжнародній школі програмування та вартості навчання.

Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на майбутнє, у зв`язку із недоведеністю позовних вимог.

Судом також вирішується питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 073, 60 грн. не сплачений при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 76-81, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 273, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у сумі 2 833 (дві тисячі вісімсот тридцять три) грн. щомісячно, але не менш ніж 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 31.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Г.В. Бєсєда