Провадження № 2/756/4637/23
УХВАЛА

Іменем України

29 серпня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Діденко Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Гасанової Л.Х.,

розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О., про визнання недійсним заповіту,

в с т а н о в и в:

13.08.2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, вчинений ОСОБА_4 і посвідчений 14.07.2015 року, реєстровий №1-500 нотаріусом Пономаренко О.О.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 липня 2023 року справу було передано на розгляд Оболонському районному суду м. Києва.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Діденко Є.В.

Одночасно з вказаною позовною заявою позивач у позові заявив про забезпечення позову шляхом заборони видачі свідоцтва про спадкування за спадковим справі №4/2020, відкритого нотаріусом Пшенишнюк О. О., до закінчення розгляду позову по суті.

В обґрунтування заяви зазначено про те, що 17.04.2020 року, у зв?язку зі смертю батька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нотаріусом Пшенишнюк О. О., за заявою позивача відкрито спадкову справу №4/2020, що підтверджується витягом №60026781 від 17.04.2020 року. В рамках даної справи було встановлено, що 14.07.2015. року, ОСОБА_4 , вчинив нотаріально посвідчений заповіт, за яким своє майно, а саме: - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 42.2 кв. м.; - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 50.29 кв. м., на випадок смерті заповідав відповідачу. Позивач вважає, що заповіт було вчиненого особою, не здатним розуміти значення своїх дій і звернувся з відповідною позовною заявою. Разом з тим, після закінчення терміну вступу в спадщину, відповідач може отримати свідоцтво про спадкування спірних об?єктів нерухомості, що саме по собі утруднить виконання рішення суду.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною 2 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Загальною підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника у сукупності щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Наведені позивачем обставини не містять обґрунтованого припущення щодо недобросовісної поведінки відповідача, не наведені конкретні аргументи та докази на користь позиції позивача, а тому в задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 84, 116, 118, 260 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , державний нотаріус Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори Пономаренко О.О., про визнання недійсним заповіту - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Є.В. Діденко