1Справа № 335/7105/23 2/335/2607/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Анісімової А.І., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2023 до суду надійшла позовна заява Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за комунальні послуги, а саме за відпущену теплову енергію по об`єкту нерухомості за адресою АДРЕСА_1 , за період з листопад 2021 червень 2023 року в розмірі 7120,45 грн.

Ухвалою від 08.08.2023 було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначений в порядку спрощеного позовного провадження, учасникам наданий час для подання заяв по суті спору та з процесуальних питань.

У судовому засіданні 23.08.2023 року відповідач подав письмове клопотання про закриття провадження у справі на підставі ч.1 ст.255 ЦПК України а також вказав, що раніше ухвалою суду від 26.01.2023 року цивільну скаргу з тим же складом учасників було направлено за підсудністю до Ленінського районного суду м.Запоріжжя, яким у подальшому ухвалено судове рішення. Вказане рішення не набрало законної сили оскільки є предметом перегляду в апеляційному порядку.

Також вказав, що як зареєстрована адреса його проживання, так і адреса об`єкта нерухомості, щодо постачання до якого теплової енергії поданий позов, знаходяться на території Дніпровського району м. Запоріжжя, проте другий позов із тими ж сторонами знов подано до Орджонікідзевського районного суду в серпні 2023 року, а тому відсутнє право позивача на звернення до суду, оскільки на розгляді іншого суду перебуває аналогічна справа №335/7967/22.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв щодо відкладення розгляду справи до суду не подав.

Заслухавши відповідача, дослідивши надані ними матеріали, суд приходить до такого.

Не надаючи оцінки клопотанню відповідача про закриття провадження у справі, суд у судовому засіданні встановив, що позовні вимоги випливають з відносин між сторонами щодо постачання теплової енергії за адресою АДРЕСА_1 , який знаходиться у Дніпровському районі м. Запоріжжя, що при вирішенні питання про відкриття провадження було залишено без уваги.

Відповідно ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Приписами ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, зокрема, що позови, які виникають із приводунерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (ч. 4ст. 263 ЦПК України).

Так, Верховний Суд в постанові від 10.10.2019 у справі № 61-14226св19 вказав на те, що у разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватись правила виключної підсудності.

Відтак, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

За наведених обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 5 цього Закону, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Предметом спору у цій справі є стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії, яка надається у нежитлове приміщення 178 будинку АДРЕСА_2 . Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна. Такий висновок суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2019 у справі № 638/1988/17.

Подібні правові висновки щодо застосування правил виключної підсудності спорів з приводу нерухомого майна викладено у постанові Верховного Суду від 9 вересня 2020 року у справі № 910/6644/18, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18, у постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 506/33/19 .

Разом із тим, згідно відомостей офіційного сайту Запорізької міської ради (https://zp.gov.ua/uk/page/perelik-vulic-mista-zaporizhzhya) та територіального поділу на райони м.Запоріжжя, пояснень відповідача у судовому засіданні, встановлено, що буд. АДРЕСА_2 , розташований не на території Вознесенівського району м.Запоріжжя ( на території Вознесенівського району перебувають буд. 176,178), а на території Дніпровського району м.Запоріжжя, а тому справа непідсудна Орджонікідзевському районному суду м.Запоріжжя, і підлягає переданню за виключною підсудністю до Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

Крім того, місцем проживання відповідача є АДРЕСА_3 , що також знаходиться за межами Вознесенівського району м. Запоріжжя, на який поширюється підсудність Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, передбачені у статтях 27 - 29 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо: справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 ст. 31 ЦПК України встановлено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

У відповідності до положень ч. ч. 1, 2 статті 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Відповідно до ч. 2 ст.31 ЦПК України, справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду.

Разом із тим, суд зазначає, що будинок АДРЕСА_2 , послуги з постачання теплової енергії, в який надаються позивачем, ще до відкриття провадження у справі у цій справі, розташований не на території Вознесенівського району, а на території Дніпровського району м.Запоріжжя, а тому положення ч.2 ст.31 ЦПК України у даній справі не можуть бути застосовані.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (стаття 55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (стаття 124).

Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; нормативно-правовий акт, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ст.378 ч.1 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватися правил підсудності.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що розгляд цивільної справи, судом з порушенням правил виключної підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, суд дійшов висновку про необхідність передання вказаної справи для розгляду за підсудністю доЛенінського районного суду м. Запоріжжя.

Доводи відповідача щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, викладені у письмовому клопотанні та клопотання відповідача про закриття провадження у справі з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України підлягають оцінці належним судом, до юрисдикції якого вказана справа віднесена процесуальним законом.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 30, 31, 260 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,передати за підсудністю на розгляд до Ленінського районного суду м.Запоріжжя.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Вступна та резолютивна частина ухвали складена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 23.08.2023 року.

Повний текст ухвали складено 28.08.2023 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова