Провадження № 2/760/9654/23
Справа № 202/5282/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Зуєвич Л.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Група Електроюа» /далі - ТОВ «Група Електроюа»/ (; адреса: 03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А) про стягнення заборгованості та зобов`язання повернути майно,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

30.08.2021 до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська надійшов вказаний позов, в якому ОСОБА_1 просить суд:

- стягнути з ТОВ «Група Електроюа» на користь ОСОБА_1 159 008,61 грн, з яких 65 395,20 грн - орендна плата, 93 613,41 грн - викупний платіж;

- зобов`язати ТОВ «Група Електроюа» повернути ОСОБА_1 майно: станцію зарядження електромобілів № 1682 змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЄ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення ТN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц. Тип кабеля КВГ 5x6, модель АЕ-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06.09.2021 справу передано за підсудністю до Солом`янського районного суду міста Києва.

11.10.2021 вказана справа надійшла до Солом`янського районного суду міста Києва з супровідним листом Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 27.09.2021.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.10.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Клопотань від сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надійшло.

Оскільки розгляд справи відбувався у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання у справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі, не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Обґрунтування позову

В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 19.07.2019 між позивачем та ТОВ «Група Електроюа» було укладено договір купівлі-продажу обладнання № 06-10-2020-8/1.

Також, у позові зазначається, що:

- відповідно до п. 1.1 договору купівлі-продажу обладнання № 06-10-2020-8/1, ТОВ «Група Електроюа» зобов`язався передати у власність ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти у власність та оплатити обладнання, а саме зарядні пристрої (станції) для електромобілів згідно специфікації;

- згідно з п. 3.1 зазначеного договору, ціна обладнання: 104 000,00 грн, що є еквівалентом 4 000 доларів США відповідно до курсу НБУ.

При цьому, позивач зауважує, що відповідно до специфікації № 1 до договору купівлі-продажу обладнання № 06-10-2020-8/1 від 19.07.2019, він прийняв у власність станцію зарядження електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЗ, код ДКГІП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц. Тип кабеля КВГ 5x6. Станція № 1682, модель АЕ-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Разом з тим, позивач звертає увагу на те, що того ж дня, 19.07.2019, між ним та відповідачем було укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2, відповідно до п. 1.1 якого, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування з зобов`язанням обов`язкового викупу обладнання. Характеристики обладнання вказані у специфікації № 1 до договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019.

Позивач вказує, відповідно до п. 4.1 договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019 розмір орендної плати за весь об`єкт оренди складає 2,62% в місяць від загальної вартості об`єкту оренди, яка вказана в п. 1.1 даного договору.

Зазначає, що згідно з п.п. 4.2, 4.3 договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020- 8/2 від 19.07.2019 дата повернення всієї суми орендних платежів за 2 роки - 20.07.2021. Виплата орендних платежів протягом 730 днів з моменту укладення договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця, виплачується в кінці терміну дії договору разом з обов`язковим викупним платежем в розмірі 3 440 доларів США і підлягає виплаті на 731 день з дати укладання цього договору, тобто 20.07.2021

Позивач посилається на те, що після настання дати розрахунку - 20.07.2021 відповідач розрахунок не провів, об`єкт оренди не повернув, тобто зобов`язання за договором оренди не виконав, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача 159 008,61 грн з яких: 65 395,20 грн, а 93 613,41 грн - викупний платіж, виходячи з наступного розрахунку та міркувань:

-Розмір орендної плати відповідно до п. 4.1 договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019, складає 2,62 % в місяць від загальної вартості об`єкту оренди (104 000,00 грн);

-З моменту укладання до моменту оплати за даним договором оренди пройшло 24 місяці, тобто 20.07.2021 відповідач повинен був здійснити виплату грошових коштів, сума яких дорівнює 24 місячні платежі в розрахунку 2,62% від загальної вартості об`єкту оренди (104 000,00 грн);

-Таким чином, відповідач повинен був сплатити позивачу грошові кошти у розмірі 65 395,2 грн, тому що 104 000 грн * 2,62 % = 2 724,8 грн (орендна плата за 1 місяць), 2 724,8 грн * 24 міс. = 65 395,2 грн (сума орендної плати за 24 місяці);

-Додатково, відповідно до п. 4.3 договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019 відповідач повинен був сплатити позивачу викупний платіж у розмірі 3 440 доларів США, що станом на момент виплати (20.07.2021) становило 93 613,41 грн. Офіційний курс долара США до гривні 20.07.2021 становив 27,2132 грн. (3 440 *27,2132 = 93 613,41 грн);

-Отже, загальна сума боргу становить 159 008,61 грн (65 395,2 + 93 613,41 = 159 008,61).

Щодо правової позиції відповідача

На момент винесення рішення у справі відзив на позовну заяву не надійшов.

Поштовий конверт, в якому відповідачу направлялась копія ухвали від 08.10.2021 разом з копіює позову та доданих до нього документів повернуто відділом поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній».

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 10 ст. 128 ЦПК України судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю.

Крім того, суд бере до уваги, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, на думку суду, юридична особа зобов`язана забезпечити отримання кореспонденції за адресою, яка визначена нею як офіційна (юридична), а направлення на таку адресу судової кореспонденції, за відсутності заяви особи про наявність іншої адреси для кореспонденції, є належним повідомленням.

Суд наголошує, що всі судові документи у даній справі направлялись на офіційну (юридичну) адресу ТОВ «Група Електроюа», яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань адреси.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18 (провадження № 61-185св23).

Юридична особа зобов`язана забезпечувати своєчасне отримання кореспонденції за адресою свого місцезнаходження, а наявність поважних підстав для невчинення відповідних дій має доводитись учасником в загальному порядку (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.07.2023 у справі № 910/15120/20).

Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити правову позицію останнього щодо предмету спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 19.07.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Група Електроюа» укладено договір купівлі-продажу обладнання № 06-10-2020-8/1 (а.с. 12-15), відповідно до п. 1.1 якого Продавець (ТОВ «Група Електроюа») зобов`язується передати у власність Покупцю ( ОСОБА_1 ), а Покупець зобов`язується прийняти у власність та оплатити Обладнання, а саме:

- зарядні пристрої (станції) для електромобілів згідно Специфікації, що є Додатком № 1 до даного договору, і сплатити Продавцю грошову суму, встановлену п. 3 Договору.

У Специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору купівлі-продажу обладнання № 06-10-2020-8/1 від 19.07.2017 (а.с. 16) вказано, що відповідно до договору купівлі-продажу обладнання № 06-10-2020-8/1 від 19.07.2019 Продавець передав у власність Покупцю, а Покупець прийняв у власність та оплатив Обладнання, а саме: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з наступними характеристиками:

станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50 +- 1) Гц. Тип кабеля КВГ 5x6. Зарядні станції введені в експлуатацію, їх адреса та вартість наведена в Таблиці:

модель станції: АЕ-3;

№ станції: 1682;

адреса, де встановлена станція: АДРЕСА_2 ;

вартість станції: 4 000 (чотири тисячі) доларів США.

Згідно з п. 3 договору № 06-10-2020-8/1 від 19.07.2019 ціна Обладнання становить 104 000 (сто чотири тисячі) гривень, що є еквівалентом 4 000 (чотирьом тисячам) доларів США відповідно до курсу Національного банку України на дату оплати.

Крім того вбачається, що 19.07.2019 між ОСОБА_1 та ТОВ «Група Електроюа» також укладено договір оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2 (а.с. 17-20), відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець (ОСОБА_1) передає, а Орендар (ТОВ «Група Електроюа») приймає в строкове платне користування, з зобов`язанням обов`язкового викупу наступне майно (обладнання) (далі за текстом - "Об`єкт оренди"): найменування: зарядні пристрої (станції) для електромобілів з характеристиками, визначеними у Специфікації, що є додатком до даного Договору у кількості 1 (одна) одиниця.

Як вбачається з специфікації № 1, що є додатком № 1 до договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019, за даним Договором Орендодавець передав у строкове платне користування Орендарю, а Орендар прийняв Обладнання, а саме: зарядні пристрої для електромобілів з наступними характеристиками:

Станція заряджання електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКПП 27.11.50-33,00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою(50 +- 1) Гц, Тип кабеля КВГ 5x6. Зарядні станції введені в експлуатацію, їх адреса та вартість наведена в Таблиці:

модель станції: АЕ-3;

№ станції: 1682;

адреса, де встановлена станція: АДРЕСА_2;

вартість станції: 4 000 (чотири тисячі) доларів США.

Згідно з п.п. 1.1.1 договору № 06-10-2020-8/2 загальна вартість Об`єктів оренди становить 104 000 (сто чотири тисячі) гривень, що на дату укладання цього Договору ціна у перерахунку до долара США, становить 4 000 (чотири тисячі) доларів США, згідно з офіційним курсом Національного банку України, що склався на дату підписання Договору.

За змістом п. 3.1 договору № 06-10-2020-8/2 термін оренди складає 2 (два) роки з моменту прийняття Об`єкту оренди, а саме до 19.07.2021.

У п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору сторони погодили, що розмір орендної плати за весь об`єкт, що орендується, у цілому складає 2,62% в місяць від суми, яка вказана п. 1.1.1 даного Договору. Виплата орендних платежів (відсотків) протягом 730-ти днів з дати заключення договору не проводиться, а сума щомісячних нарахованих відсотків, яка підлягає виплаті щомісяця виплачується в кінці терміну дії договору разом з обов`язковим викупним платежем в розмірі 3 440 (три тисячі чотириста сорок) доларів США і підлягає виплаті на 731-й день з дати укладення цього Договору, а саме 20.07.2021.

У п. 7.1.6 договору № 06-10-2020-8/2 сторони серед обов`язків орендаря передбачили, що він зобов`язується обов`язково викупити Обладнання згідно п. 8 даного Договору.

Згідно з п.п. 8.1, 8.2 договору № 06-10-2020-8/2 Орендар зобов`язується викупити Об`єкт оренди в кінці строку дії цього Договору, або достроково в будь-який час на вимогу Орендодавця, за умови письмового повідомлення Орендодавцем Орендаря на поштову адресу, або подання особисто, під розпис про вручення повідомлення, уповноваженій особі (працівнику) Орендаря за реквізитами визначеними у цьому Договорі не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати обов`язкового викупу. Право власності на майно, що є Об`єктом оренди, у такому разі переходить до Орендаря після сплати останнім Орендодавцю повної суми орендної плати, нарахованої відповідно до умов цього Договору, та всієї суми обов`язкового викупного платежу в гривні, еквівалентної 4 000 (чотирьом тисячам) доларів США, за офіційним курсом Національного банку України на день повернення коштів. Сплата всієї суми Орендодавцю відбувається шляхом перерахування відповідної суми грошових коштів на банківський рахунок Орендодавця, або готівковими коштами на розсуд останнього, з урахуванням умов чинного законодавства. Орендодавець не може відмовитись від права викупу Орендарем Об`єкта оренди за умови повної оплати останнім орендної плати та всієї суми обов`язкового викупного платежу.

Позивач стверджує, що відповідач умови договорів оренди обладнання з обов`язковим викупом не виконав, у зв`язку з чим просить стягнути з нього заборгованості з орендної плати та викупного платежу обладнання.

Крім того, позивач просить суд витребувати від відповідача об`єкт оренди, а саме: станцію зарядження електромобілів змінного струму «Пристрої зарядні для електромобілів типу УЗЭ, код ДКГІП 27.11.50-33.00», клас 1, тип системи заземлення TN-S, електроживлення станції здійснюється від трьохфазної п`ятипровідної мережі змінного струму з номінальною напругою 380, частотою (50+-1) Гц. Тип кабеля КВГ 5x6. Станція № 1682, модель АЕ-3, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частиною 1 ст. 761 ЦК України встановлено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

За змістом ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як зазначено у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) , тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

При цьому матеріали справи не містять відомостей про те, що у даній справі договори № 18-02-2020-1/1 від 18.02.2020 та 18-02-2020-1/2 від 18.02.2020 у встановленому законом порядку оспорювалися чи визнавалися недійсними.

Суд бере до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18), ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10.03.2021 у справі № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20).

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (провадження № 12-95гс20) у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини. У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає відповідач, зокрема, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

Судом встановлено, що станом на день звернення з позовом відповідачем вимоги договору оренди обладнання з обов`язковим викупом № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019 не виконано, орендну плату не сплачено та в порушення вимог п. 8.1. договору об`єкт оренди не викуплено, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем складається з суми викупного платежу (93 613,41 грн) та орендної плати (65 395,20 грн), що у загальному розмірі становить 159 008,61 грн.

Суд зазначає, що відповідач доводів позивача про таку заборгованість не спростував, контррозрахунку заборгованості не зробив, доказів сплати заборгованості не подав, факт оплати або повернення об`єкту оренди за договором № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019 - не довів.

Натомість позивачем доведено обставини, на які він посилався на підтвердження своїх вимог, в частині наявності підстав для стягнення заборгованості і його розміру.

Оскільки судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми викупного платежу обладнання, то правові підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повернути позивачу відповідне обкладання - відсутні, адже задоволення такої вимоги фактично призведе до подвійного стягнення з відповідача: і обладнання, і його вартості, що суперечить як умовам договору № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019, так і вимогам законодавства.

За викладених обставин, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Щодо су дового збору

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 590,09 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви в частині вимоги про стягнення 159 008,61 грн заборгованості (а.с. 2).

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Група Електроюа» про стягнення грошових коштів, - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Група Електроюа» (; адреса: 03087, м. Київ, вул. Пітерська, буд. 5-А; адреса-2: 03151, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 66-Л) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ):

-159 008,61 грн (сто п`ятдесят дев`ять тисяч вісім гривень шістдесят одна копійка) орендної плати та вартості викупного платежу за договором № 06-10-2020-8/2 від 19.07.2019;

-1 590,09 грн (одна тисяча п`ятсот дев`яносто гривень дев`ять копійок) судового збору сплаченого за подання позовної заяви;

У задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич