Справа № 352/79/16-ц
Провадження № 2/344/94/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Стефанець Г.Я., Мрічко Н.І.,

за участю сторін:

представників позивача: Собко Я.М., Яремчук М.Є., Бойчука М.В.,

представників відповідача: Марущака В.Д., Максиміва М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

21.01.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 , вимогами якого просив визнати незаконним та скасувати рішення ХVП сесії IV скликання Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року «Про приватизацію земельних ділянок» в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельних ділянок площею 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,09 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться біля будинку (п. 24 додатку до даного рішення).

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 12 жовтня 2004 року Тисменицькою міською радою прийнято рішення про передачу у власність жителям м. Тисмениця згідно додатку земельні ділянки площею площею 20,0238 га для: а) будівництва та обслуговування житлового будинку 7,3804 га; б) ведення особистого селянського господарства 12,6434 га та видачу їм державних актів про право приватної власності на землю. У пункті 24 додатку до рішення передбачено передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , земельних ділянок загальною площею 0,26 га, з яких 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,09 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться біля будинку та 0,07 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за цвинтарем. Дане рішення в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельних ділянок площею 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,09 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться біля будинку є незаконним і підлягає скасуванню.

Позивач зазначає, що він раніше він не міг допустити, що даним рішенням порушується його право користування земельною ділянкою площею 0,1047 га - призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,2193 га (біля будинку), призначеної для ведення особистого селянського господарства, оскільки: 1) в державних актах про право власності на земельні ділянки, виданих ОСОБА_2 вказані зовсім інші рішення Тисменицької міської ради, які послужили підставою для їх видачі і які він оскаржив у судовому порядку, зокрема рішення від 05.08.2005 року та від 16.11.2007 року; 2) при прийнятті оскаржуваного рішення не було матеріалів на підтвердження розміру земельних ділянок, їх конкретного місця розташування та не додано до нього жодних документів, включаючи будь-яких планів та хоча б схем земельних ділянок, які передаються у приватну власність; 3) площі земельних ділянок, вказаних в оскарженому рішенні і які передавались у приватну власність ОСОБА_2 і площі земельних ділянок, переданих і вказаних в державних актах ОСОБА_2 серії ІФ № 094417 від 25.11.2005 року та серії ЯЕ № 846983 від 14.12.2007 року, серії ЯЕ № 846984 від 14.12.2007 року суттєво відрізняються. І тільки після ознайомлення з рішенням Тисменицького районного суду від 16.06.2015 року по справі № 352/1969/13-ц йому стало відомо, що оспорюване рішення від 12.10.2004 року лягло в його основу і послужило підставою для відмови йому в позові про визнання недійсними та скасування рішень Тисменицької міської ради від 05.08.2005 року та від 16.11.2007 року та виданих на їх підставі ОСОБА_2 державних актів на право власності на земельні ділянки, а тому порушує його право користування спірними земельними ділянками. Згідно висновку суду, вказаному у рішенні від 16.06.2015 року, підставою набуття ОСОБА_2 права власності на спірні земельні ділянки по АДРЕСА_1 фактично було рішення Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року «Про приватизацію земельних ділянок», згідно якого ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку без уточнення площі. Однак чинним законодавством не передбачено такий спосіб приватизації - «без уточнення площі».

Як зазначає позивач, з оскаржуваного рішення Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року про передачу у власність ОСОБА_2 спірних земельних ділянок по АДРЕСА_1 (біля будинку) не вбачається, що цим рішенням фактично вилучається у нього частина земельної ділянки площею 0,1047 га та 0,2193 га по АДРЕСА_2 , якою він та його батьки користувалися ще з 1950-х років і яка була закріплена за ними рішенням сесії Тисменицької міської ради від 12.09.1994 року № 12 (яке є чинним на сьогоднішній день, так як ніким не скасоване), тому, відповідно, він його не оскаржував раніше. Спірні земельні ділянки рішенням ради від 12.10.2004 року передані у власність ОСОБА_2 не лише без уточнення площі, але без будь-яких підтверджуючих документів на право користування нею чи надання в породку відводу. Адже рішенням Тисменицького районного суду від 17.12.1998 року, яке вступило у законну силу, встановлено, що ОСОБА_3 на законних підставах користується спірними земельними ділянками і не має будь-яких даних про те, що ОСОБА_2 правомірно міг користуватися земельними ділянками в розмірі більшими, ніж 0,066 га. Рішенням Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року зазначено про передачу ОСОБА_2 земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 . Жодних підтверджуючих документів її місцезнаходження та площі ОСОБА_2 не було надано. Ділянка ж площею 0,0827 га, на яку ОСОБА_2 в подальшому отримав державний акт на право власності , фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і примикає до його будинковолодіння з протилежної сторони без будь-якої можливості доступу (заїзду, проходу) до неї ОСОБА_2 . Ця обставина, в числі інших, була одним з мотивів відмови Тисменицькою міською радою в наданні ОСОБА_2 земельної ділянки під город в даному місці, шо підтверджується листом-відзивом голови Тисменицької міської ради від 03.11.1994 року за № 106. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що строк на оскарження рішення Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року пропущений з поважних причин і просить його поновити. Його право на землю є первинним, оскільки воно було оформлене за його дідом, потім батьком у встановленому законом порядку ще у 1954 року. ОСОБА_2 не має і не міг мати права на земельну ділянку, яка була в у законному користуванні його сім`ї і яка не вилучалась в них жодним рішенням.

Також позивач вказує на те, що рішенням сесії Тисменицької міської ради від 14.09.1994 року № 12 було проведено реальний розподіл присадибних ділянок між господарствами ОСОБА_3 (його батька) та ОСОБА_2 по існуючих межах. За сім`єю ОСОБА_3 закріплено 0,1047 га, а за сім`єю ОСОБА_2 0,660 га. Крім того за ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 0,3246 га для ведення особистого селянського господарства. Інших рішень, які б змінювали зафіксовані узгоджені межі та площі земельних ділянок по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у встановленому законом порядку, не приймалось. Дане рішення сесії оскаржувалось ОСОБА_2 , однак йому було відмовлено в позові (рішення Тисменицького районного суду від 17.12.1998 року, залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.02.1999 року). На момент винесення оспорюваного рішення Тисменицька міська рада також не врахувала, що 25.06.2004 року вступило у законну силу рішення Тисменицького районного суду від 18.03.2004 року по справі № 2-9/2004 року, яким визнано неправомірним рішення сесії Тисменицької міської ради від 06.11.2002 року у частині скасування рішення сесії Тисменицької міської ради від 14.09.1994 року № 12, яким було проведено реальний розподіл присадибних ділянок між господарствами ОСОБА_3 (його батька) та ОСОБА_2 по існуючих межах. На момент прийняття оскаржуваного рішення Тисменицька міська рада не врахувала, що своїм рішенням від 06.11.2002 року надала дозвіл на виготовлення технічної документації по приватизації земельних ділянок жителями АДРЕСА_4 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які на той момент були у їх користуванні. Станом на 06.11.2002 року у ОСОБА_2 в користуванні була земельна ділянка площею 0,0660 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, іншої земельної ділянки біля будинку йому не виділялась і, відповідно, не знаходилась у його користуванні. Крім того на момент винесення оскаржуваного рішення про передачу ОСОБА_2 у власність спірних земельних ділянок Тисменицькою міською радою не затверджувалось жодної технічної документації ОСОБА_2 а також проекту відведення йому земельної ділянки, що є грубим порушенням порядку приватизації земельних ділянок, передбаченого ст. 118 ЗК України, тоді як його батьком ОСОБА_3 , на виконання вищевказаного рішення міської ради від 06.11.2002 року, така технічна документація була виготовлена, однак через умисну бездіяльність та зловживання посадовими обов`язками колишнім міським головою Я.Галигою (який діяв в інтересах свого свата ОСОБА_2 ) так і не було прийнято відповідного рішення про її затвердження та передачі йому у власність земельних ділянок, які були у його користуванні. І тільки у 2007 році на виконання рішення суду технічна документація ОСОБА_3 була затверджена (рішення Тисменицької міської ради від 07.06.2007 року).

Представником відповідача відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, у якому заявлений позов сторона відповідача не визнає, вважає його безпідставним та надуманим. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІФ № 094417, виданого 25.11.2005 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0691 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1 . Аналогічно, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ № 846983, виданого 14.12.2007 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0827 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 . На час подачі до нього позову і по даний час вказані вище державні акти на землю ніким не скасовано, у судовому порядку також не визнані недійсними. Вказані вище державні акти вже були предметом судового розгляду і щодо них 16.06.2015 року по справі № 352/1969/13-ц Тисменицьким районним судом Івано-Франківської області постановлено рішення, яке на даний час набрало законної сили. Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08.12.2016 року по справі № 0915/3153/12 задоволено позов ОСОБА_2 до Тисменицької міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 про визнання недійсними рішень ради. Суд визнав недійсними та скасував рішення Тисменицької міської ради Івано- Франківської області від 07 червня 2007 року «Про розгляд заяв» у частині затвердження ОСОБА_3 земельно-кадастрової інвентаризації без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_2 , передачі у власність і видачі державного акту на право приватної власності на землю на підставі рішення міської ради від 14.09.1994 року № 12 (підстава рішення суду) та від 17 червня 2010 року «Про розгляд заяв» в частині доручення в.о. міського голови Сенденькому П.І. підписати рішенші Тисменицької міської ради від 07.06.2007 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки та погодження межі, затвердження земельно-кадастрової інвентаризації без погодження суміжного землекористувача та передачу ОСОБА_3 у власність і видачу державного акту на право приватної власності на землю» і видати рішення його спадкоємцям та надання дозволу спадкоємцям ОСОБА_6 дружині ОСОБА_5 та синові ОСОБА_1 па виготовлення технічної документації на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 . Вказане вище судове рішення від 08.12.2016 року по справі № 0915/3153/12, зазишене без змін апеляційним судом Івано-Франківської області (ухвала від 23.01.2017 року) та ВССУ (ухвала від 26.10.2017 року). Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розіляду цивільних і кримінальних справі в ухвалі від 26.10.2017 року вказав, що судовим рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16.6.2015 року підтверджено дійсність отриманих позивачем двох державних актів на право власності на земельну ділянку, якими права ОСОБА_1 не порушено та необгрунтованість вимог відповідача щодо визнання за ним права власності на земельні ділянки №№ НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 площею 0,1047 га для будівництва та обелуговуваиня домоволодіння та площею 0,2193 га для ведення особистого селянського господарства згідно з технічною документацією про виконані роботи з підготовки та видачі державного акта на право власності на земельні ділянки. Отже, покликання ОСОБА_1 на незаконність рішень Тисменицької міської ради від 12 жовтня 2004 року і відповідно, що даним рішенням порушуються його права користування земельною ділянкою площею 0,1047 га, призначеної для будівництва та обслуговування домоволодіння та площею 0,2193 га (біля будинку) для ведення особистого селянського господарства є помилковими, спростовуються рішеннями Тисмеиицького районного суду від 16.06.2015 року по справі № 352/1969/13-ц, від 08.12.2016 року по справі № 0915/3153/12, ухвалами апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.01.2017 року та ВССУ від 26.10.2017 року по справі № 0915/3153/12. Рішення сесії Тисменицької міської ради від 14.09.1994 року № 12 не є правовстановлюючим документом, що підтверджує право позивача па земельну ділянку будь-якої площі на території Тис.меницької міської ради, так само як і відсутній акт встановлення меж земельних ділянок в натурі. Також, рішенням Тисменицького районного суду від 20.10.1993 року по справі № 2-504 було встановлено, що до нього перейшло право на земельну ділянку площею 0,18 га по АДРЕСА_1 , частину якої мати позивача ОСОБА_5 намагалася самозахопити. Просить відмовити у задоволені позову.

Відповідно до заяви представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 подано заяву про застосування строку позовної давності, у якій вказує, що покликання позивача на те, що йому стало відомо про оскаржуване рішення з тексту рішення Тисменицького районного суду від 16.06.2016 року є надуманим, оскільки ОСОБА_1 та його представникам було відомо про оскаржуване рішення ще у вересні 2011 року, що вбачається з матеріалів цивільної справи № 352/1969/13-ц Тисменицького районного суду, у якій ухвалою від 12 серпня 2011 року витребовувались матеріали сесії Тисменицької міської ради щодо прийняття органом місцевого самоврядування рішення від 12 жовтня 2004 року. На виконання ухвали суду архівним відділом Тисменицької міської ради копію рішення від 12.10.2004 року з додатком надано суду.

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2016 року відкрито провадження у справі (т. 1, а.с. 31).

Відповідно до ухвали Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 грудня 2016 року справу передано на розгляд Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, у зв`язку з відводом судді Хоминець М.М. та неможливістю утворити новий склад суду (т. 1, а.с. 132-134).

Ухвалою судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 січня 2016 року (с. Мелещенко Л.В.) відкрито провадження у справі (т. 1, а.с. 139).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (т. 1, а.с. 144).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (т. 1, а.с. 145).

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29.05.2017 року (суддя Антоняк Т.М.) вказану цивільну справу прийнято до провадження (т. 1, а.с. 146).

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. В подальшому не прибули в судове засідання, подавши заяву про розгляд справи без їх участі.

Представники відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечили проти задоволення заявлених позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову з підстав, що викладені у письмовому запереченні на позов. В подальшому не прибули в судове засідання, подавши заяву про розгляд справи без участі відповідача.

Від Тисменицької міської ради подано клопотання про розгляд справи без участі після повного, всебічного і об`єктивного розгляду справи (т. 1, а.с. 33, 56).

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 26.11.1991 року державним нотаріусом Тисменицької нотаріальної контори Колтун С.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2-1397, ОСОБА_2 успадкував будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Рішенням Тисменицької міської Ради народних депутатів № 5 від 02.02.1994 року надано дозвіл ОСОБА_2 на будівництво житлового будинку на присадибній ділянці, якою він користується з виготовленням індивідуального проекту. Згідно рішення Тисменицької міської Ради народних депутатів № 12 від 14.09.1994 року проведено розподіл присадибних ділянок між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по існуючих межах, зокрема: за сім`єю ОСОБА_3 закріплено 0,1047 га, а за сім`єю ОСОБА_2 0,660 га. За ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку площею 0,3246 га для ведення підсобного господарства.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 1993 року у справі за позовом ОСОБА_5 до виконкому Тисменицької міської ради народних депутатів, ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення виконкому та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, позов задоволено частково. Рішення виконкому Тисменицької міської ради народних депутатів № 11 від 22 липня 1993 року визнано незаконним, а у позові ОСОБА_2 про повернення самовільно захопленої земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні нею відмовлено.

Відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 1998 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Тисменицької міської Ради народних депутатів, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення Ради № 12 від 14.09.1994 року, зустрічним позовом про визнання незаконним рішення Тисменицької міської ради народних депутатів від 29.05.1997 року, яке залишено в силі ухвалою судової колегії в цивільних справах Івано-Франківського обласного суду від 02 лютого 1999 року, у позові ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано незаконним рішення Тисменицької міської Ради народних депутатів від 29.05.1997 року.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2000 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення Тисменицької міськради від 31 серпня 1999 року «Про затвердження протоколу земельної узгоджувальної комісії з розгляду заяв ОСОБА_3 », визнано незаконним указане рішення та зобов`язано архітектуру Тисменицького району внести зміни до будівельного паспорта ОСОБА_2 відповідно до рішення Тисменицької МРНД від 14 вересня 1994 року №12.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 29 травня 2001 року, яке набрало законної сили, зобов`язано Тисменицьку міськраду замовити землевпорядним організаціям внести зміни до межі між будинками АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 відповідно до рішення Тисменицької міської ради народних депутатів від 14 вересня 1994 року №12, врахувавши те, що ОСОБА_3 має бути повернуто 35 кв. м з криницею. Судове рішення звернуто до примусового виконання, внесено зміни до вказаної межі, що підтверджується відповідним планом ділянки.

Рішенням Тисменицької міськради від 6 листопада 2002 року сторонам надано дозвіл на виготовлення технічної документації по приватизації земельних ділянок на АДРЕСА_2 та АДРЕСА_6 що перебувають у їх користуванні.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2004 року, у справі за позовом ОСОБА_3 до Тисменицької міської ради, міського голови м. Тисмениця Галиги Яреми Ярославовича про визнання незаконними дій та бездіяльності, визнання частково незаконним рішення міської ради та стягнення моральної шкоди, позов задоволено частково. Визнано неправомірним рішення сесії Тисменицької міської ради від 06 листопада 2002 року у частині скасування (відміни) рішення Тисменицької міської ради від 14 вересня 1994 року № 12. У позові ОСОБА_3 до Тисменицької міської ради, міського голови м. Тисмениця Галиги Яреми Ярославовича про визнання незаконними дій та бездіяльності, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Згідно ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2004 року, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2004 року залишено без змін.

12 жовтня 2004 року Тисменицькою міською радою прийнято рішення про передачу у власність жителям м. Тисмениця згідно додатку земельні ділянки площею площею 20,0238 га для: а) будівництва та обслуговування житлового будинку 7,3804 га; б) ведення особистого селянського господарства 12,6434 га та видачу їм державних актів про право приватної власності на землю.

Додатком до рішення (пункт 24) передбачено передачу у приватну власність гр. ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 земельних ділянок загальною площею 0,26 га, з яких 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0.09 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться біля будинку та 0,07 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за цвинтарем.

Рішенням Тисменицької міськради від 5 серпня 2005 року затверджено акт земельно-узгоджувальної комісії Тисменицької міськради від 20 липня 2005 року про погодження меж спірних земельних ділянок, затверджено ОСОБА_7 уточнену площу земельної ділянки, наданої для обслуговування та будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1 , площею 0,0691 га та передано її у власність. На підставі цього рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0691 га від 25 листопада 2005 року серії ІФ № 094417 для обслуговування та будівництва житлового будинку.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2005 року задоволено скаргу ОСОБА_3 . Визнано дії голови Тисменицької міськради Галиги Я.Я. протиправними, зобов`язано останнього підписати план земельних ділянок, що передаються у власність ОСОБА_3 та видати державний акт на право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_2 . Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2005 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2007 року, рішення суду першої інстанції скасовано, а скаргу залишено без розгляду, оскільки вказана справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

14 грудня 2007 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 846983 площею 0,0872 га на АДРЕСА_6 , для ведення особистого селянського господарства та на земельну ділянку серії ЯЕ № 846984 площею 0,0750 га в урочищі «За цвинтарем» у м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області. Вказані акти видано на підставі рішення Тисменицької міськради від 16 листопада 2007 року.

Згідно постанови Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2012 року закрито кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 364 ч.1, 366 ч. 1 КК України та звільнено його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Як встановлено постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 листопада 2012 року встановлено, ОСОБА_8 , зловживаючи владою і службовим становищем, діючи в інтересах ОСОБА_2 , який є його родичем, використовуючи службове становище, в порушення ст. ст. 12, 116, ч.ч. 1,2. ст. 18 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) та ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», одноособово, без рішення органу місцевого самоврядування склав та видав завідомо неправдиве рішення Тисменицької міськради від 16 листопада 2007 року про затвердження уточнених площ та передачу у власність ОСОБА_2 земельних ділянок площею 0,0872 га на АДРЕСА_6 та площею 0,0750 га в урочищі «За цвинтарем» у м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області. На підставі цього фіктивного рішення Тисменицької міськради ОСОБА_2 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯЕ № 846983 та серії ЯЕ № 846984.

Як слідує з матеріалів справи, у лютому 2011 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, відшкодування моральної шкоди. Також прокурор Тисменицького району Івано-Франківської області звернувся в інтересах держави в особі Тисменицької міської ради Тисменицького району Івано-Франківської області (далі - Тисменицька міськрада) до ОСОБА_2 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та їх повернення. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2013 року, позови задоволено частково. Визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки від 14 грудня 2007 року серії ЯЕ № 846983 та від 25 листопада 2005 року серії ІФ № 094417; зобов`язано ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 0.0827 га для ведення особистого селянського господарства на АДРЕСА_6 , кадастровий номер :03:014:0063, вартістю 17 958 грн. до земель запасу Тисменицької міськради.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2013 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради, ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення Тисменицької міської ради від 05.08.2005 року, рішення Тисменицької міської ради від 16.11.2007 року, державних актів серії ІФ № 094417 від 25.11.2005 року, серії ЯЕ № 846983 від 14.12.2007 року, серії ЯЕ № 846984 від 14.12.2007 року, визнання права власності на земельні ділянки, стягнення моральної шкоди. У задоволенні позову прокурора Тисменицького району Івано-Франківської області в інтересах Тисменицької міської ради до ОСОБА_2 про визнання недійсними державних актів на право власності на землю та повернення земельних ділянок відмовлено.

Як вбачається з ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 жовтня 2017 року, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 08 грудня 2016 року, яким визнано недійсними та скасовано рішення Тисменицької міської ради Івано-Франківської області: від 07 червня 2007 року «Про розгляд заяв» у частині затвердження ОСОБА_3 земельно-кадастрової інвентаризації без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_2 , передачі у власність і видачі державного акту на право приватної власності на землю на підставі рішення міської ради від 14.09.1994 р. №12 (підстава рішення суду); від 17 червня 2010 року «Про розгляд заяв» у частині доручення в.о. міського голови Сендецькому П.І. підписати рішення Тисменицької міської ради від 07.06.2007 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на приватизацію земельної ділянки та погодження межі, затвердження земельно-кадастрової інвентаризації без погодження суміжного землекористувача та передачу ОСОБА_3 у власність і видачу державного акту на право приватної власності на землю» і видати рішення його спадкоємцям та надання дозволу спадкоємцям ОСОБА_3 : дружині ОСОБА_5 та синові ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації на приватизацію земельної ділянки по АДРЕСА_2 , а також ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2017 року, залишено без змін.

Частиною 1 ст. 122 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення) визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема регулювання земельних відносин відповідно до закону (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування»).

Статтями 116, 118 Земельного кодексу України (що діяли на час прийняття оспорюваного рішення) визначено підстави та порядок набуття громадянами та юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 118 Земельного кодексу України (у редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), громадянин,зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Судом встановлено, що відповідно до рішення сесії Тисменицької міської ради від 14.09.1994 року № 12 проведено реальний розподіл присадибних ділянок між господарствами ОСОБА_3 (батька ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 по існуючих межах, зокрема: за сім`єю ОСОБА_3 закріплено 0,1047 га, а за сім`єю ОСОБА_2 закріплено 0,0660 га. За ОСОБА_3 закріплено земельну ділянку (огороду) площею 0,3246 га для ведення підсобного господарства.

Рішення сесії Тисменицької міської ради від 14.09.1994 року № 12 сесії оскаржувалось ОСОБА_2 у судовому порядку.

Так, відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 1998 року, залишеним в силі ухвалою Івано-Франківського обласного суду від 02 лютого 1999 року, відмовлено у позові ОСОБА_2 до Тисменицької міської Ради народних депутатів, ОСОБА_3 про визнання незаконним рішення Ради № 12 від 14.09.1994 року.

Згідно рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2004 року визнано неправомірним рішення сесії Тисменицької міської ради від 06 листопада 2002 року у частині скасування (відміни) рішення Тисменицької міської ради від 14 вересня 1994 року № 12. Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 25 червня 2004 року, рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 18 березня 2004 року залишено без змін.

Відтак, на момент винесення оспорюваного рішення Тисменицькою міською радою не враховано, що 25.06.2004 року набрало законної сили рішення Тисменицького районного суду від 18.03.2004 року по справі № 2-9/2004, яким визнано неправомірним рішення сесії Тисменицької міської ради від 06.11.2002 року у частині скасування рішення сесії Тисменицької міської ради від 14.09.1994 року № 12, яким було проведено реальний розподіл присадибних ділянок між господарствами ОСОБА_3 (батька позивача) та ОСОБА_2 по існуючих межах.

Як вбачається, рішенням сесії Тисменицької міської ради від 14.09.1994 року № 12 проведено реальний розподіл присадибних ділянок між господарствами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по існуючих межах. При цьому таке рішення є чинним.

Відповідно до рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 1998 року встановлено, що ОСОБА_3 на законних підставах користується спірною земельною ділянкою та відсутність даних, що ОСОБА_2 правомірно міг користуватись земельними ділянками у більшому розмірі ніж 0,0660 га.

Оспорюваним рішенням Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року зазначено про передачу ОСОБА_2 земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому підтверджуючих документів її місцезнаходження та площі ОСОБА_2 не було надано.

Ділянка площею 0,0827 га, на яку ОСОБА_2 в подальшому отримав державний акт на право власності, фактично знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 і примикає до будинковолодіння позивача з протилежної сторони без будь-якої можливості доступу (заїзду, проходу) до неї ОСОБА_2 . Зазначена обставина, в числі інших, була одним з мотивів відмови Тисменицькою міською радою у наданні ОСОБА_2 земельної ділянки під город в даному місці, що підтверджується листом-відзивом голови Тисменицької міської ради від 03.11.1994 року за № 106.

На момент прийняття оскаржуваного рішення Тисменицька міська рада не врахувала, що своїм рішенням від 06.11.2002 року надала дозвіл на виготовлення технічної документації по приватизації земельних ділянок жителями АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 доб. ОСОБА_3 та доб. ОСОБА_2 , які на той момент були у їх в користуванні.

Станом на 06.11.2002 року у ОСОБА_2 у користуванні була земельна ділянка площею 0,0660 га, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Доказів про виділення йому іншої земельної ділянки не надано.

Крім того, на момент винесення оскаржуваного рішення про передачу ОСОБА_2 у власність спірних земельних ділянок Тисменицькою міською радою не затверджувалось технічної документації ОСОБА_2 а також проекту відведення йому земельної ділянки, що є порушенням порядку приватизації земельних ділянок, передбаченого ст. 118 ЗК України.

У той же час, батьком позивача - ОСОБА_3 , на виконання вищевказаного рішення міської ради від 06.11.2002 року, така технічна документація була виготовлена. У 2007 році на виконання рішення суду технічна документація ОСОБА_3 була затверджена рішенням Тисменицької міської ради від 07.06.2007 року. Зазначені обставини встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 червня 2013 року, у якій зазначається:

«Після неодноразових звернень ОСОБА_3 рішенням Тисменицької міськради від 7 червня 2007 року ОСОБА_3 затверджено земельно-кадастрову інвентаризацію без погодження суміжного землекористувача ОСОБА_2 , вирішено передати у власність та видати державний акт на право власності на земельну ділянку на підставі рішення Тисменицької МРНД від 14 вересня 1994 року №12 (підстава - рішення суду). Однак рішення не було підписано головою Тисменицької міськради. ОСОБА_3 оскаржив дії ОСОБА_8 , звернувшись з відповідною скаргою до суду. Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 23 лютого 2005 року скаргу було задоволено, визнано дії голови Тисменицької міськради Галиги Я.Я. протиправними, зобов`язано останнього підписати план земельних ділянок, що передаються у власність ОСОБА_3 та видати державний акт на право власності на земельну ділянку на АДРЕСА_2 . Ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2005 року, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 березня 2007 року, рішення суду першої інстанції скасовано, а скаргу залишено без розгляду, оскільки вказана справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Рішення Тисменицької міськради від 7 червня 2007 року було підписано лише в червні 2010 року після відсторонення ОСОБА_8 від роботи.».

Стаття 152 ЗК України визначає такі шляхи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбаченихзаконом, способів.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 158 ЗК України, земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

З огляду на вище встановлені обставини, суд вважає позов підставним, а тому слід визнати незаконним та скасувати рішення ХVII сесії IV скликання Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року «Про приватизацію земельних ділянок», в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельних ділянок площею 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,09 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться біля будинку (п. 24 додатку до даного рішення).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268, 334, 335, 338 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Тисменицької міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення ХVII сесії IV скликання Тисменицької міської ради від 12.10.2004 року «Про приватизацію земельних ділянок», в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельних ділянок площею 0,10 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельної ділянки площею 0,09 га - для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться біля будинку (п. 24 додатку до даного рішення).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 24.08.2023 року.