ПОСТАНОВА

Іменем України

23 серпня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/3564/23

провадження № 22-ц/4809/1020/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дуковського О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Напрюшкіної О.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року у складі судді Варакіної Н.Б.

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Разом з позовом, 11 травня 2023 року, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, в якій просила заборонити відповідачу ОСОБА_2 та будь-яким іншим особам, які будуть діяти від його імені чи в його інтересах, передавати в іпотеку, користування (найм) іншими особами, вселятися чи дозволяти вселення іншим особам, реєструвати місце проживання та в будь-який спосіб здійснювати та накласти арешт і заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження: 41/50 частки житлового будинку, загальною площею 113,6 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; 41/50 частки земельної ділянки площею 0,0544 га, кадастровий номер: :21:138:0074, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; квартири АДРЕСА_2 .

Заяву про забезпечення позову мотивувала тим, що зазначене вище майно зареєстроване на відповідача, і він не бажає у добровільному порядку вирішити питання про їх поділ. Вважає, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому та ефективний захист оспорюваних прав позивача та сприяти недобросовісним діям з боку відповідача.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 , та будь-яким іншим особам, які будуть діяти від його імені чи в його інтересах, передавати в іпотеку, користування (найм) іншими особами, вселятися чи дозволяти вселення іншим особам, реєструвати місце проживання та в будь-який спосіб здійснювати відчуження 41/50 частки житлового будинку, загальною площею 113,6 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_2 , та будь-яким іншим особам, які будуть діяти від його імені чи в його інтересах, передавати в іпотеку, користування (найм) іншими особами, вселятися чи дозволяти вселення іншим особам, реєструвати місце проживання та в будь-який спосіб здійснювати відчуження 41/50 частки земельної ділянки площею 0,0544 га, кадастровий номер: :21:138:0074, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_2 , та будь-яким іншим особам, які будуть діяти від його імені чи в його інтересах, передавати в іпотеку, користування (найм) іншими особами, вселятися чи дозволяти вселення іншим особам, реєструвати місце проживання та в будь-який спосіб здійснювати відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Накласти арешт та заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження 41/50 частки житлового будинку, загальною площею 113,6 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт та заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження 41/50 частки земельної ділянки площею 0,0544 га, кадастровий номер: :21:138:0074, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Накладено арешт та заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що задовольняючи заяву суд не обґрунтував з посиланням на надані заявником докази існування обставин, які унеможливлять виконання можливого рішення суду про задоволення вимог позивача, зокрема, обґрунтування ризиків та доказів, які б могли свідчити про намір відповідача відчужити спірне майно. Саме лише посилання на можливість відчуження відповідачем спірного майна не є достатньою підставою для забезпечення позову.

Вважає, що обраний заявником та застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову щодо заборони користування іншим особам, вселення, реєстрації місця проживання, передачі в іпотеку жодним чином не може стосуватися виконання рішення суду, ухваленого за наслідками розгляду справи, і може привести до необґрунтованого обмеження прав власника майна на користування та володіння майном, а також отримання корисних властивостей від речі.

Позивач не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_4 просив апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно з частиною першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що 10.05.2023 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя і разом з позовом подала до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04.07.2023 відкрито провадження у вказаній справі та призначено підготовче судове засідання.

Подана заява про забезпечення позову містить достатньо обґрунтовані доводи щодо того, як саме невжиття вказаних у заяві заходів забезпечення позову ускладнює чи унеможливлює захист або поновлення прав позивача з огляду на предмет пред`явленого нею позову.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек,Єдиного реєстру заборон відчудження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта, доданих до позову, 41/50 частка земельної ділянки площею 0,0544 га, кадастровий номер: :21:138:0074, 41/50 частка житлового будинку, загальною площею 113,6 кв.м., житловою площею 65,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 належать ОСОБА_2 на праві власності. (а.с.20-22)

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не наведено обґрунтованих підстав для забезпечення позову у зазначений спосіб, не заслуговують на увагу, оскільки згідно процесуального закону умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду.

Стосовно доводів про обмеження прав власника майна на користування та володіння майном, а також отримання корисних властивостей від речі, у зв`язку з його арештом, суд апеляційної інстанції роз`яснює наступне.

Арешт майна це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Метою арешту є перешкодити власнику розпорядитися майном або передати його іншій особі. Якщо майно в арешті, у власника є заборона на його продаж, дарування, тобто розпорядження. А використовувати майно при цьому виді забезпечення позову не заборонено. Виключення становить, якщо арешт передбачає заборону користування.

Посилання заявника на порушення його прав накладенням арешту, є безпідставним, оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, вони застосовуються на час розгляду справи, при цьому, особа, яка заявила відповідну заяву, довела її обґрунтованість та співмірність зі своїми позовними вимогами.

З огляду на наведене, колегія суддів, враховуючи вимоги співмірності обраного заявником заходу забезпечення позову щодо заявлених позовних вимог вважає, що невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та забороною вчиняти певні дії у подальшому може утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення про задоволення позову.

Отже, враховуючи, характер спірних правовідносин, судом першої інстанції у відповідності з положеннями ст.150 ЦПК України правомірно забезпечено позов для захисту матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля збереження майна та унеможливлення його відчуження на користь третіх осіб.

Слід також зазначити, що обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження та порушення майнових прав відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2023 року.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді О.Л. Дуковський

С.І. Мурашко