ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1955/21 Номер провадження 22-ц/814/3297/23Головуючий у 1-й інстанції Клименко С.М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Абрамова П.С., Пікуля В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі регіональної філії «Південна залізниця» - адвоката Ольховського Володимира Миколайовича на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року, ухваленого у складі головуючого судді Клименко С.М., повний текст судового рішення виготовлено 07.03.2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року представник ОСОБА_1 адвокат Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» в якому просив стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що 01.01.2020 в м.Кременчук Полтавської області біля зупинки «Чередники» локомотив ВЛ80т №1251 під керуванням машиніста ОСОБА_2 скоїв наїзд на ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав важкі травми. Відомості про цю подію були внесені 01.01.2020 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №10000003 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого ВП №1 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області від 11.07.2021, дане кримінальне провадження було закрито, однак зафіксовано факт наїзду потяга на ОСОБА_1 , та зроблено висновки, що між наїздом на нього локомотива ВЛ80т №1251, який є джерелом підвищеною небезпеки в розумінні ст.1187 ЦК України, та отриманими ним важкими травмами наявний причинно-наслідковий зв`язок, що підтверджується також випискою з медичної карти стаціонарного хворого травматологічного відділення №3.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди завданої здоров`ю фізичної особи задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд.5, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рахунок держави судовий збір в сумі в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що АТ «Українська залізниця» має нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з характеру отриманих позивачем страждань, засад розумності та справедливості, урахував, що травма настала внаслідок грубої необережності самого потерпілого, а саме порушення ним пунктів 2.2, 2.6 та 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54 (далі - Правила безпеки громадян на залізничному транспорті), а також пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 року № 903 (далі - Правила безпеки громадян на залізничному транспорті).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції його в апеляційному порядку оскаржив представник Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі регіональної філії «Південна залізниця» - адвокат Ольховський В.М.

Свою незгоду з вказаним рішенням обґрунтовує тим, що під час ухвалення даного рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи та доказам, що знаходяться в матеріалах справи.

Зазначає, що суд першої інстанції у порушення вимог процесуального закону дав неправильну оцінку встановленим обставинам і наданим доказам, якими достеменно доводиться наявність умислу у діях потерпілого, що виключає цивільно-правову відповідальність відповідача. Позивач не надав взагалі суду належних і допустимих доказів про моральні страждання, їхній розмір.

На підставі викладеного, просив суд апеляційної інстанції рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ст.. 274 ч.1 п.1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ст.. 19 ч.6 п.1 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 369 ч.1 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи ціну позову, справа апеляційним судом розглядається без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01.01.2020 о 04 год. локомотив ВЛ80т№1084 приписки ТЧ-5 Полтава з локомотивною бригадою у складі машиніста ОСОБА_2 та помічника машиніста ОСОБА_3 прямував під состав поїзда №376 «Херсон-Харків» від сигналу М114 на зайняту колію 4КП Пасажирського парку станції Кременчук. В районі стрілочних переводів була помічена людина, яка лежала між рейками та не реагувала на звукові сигнали свистка локомотива великої та малої гучності. При швидкості 18 км/год. машиніст ОСОБА_2 застосував екстрене гальмування для запобігання наїзду на сторонню особу, але через малу відстань запобігти наїзду не вдалося, в результаті чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації правої гомілки, травматичного шоку 1 ст., закритої-черепно мозкової травми, струсу головного мозку, множинних саден обличчя, закритого перелома 7-го ребра справа.

За фактом настання цієї події 01.01.2020 було внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №10000003 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.276 КК України. Постановою слідчого від 11.07.2021 вказане кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що тілесні ушкодження потерпілому спричинені внаслідок взаємодії із джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим визначаючи розмір компенсації, суд першої інстанції визнав доведеним факт грубого порушення ОСОБА_4 вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 54 від 19 грудня 1998 року та перебування його в стані алкогольного сп`яніння.

Колегія суддів вважає, що наведенні в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, та не можуть бути підставною для скасування оскаржуваного рішення, а суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

У відповідності до частини другої статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

У цивільному законодавсті відсутнє визначення грубої необережності, тому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Про наявність у діях потерпілого грубої необережності можуть свідчити перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху, тощо, а не проста необачність. (див. постанову ВС від 21 серпня 2019 року, справа № 712/14046/18).

У справі, що переглядається, не спростований той факт, що потерпілий порушив п.3 постанови КМУ №903 від 10 листопада 1995 року і пункти 2.2, 2.6, 2.20 Правил безпеки на залізничному транспорті, у зв`язку з чим його дії суд першої інстанції правильно кваліфікував як грубу необережність.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року (справа № 445/370/19), від 20 травня 2021 року (справа №501/2015/16).

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги акт службового розслідування складений 10 січня 2020 року начальником станції Кременчук ВП «Полтавська дирекція залізничних перевезень» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Мазепою В.В., головним інженером ВП «Кременчуцька дистанція колія» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Ярошем А.А., заступником начальника ВП «Локомотивне депо Полтава» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Чепурним А.А., інженером з охорони праці станції Кременчук ВП «Полтавська дирекція залізничних перевезень» філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» Довгаль Г.І., а також протокол №05/81 від 02.01.2020 оперативної наради при в.о. заступника начальника локомотивного депо Полтава, протокол №ДС-02 від 10.01.2020 оперативної наради при начальнику станції Кременчук та довідку про розшифрування швидкостремірної стрічки поїзда згідно яких причиною нещасного випадку на залізниці стало грубе порушення ОСОБА_1 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, який лежав між рейками на залізничній колії, не реагував на звукові сигнали свистка локомотива великої та малої гучності в результаті чого було застосовано екстрене гальмування для запобігання наїзду, але через малу відстань запобігти наїзду не вдалося.

Оскільки локомотив відноситься до джерела підвищеної небезпеки, відшкодування спричиненої шкоди здійснюється незалежно від вини володільця джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач.

Таким чином, АТ «Українська залізниця», з яким машиніст потягу перебував у трудових відносинах, має нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, зокрема спричинену позивачу моральну шкоду в результаті отримання ним тілесних ушкоджень внаслідок наїзду на нього локомотиву.

Твердження, апелянта, що шкода спричинена не з вини відповідача, а внаслідок умислу потерпілого та свідомого порушення ним Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник чи володілець джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

На підтвердження доводів щодо умислу потерпілого відповідач доказів не надав.

Вказаних обставин колегія суддів під час розгляду справи не встановила.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції в повній мірі керувався засадами добросовісності, справедливості та розумності (п.6 ч.1 ст.3ЦК України), що входять до змісту принципу верховенства права, взяв до уваги поведінку самого потерпілого, безвинну відповідальність заподіювача шкоди (відповідача), раптовість та глибину моральних страждань позивача та визначив співмірний розмір компенсації спричиненої моральної шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги з урахуванням практики Європейського суду з прав людини у питанні застосування і тлумачення п.1 статті 6 Конвенції (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) не потребують детальної оцінки з урахуванням характеру спору, наданих у справу доказів, встановлених фактичних обставин та правових позицій сторін спору.

Щодо стягнення судового збору

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 2270 грн.

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону України «Про судовий збір»).

Так, скаржником зазначено, що з урахуванням ціни позову 150 000 грн., на підставі ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивачем фізичною особою підлягав сплаті судовий збір в розмірі 1 % ціни позову, тобто 1500 грн.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції повинен був стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, від якого звільнений позивач фізична особа, пропорційно від задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 500 грн.

Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та його звільнення від сплати судового збору, то стягненню із відповідача на користь держави підлягають судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволених позовних вимог, що становить за подання позовної заяви - 500 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначено статтею 374 ЦПК України, згідно з пунктом другим частини першої якої за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що при ухваленні оскаржуваного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року було допущено порушення норм процесуального права в частині розподілу судового збору, то колегія суддів вважає за потрібне рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року в частині розподілу судового збору змінити, стягнувши з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви у розмірі 500 грн. замість 2270 грн.

В іншій частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги відповідача по суті спору, а лише змінює судове рішення в частині стягнення судового збору за подачу позовної заяви в суді першої інстанції, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі регіональної філії «Південна залізниця» - адвоката Ольховського Володимира Миколайовича задовольнити частково.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року в частині розподілу судового збору змінити.

Зменшити розмір стягнутого ізАкціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судового збору за подачу позовної заяви з 2270 грн. до 500 грн.

В іншій частині рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 22 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2023 року.

Головуючий суддя О.О. Панченко

Судді П.С. Абрамов

В.П. Пікуль