Провадження № 2-о/761/333/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі:

заявника: ОСОБА_1 ,

представника заявника: ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

04.04.2023 року до суду надійшла зазначена заява.

У вимогах заяви заявник просить: встановити факт, що має юридичне значення - факт перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заява обґрунтована тим, що з 2016 року заявник проживав однією сім`єю з ОСОБА_3 , яка від попереднього шлюбу має доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10.09.2022 року заявник та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 продовжує проживати із заявником та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Заявник вказує, що він з дружиною та її дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають однією сім`єю та дитина перебуває на утриманні заявника.

Крім того заявник вказує, що рідний батько дитини ухиляється від виконання власних батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дитини, аліменти не сплачує, внаслідок чого утворилась заборгованість; матір дитини не має достатньо коштів для утримання дитини.

Як зазначив заявник, встановлений факт породжує правові наслідки в контексті подальших відносин дитини з її біологічним батьком, в тому числі в контексті його звернення за утриманням відповідно до глави 17 СК України, таке звернення також в інтересах самої дитини.

В судовому засіданні заявник та його представник вимоги заяви підтримали та просили її задовольнити. Додатково в судовому засіданні заявник пояснив, що встановлення зазначеного факту має значення, оскільки згідно з положеннями підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» він має право звільнитись з військової служби якщо на його утриманні перебуває троє та більше дітей віком до 18 років. Крім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на утриманні заявника перебувають його діти від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 в судовому засіданні заяву підтримала та просила її задовольнити.

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, просив слухати заяву в його відсутність. У власних поясненнях, які надійшли до суду 13.06.2023 року ОСОБА_4 зазначив, що він не має доходів та дійсно не має можливості утримувати дитину. Крім того вказує, що ОСОБА_3 орієнтовно з 2016-2017 років почала спільно проживати з ОСОБА_1 а потім вони зареєстрували шлюб. ОСОБА_4 зазначає, що зі слів доньки та ОСОБА_3 йому відомо, що ОСОБА_1 має кошти допомагати колишній дружині утримувати доньку.

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд ухвалив про подальше слухання справи у відсутність ОСОБА_4 .

Вислухавши сторони, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви з наступних підстав.

Як встановлено судом, у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 народилася донька ОСОБА_5 .

За рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 13.06.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини всіх видів доходів ОСОБА_4 щомісячно, починаючи з 10.04.2014 року і до досягнення повноліття дитиною.

Виконавчий лист було подано для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м.Києві та 20.10.2015 року відкрите виконавче провадження №49049132.

З копії розрахунку заборгованості вбачається, що станом на березень 2023 року заборгованість зі сплати аліментів становить 363 129,31 грн.

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2022 року, ОСОБА_1 зараховано в розпорядження командувача сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 №3 від 25.03.2022 року ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу вказаної частини з 25.03.2022 року.

Як пояснив заявник в судовому засіданні, він на даний час проходить військову службу.

10.09.2022 року був зареєстрований шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Стаття 315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, перебування фізичної особи на утриманні.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Положеннями підпункту г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби та під час дії воєнного стану, зокрема, через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Заявник при зверненні до суду із заявою вказав що підставами звернення до суду з цією заявою є захист в майбутньому інтересів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та неможливості біологічного батька - ОСОБА_4 звернутись за утриманням відповідно до глави 17 СК України.

Однак пізніше заявник зазначив, що встановлення зазначеного факту йому необхідне для можливості звільнення з військової служби.

Звертаючись до суду із заявою заявник зазначав, що лише він здійснює утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Діюче законодавство не передбачає обов`язку інших осіб здійснювати утримання дитини у випадку, якщо батьки не позбавлені батьківських прав.

Заявник не надав доказів що мати дитини - ОСОБА_3 не має можливості утримувати дитину.

Надані заявником до матеріалів справи докази не підтверджують утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В той же час суд не може прийняти до уваги як належні докази утримання дитини, пояснення ОСОБА_3 , оскільки вона є заінтересованою особою.

Також заявник зазначив, що на його утриманні перебувають діти від попереднього шлюбу - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,однак заявник не надав суду належних та допустимих доказів, що він надає матеріальну допомогу на утримання дітей.

Крім того суд зауважує, що згідно з положеннями діючого законодавства лише батьки до повноліття дитини уповноважені представляти їх інтереси (враховуючи що ні мати, ні батько не позбавлені батьківських прав), а тому якщо мати вважає, що в інтересах дитини необхідно встановити факт, саме вона має звернутись до суду із заявою про встановлення факту перебування дитини на утриманні ОСОБА_1 .

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що надані суду докази не доводять факту утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 76, 77, 81, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 28 серпня 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула