Справа № 570/816/22
Провадження №2/944/427/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Матвіїва І.М.

з участю секретаря судового засідання Фостаковської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворів, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

09.03.2022 року представник позивача звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

На обґрунтування позову зазначає, що 20.10.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р23.120.10346, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби на суму 20700 грн. ПАТ «Ідея-Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 03.12.2020 між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 12/90, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право вимоги за договором № Р23.120.10346 від 20.10.2017, який укладено між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 03.12.2020 утворилася заборгованість в сумі 36759,91 грн, в тому числі: 11508,72 грн заборгованість за основним боргом; 10798,39 грн заборгованість за відсотками; 14452,80 грн заборгованість за комісіями.

Посилаючись на невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, що відповідно до довідки розрахунку заборгованості станом на 03.12.2020 складають 36759,91 грн, а також зазначаючи про нарахування згідно ст.625 ЦПК України трьох відсотків річних в сумі 1190,18 грн та інфляційних втрат в сумі 3712,765 грн, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у загальному розмірі 41662,85 грн.

18.07.2022 представник позивача надіслав до суду уточнену позовну заяву, в якій зазначає, що саме «24.02.2015» між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № Р23.120.10346, замість помилково зазначеного «20.10.2017». Просить суд уточнений позов задовольнити, також позивач просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати в розмірі 2481,00 грн. щодо сплаченого судового збору та 2000 грн судові витрати на професійну правничу допомогу.

01.08.2022 року до Рівненського районного суду Рівненської області від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач у задоволенні позовних вимог просила відмовити повністю. На обґрунтування відзиву зазначив, що заперечує проти позову, у зв`язку із протиправним нарахуванням позивачем заборгованості за комісією, нарахованими штрафними санкціями та встановленим законом строком позовної давності, просила відмовити в задоволенні позову. Крім цього зазначила, що вона не отримувала повідомлення про перехід права вимоги за кредитним договором до правонаступника ТзОВ «ФК «Профіт Капітал» та не отримувала повідомлення щодо досудового врегулювання спору. Відповідач підтверджує та не заперечує того факту, що 24.02.2015 між нею та первісним кредитором - АТ «Ідея Банк» було підписано кредитний договір, однак нарахування штрафних санкцій відбулося безпідставно. Також додала, що з 31.03.2017 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Рівненського районного суду Рівненської області від 03 серпня 2022 року цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості передано за підсудністю на розгляд до Яворівського районного суду Львівської області.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 14 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

16.09.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне: щодо досудового врегулювання спору, то адресу реєстрації відповідач зазначав у кредитному договорі, про зміну місця проживання не повідомив АТ «Ідея Банк» чи ТОВ «ФК «Профіт Капітал». ТОВ «ФК «Профіт Капітал» подало всі необхідні докази направлення досудової вимоги це копії опису, чеку і списку відправлень. ОСОБА_1 , знаючи про неможливість перевірити факт отримання листів, користується на свою користь тим самим зловживає своїм становищем, стверджуючи на той факт, що вона не отримувала досудову вимогу. Зазначає, що ОСОБА_1 30.11.2021 було надіслано досудову вимогу про дострокове повернення боргу і в досудовій вимозі була вказана інформація про відступлення права вимоги АТ «Ідея Банк» ТОВ «ФК «Профіт Капітал». Після отримання позовної заяви та ухвали про відкриття провадження відповідачу було відомо про договір факторингу, але погашення заборгованості ні на рахунок АТ «Ідея Банк», ні на рахунок ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не здійснювались.

30.09.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами з 2000 грн до 500 грн, що буде співмірним із складністю справи та ціною позову.

Окрім цього, 30.09.2022 від відповідача до суду надійшов відзив на уточнену позовну заяву від 08.07.2022 та від 15.09.2022, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просила у задоволення позовної заяви відмовити повністю.

Також, 30.09.2022 від відповідача до суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому просить суд, звернути увагу на те, що позивач так і не обґрунтував і не додав до позовної зави ні Додаток № 3, ні Додаток №4, Акт № 2, який є частиною Договору факторингу №12/90 від 03.12.2020р, які є частиною Договору №12/90 від 03.12.2020. Згідно з Цивільним кодексом України при передачі права вимоги передаються оригінали документів в тому числі і кредитний договір, які відповідно до матеріалів справи не передавалися отримувачу права вимоги ТЗОВ "Фінансова компанія "Профіт Капітал". Оригінал Кредитного договору в матеріалах справи відсутній, тому ТзОВ "Фінансова компанія "Профіт Капітал" немає права посвідчувати його, а всі копії документів додані до суду є неналежними. Зазначає, що зверталася до ТЗОВ "Фінансова компанія "Профіт Капітал" про долучення до матеріалів справи №570/816/22 оригінал кредитного договору № Р23.120.10346 від 24.02.2015 р., однак відповіді не отримала. Вважає, що вищенаведене не дає можливості встановити дійсність переданого Позивачеві права вимоги за Кредитним договором, а тому не можна стверджувати про повне передання та перехід відступлення права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до Позивача.Окрім цього, період нарахування пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів (довідка від 03.12.2020р) збігається із періодом карантину, запровадженого на території України та який був неодноразово продовжений відповідними постановами Кабінету Міністрів України, тому починаючи з 12.03.2020 року Відповідача звільнено від обов`язку сплати пені за прострочення повернення тіла кредиту та процентів. Наголошує, що позовні вимоги Позивача заперечуює повністю з огляду на те, що Позивач не додав відповідні оригінали документи, які б підтверджували повний перехід права вимоги від Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до Позивача, відсутній детальний розрахунок заборгованості, а також безпідставно нараховані штрафні санкції.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить позов задоволити, не заперечує щодо винесення заочного рішення.

У судове засідання відповідач не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги заперечує у повному обсязі та просить у задоволення позовної заяви відмовити повністю.

Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи.

Частинами 4, 5 ст.268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 15.08.2023, є дата складення повного судового рішення 22.08.2023.

Дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

24 лютого 2015 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Р23.120.10346, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 20700 грн, включаючи витрати на страховий платіж, зі сплатою процентів за користування, строком до 24 лютого 2019 року.

Через порушення ОСОБА_1 зобов`язання з повернення кредиту виникла заборгованість у розмірі 36759,91 грн, в тому числі: 11508,72 грн заборгованість за основним боргом; 10798,39 грн заборгованість за відсотками; 14452,80 грн заборгованість за комісіями.

Крім того, судом встановлено, що 03 грудня 2020 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі по тексу - Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі по тексту - Фактор) укладено договір факторингу №12/90, відповідно до умов якого Клієнт відступив Фактору, а Фактор прийняв права вимоги та в їх оплату зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором (пункт 2.1. договору).

У відповідності до пункту 4.1. договору Фактор зобов`язався сплатити клієнту суму фінансування у розмірі, вказаному у пункті 3.1. цього договору, за виключенням вже сплаченої суми в розмірі 200 000,00 грн. на підставі договору про участь в торгах від 15 жовтня 2020 року, в якості забезпечення виконання фактором зобов`язань щодо участі у таких торгах, шляхом перерахунку суми, що становить різницю між сумою вказаною у пункті 3.1. цього договору та сумою в розмірі 200 000,00 грн., оплаченою на підставі договору про участь у торгах від 15 жовтня 2020 року на рахунки клієнта протягом трьох банківських днів з моменту підписання цього договору.

Пунктом 5.1. договору передбачено, що права вимоги, строк платежу за якими настав, а також ті, що виникнуть в майбутньому вважаються такими, зо перейшли від Клієнта до Фактора в день підписання відповідного реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань, передбачених пунктом 4.1. цього договору.

Згідно пункту 5.5. договору Фактор не бере на себе будь-яких договірних зобов`язань клієнта за первинними договорами, окрім прав вимоги за такими первинними договорами щодо погашення (стягнення, повернення) заборгованості з боржників, строк платежу за якими настав, а також ті, що виникнуть в майбутньому.

Відповідно до підписаного сторонами вказаного вище договору реєстру боржників, до нього у тому числі включено кредитний договір № Р23.120.10346. від 24 лютого 2015 року, укладену між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Крім того, судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання за договором факторингу щодо оплати суми фінансування (пункт 4.1. договору), що підтверджується копіями платіжних доручень №14 від 03 грудня 2020 року на суму 2 100 000,00 грн. та №1 від 19 жовтня 2020 року на суму з 200 000,00 гривень.

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором № Р23.120.10346. від 24 лютого 2015 року.

У зв`язку з наявною заборгованістю за кредитним договором № Р23.120.10346. від 24 лютого 2015 року, ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 30 листопада 2021 року №63/2021. Проте, вказана вимога була залишена відповідачем без задоволення.

Крім того, судом встановлено, що у зв`язку з несплатою наявної суми заборгованості за кредитним договором, позивачем на суму заборгованості нараховано за період з 03 грудня 2020 року по 10 січня 2022 року 3% річних - 1190,18 грн. та інфляційні нарахування - 3712,76 гривень.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Так, згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 525, 526, 546 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Частинами 1 та 3 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Як було встановлено судом, позивачем було направлено на адресу відповідача досудову вимогу про дострокове стягнення заборгованості, що, відповідно, свідчить про необхідність сплати відповідачем суми заборгованості за кредитним договором або первісному кредитору, або позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал».

Проте, ОСОБА_1 не виконала своїх зобов`язань за кредитним договором № Р23.120.10346. від 24 лютого 2015 року, а саме не погасила наявну суму заборгованості за нею ні первісному кредитору, ні фактору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Так, стаття 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З урахуванням вищевикладеного та наданих доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитним договором № Р23.120.10346. від 24 лютого 2015 року у розмірі: 11508,72 грн заборгованість за основним боргом; 10798,39 грн заборгованість за відсотками.

Щодо стягнення заборгованість за комісіями, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2020 року у справі №183/2122/15 зробив висновок про те, що відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року №6-1746цс16 зазначено, що встановлення банком в кредитному договорі обов`язку боржника сплачувати щомісячну комісію за управління кредитом без зазначення, які саме послуги за вказану комісію надаються клієнту, а також нарахування комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок клієнта, є незаконним. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 2 жовтня 2019 року по справі №740/4328/14.

Згідно із Законом України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 6 вересня 2017 року у справі №6-2071цс16.

З урахуванням вимог ст.549-552, 625, 1046, 1048, 1050 ЦК України, належить зробити висновок, що наслідками укладення договору позики є: зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві суму грошових коштів (суму позики); одержання позикодавцем від позичальника процентів від суми позики; сплата позичальником позикодавцю інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми; сплату позичальником позикодавцю неустойки (штрафу, пені) у разі порушення боржником зобов`язання.

Враховуючи те, що позивачем встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, суд прийшов до висновку, що положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором,є нікчемними.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Водночас, окрім повернення боргу по внесках, позивач просив суд стягнути з відповідача три проценти річних й інфляційні витрати та надав відповідні розрахунки, згідно з яким нарахував три проценти річних у розмірі 1190,18 грн та інфляційних втрат в сумі 3712,765 грн за період прострочення з 03 грудня 2020 року по 10 січня 2022 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка виникла з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу виникла з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права від 17.07.2012 № 01-06/928/2012).

Відповідні індекси розраховуються Державним комітетом статистики України (раніше - Міністерство статистики України), починаючи з серпня 1991 року щомісячно і публікуються, зокрема, у газеті "Урядовий кур`єр". Повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на Державний комітет статистики України ці показники згідно зі статтями 19, 21 і 22 Закону України "Про інформацію" є офіційними.

Інфляційні страти розраховуються за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу, [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період.

- Період розрахунку з 01.12.2020 по 31.12.2020:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 100,900% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 200,76 грн.

- Період розрахунку з 01.01.2021 по 31.01.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 101,300% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 289,99 грн.

- Період розрахунку з 01.02.2021 по 28.02.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 101,000% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 223,07 грн.

- Період розрахунку з 01.03.2021 по 31.03.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 101,700% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 379,22 грн.

- Період розрахунку з 01.04.2021 по 30.04.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 100,700% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 156,15 грн.

- Період розрахунку з 01.05.2021 по 31.05.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 101,300% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 289,99 грн.

- Період розрахунку з 01.06.2021 по 30.06.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 100,200% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 44,61 грн.

- Період розрахунку з 01.07.2021 по 31.07.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 100,100% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 22,31 грн.

- Період розрахунку з 01.08.2021 по 31.08.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 99,80% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = -44,61 грн.

- Період розрахунку з 01.09.2021 по 30.09.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 101,200% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 267,69 грн.

- Період розрахунку з 01.10.2021 по 31.10.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 100,900% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 200,76 грн.

- Період розрахунку з 01.11.2021 по 30.11.2021:

[Інфляційні нарахування] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 100,800% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 22 307,11 грн. (сума боргу) = 178,46 грн.

Таким чином, інфляційні витрати за період з 01 грудня 2020 по 30 листопада 2021 становить 2253,01 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розраховується за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році].

Де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Період розрахунку з 03.12.2020 року по 31.12.2020 року (29 днів):

[Проценти] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 29 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 53,03 грн.

Період розрахунку з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року (365 днів):

[Проценти] = 22 307,11 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 669,21 грн.

Разом: кількість днів 394, нараховано відсотків (грн) -722,24 гривень.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» підлягають задоволенню в частковому обсязі.

Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ст.30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Разом з тим суд звертає увагу, що у відповідності до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, відповідно до п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Вказаний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №753/15683/15.

Згідно ч.5 ст.137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 28 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі по тексту - Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» (далі по тексту - Об`єднання) укладено договір про надання правничої допомоги №28092021-1, згідно умов якого останнє прийняло на себе зобов`язання по наданню клієнту за його зверненням на довгостроковій основі правової допомоги у відповідності з умовами цього договору, а Клієнт зобов`язався прийняти надану йому правову допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов цього договору (пункт 1.1. договору).

Згідно пункту 3.1. договору Клієнт зобов`язався сплачувати Об`єднанню у тому числі додаткову фіксовану винагороду у розмірі 2 000,00 грн.

Підпунктом 3.3.5 договору передбачено, що винагорода виплачується у національній грошовій одиниці України шляхом безготівкового перерахування Клінєтом на поточний рахунок Об`єднання, вказаний у договорі, протягом 7 (семи) банківських днів від дати підписання сторонами акта прийому - передачі наданої правової допомоги та на підставі наданого Об`єднанням рахунку.

Згідно акта №1 прийому - передачі наданої правової допомоги від 01 червня 2022 року Адвокатське об`єднання «Правовий діалог» підготовило та подало до суду у тому числі позовну заяву про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості за Угодою Р23.120.10346. Вартість послуги відповідно до акта становить 2 000,00 грн.

Вказані послуги були сплачені позивачем, що підтверджено наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №9641 від 05 липня 2022 року.

Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката, складність справи та виконані адвокатом роботи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200 грн 00 коп.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України слід стягнути із відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями ст.12, 13, 77-81, 141, 259, 263-265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № Р23.120.10346 від 24.02.2015 року в розмірі 25282,36 грн. (двадцять п`ять тисяч двісті вісімдесят дві гривні, 36 коп.), яка складається з: 11508,72 грн заборгованість за основним боргом, 10798,39 грн заборгованість за відсотками, 3% річних за період з 03.12.2020 року по 10.01.2022 року - 722,24 грн, інфляційних втрат за період з 03.12.2020 року по 10.01.2022 року - 2253,01 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судові витрати у розмірі 2731,41 грн. (дві тисячі сімсот тридцять одна грн 00 коп), які складається з: витрат по сплаті судового збору за подання позову - 1513,41 грн та витрат на правничу допомогу - 1200,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22 серпня 2023 року.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Профіт Капітал», , адреса: 04071, м.Київ, вул.Набережно-Лугова, 8.

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя І.М.Матвіїв