ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5582/23 Справа № 180/1657/20 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л.А. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.,

розглянувши відкрито в залі судових засідань Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, в якій подано апеляційну скаргу ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_4 на ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 в якому виклала вимоги про поділ майна подружжя.

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя.

У вересні 2022 року ОСОБА_2 подав до суду клопотання про зняття арешту з майна, в якому виклав вимогу про заміну заходів забезпечення позову шляхом скасування ухвали про забезпечення позову від 22 жовтня 2020 року та постановлення нової ухвали про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк», що належать ОСОБА_2 , відкритих у період з 12 січня 2013 року, в межах суми позовних вимог в розмірі 80 000,00 грн, або її еквіваленту в іноземній валюті на момент постановлення ухвали суду по одному або декількох рахунках.

В обґрунтування клопотання заявник посилався на те, що ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року задоволено заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 , належні йому за період з 12 січня 2013 року.

Заявник вважав, що вказані заходи забезпечення позову є надмірними по своїй суті, оскільки з відповіді від 17 грудня 2020 року, наданої суду АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що згідно наявної інформації у вказаному банку відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 має відкритими наступні рахунки із залишками коштів, а саме: НОМЕР_1 за договором SAMDNWFC4 від 26 грудня 2017 року у валюті «гривня» із залишком 610,90 грн; UA3917897 за договором SAMDNWFC95 від 26 грудня 2017 року у валюті «гривня» із залишком 11 046,72 грн; UA2013520 за договором SAMDN9454 від 27 червня 2017 року у валюті «гривня» із залишком 313,50 грн; UA8923531 за договором SAMDNWFC9 від 25 липня 2018 року у валюті «долар США» із залишком 5944,76 доларів США; UA7142128 за договором SAMDNWFC6 від 22 травня 2020 року у валюті долар США» із залишком 4990,00 доларів США; UA8898502 за договором SAMDNWFC1 від 25 липня 2018 року у валюті «російський рубль» із залишком 361,55 руб; 0396541 за договором SAMDN4282 від 16 березня 2013 року у валюті «гривня» із залишком 0,00 грн; НОМЕР_2 за договором SAMDNWFD100 від 01 жовтня 2020 року у валюті «долар США» із залишком 100,02 доларів США.

Тобто, фактичний залишок коштів на рахунках значно перевищує позовні вимоги, пред`явлені позивачем ОСОБА_1 у позовній заяві від 22 жовтня 2020 року в сумі 80000,00 грн. Тому, застосовані судом заходи забезпечення позову повністю позбавляють відповідача за первісним позовом засобів до існування, оскільки розповсюджуються на грошові активи, які вочевидь і не є предметом позову та значно перевищують його за обсягом.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, виклав вимогу про скасування ухвали та скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що судом першої інстанції не було належним чином перевірено обставини, якими він обґрунтував своє клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Крім того, суд не надав належної оцінки доводам заявника наведеним в якості підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористалися та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа і смс-повідомлення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту ухвали, яка оскаржена, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції з`ясовано, що ухвалою Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 року задоволено заяву позивача за первісним позовом ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на депозитних рахунках, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 , належні йому за період з 12 січня 2013 року (а.с.14-15).

Відмовляючи у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що умови, які існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову не змінилися, дана справа перебуває на розгляді, рішення по суті спору не ухвалено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з клопотанням про зняття арешту з майна, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 фактично обґрунтував його саме нормами статті 158 ЦПК України, яка регулює питання щодо скасування заходів забезпечення, а питання щодо заміни заходів забезпечення позову регулюється статтею 156 ЦПК України.

Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені у статті 158 ЦПК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду.

Частиною сьомою статті 158 ЦПК України визначено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з частиною дев`ятою статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина десята статті 158 ЦПК України).

За змістом даних норм скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Отже, скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову, оскільки заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Судом апеляційної інстанції установлено, що на час розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 , про поділ майна подружжя, по суті не вирішена, рішення у цій справі судом не прийнято.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для скасування заходів забезпечення позову у цій справі, оскільки скасування заходів забезпечення позову до розгляду даної справи по суті та ухвалення судом відповідного рішення, суперечитиме меті заходів забезпечення позову.

При цьому, заявником ОСОБА_2 не надано ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів того, що потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам заявника наведеним в якості підстав для скасування заходів забезпечення позову, не заслуговують на увагу, оскільки забезпечення позову у цьому спорі спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, предметом розгляду в даній справі є не питання правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову, а наявність чи відсутність підстав для їх скасування.

Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами, є різними за своїм юридичним змістом і за обставинами, які підлягають встановленню.

Скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішенням спору по суті чи залишенням позову без розгляду, або закриттям провадження у справі (частини сьома-десята статті 158 ЦПК України).

Звертаючись з вимогою про скасування заходів забезпечення, заявник фактично оскаржував висновки суду, зроблені при накладенні такого арешту, що в рамках передбаченої статті 158 ЦПК України процедури здійснено бути не може.

Тому, звертаючись до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 обґрунтовував неналежністю та безпідставністю застосування судом заходів забезпечення позову.

В той же час, такі доводи фактично обґрунтовують незгоду заявника з ухвалою суду про застосування таких заходів забезпечення позову. При цьому чинним процесуальним законом передбачено, що якщо сторона не погоджується з судовим рішенням, вона має право оскаржити його в установленому законом порядку, для чого передбачена відповідна процедура апеляційного та касаційного оскарження.

При цьому, судом апеляційної інстанції установлено, що ухвала Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2020 рокупро забезпечення позову відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 в апеляційному порядку не оскаржувалася.

За таких обставин, оскільки доводи ОСОБА_2 , наведені ним у клопотанні про скасування заходів забезпечення позову та в апеляційній скарзі, зводяться до оспорювання ним правомірності вжиття судом заходів забезпечення позову і не пов`язані із їх скасуванням, то суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про скасування заходів забезпечення позову.

Інших доводів, які б були правовою підставою для прийняття рішення щодо скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Порушень норм процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права, судове рішення відповідає вимогам норм процесуального права і тому, суд апеляційної інстанції вважає, що правових підстав для його скасування немає, а тому доводи апеляційної скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2023 року про відмову в скасуванні заходів забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 серпня 2023 року.

Судді: