Справа № 717/811/23
Номер провадження2/717/151/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2023 року смт. Кельменці

Кельменецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого - судді Телешмана О.В.,

з участю секретаря судового засідання Ковальчук А.А. ,

позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився,

представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання з`явився,

представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився,

представник відповідача Державної казначейської служби України Медведюк Д.Б. в судове засідання не з`явилася.

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 26000 гривень компенсації моральної шкоди.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Кельменці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями і діями,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав повністю з підстав, зазначених в позовній заяві та пояснив, що внаслідок незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності йому було спричинено моральну шкоду. Дана шкода полягає в душевних стражданнях позивача через безпідставне притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто протиправної поведінки щодо нього. Позивач працює водієм і дана ситуація вплинула на його емоційний стан, він хвилювався, змушений був змінювати графік роботи для явок до суду, змушений був докладати додаткових зусиль для організації свого звичного життя, яке змінилося через необхідність доводити свою невинуватість в суді щоб підтвердити свою доброчесну поведінку. Представник позивача пояснив, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки до таких висновків доходив Верховний Суд в подібних правовідносинах в численних свої постановах.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився. Також представник Департаменту патрульної поліції подав відзив на позов, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог повністю, вважає їх необґрунтованими та просить відмовити в позові.

Представник відповідача Державної Казначейської служби України Медведюк Д.Б. позов не визнала повністю, з підстав наведених у відзиві на позов. В судове засідання 28.08.2023 року ОСОБА_3 не з`явилася в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів з причин, незалежних від суду. Відповідно до ч.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Ухвалою суду від 24.05.2023 року відкрито провадження в даній справі.

Ухвалою суду від 19.06.2023 року замінено первісного відповідача ГУНП в Хмельницькій області на належного Департамент патрульної поліції.

Ухвалою суду від 10.08.2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Інші заяви та клопотання не надходили.

Судом встановлено, що 1 січня 2022 року о 10 годині 30 хвилин інспектором взводу № 1 роти № 4 ГУНП в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції Чарановським О.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 049223. Згідно даного протоколу 1 січня 2022 року о 04 годині 52 хвилини на автодорозі ДН-03 Житомир - Чернівці 295 км., позивач - водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «CITROEN BERLINGО» д.н.з. НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння у законом встановленому и порядку проводився із застосуванням приладу «Драгер» ALCOTEST 0348 в присутності свідків, результат позитивний, 2.03 проміле, чим порушив вимоги п. 2.9а Правил дорожньої руху, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, що підтверджується копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ№ 049223.

Постановою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області 12 квітня 2022 року провадження у справі № 676/116/22 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке інкриміноване ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрито, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в його діях складу цього правопорушення і дана постанова судді набрала законної сили 23 квітня 2022 року, що підтверджується копією постанови судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року у справі № 676/116/22.

Внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивачу ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яка полягала в тому, що були порушені його права людини і громадянина, порушені його нормальні життєві зв`язки, він зазнав душевних страждань у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, зокрема у зв`язку з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності.

Отже, між сторнами склалися правовідносини з приводу відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними рішеннями, діями посадової або службової особи органу державної влади.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суд вважає, що при вирішенні питання про відшкодування моральної шкоди слід застосовувати положення ст.23 ЦК України, якою встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Пунктом 2) ч.2 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно ч.4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, позивач посилався на те, що незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності йому завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Позивач змушений був докладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки йому потрібно було регулярно з`являтися до суду, надавати пояснення, звернутися за допомогою до адвоката.

Згідно ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У пункті 5 вказаної вище Постанови пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно п.9 даної Постанови Пленуму Верховного Суду України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд вважає, що вина працівників Департаменту патрульної поліції у спричиненні позивачу моральної шкоди, завданої неправомірними рішеннями та діями, підтверджена дослідженими судом письмовими доказами - протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ№ 049223 та постановою судді Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 квітня 2022 року у справі № 676/116/22.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Суд також вважає, що сам по собі факт безпідставного притягнення громадянина до адміністративної відповідальності свідчить про завдання особі моральної шкоди. Цей факт є загальновідомим і не потребує окремого доказування. Вказані висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року по справі № 761/24143/19.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Представники відповідачів в порушення ст. 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що позивач ОСОБА_1 01.01.2022 року допустив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Також представники відповідачів не надали належних та допустимих, доказів, які б підтверджували ту обставину, що службова особа Департаменту патрульної поліції, яка складала протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП серії ААБ № 049223, не спричинила позивачу моральної шкоди, внаслідок таких його дій та внаслідок яких справа про адміністративне правопорушення за даним протоколом була закрита суддею за відсутністю в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Суд також відхиляє доводи та докази позивача та його представника ОСОБА_2 щодо застосування до даних правовідносин положень ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», виходячи з такого.

Дійсно, відповідно до ст.1 даного закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України "Про оперативно-розшукову діяльність", "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю" та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно ст. 2 даного закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, крім іншого у випадку: закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, в даному випадку, закон передбачає можливість відшкодування шкоди якщо суд першої інстанції притягнув до адміністративної відповідальності особу, а суд вищої інстанції скасував рішення суду.

Даний закон може бути застосований до випадку притягнення особи до відповідальності органом або посадовою особою Національної поліції України, якщо даний орган чи посадова особа притягнула до відповідальності громадянина при здійсненні оперативно - розшукової діяльності, досудового розслідування, в результаті діяльності прокуратури чи суду.

В даній справі позивач притягувався до адміністративної відповідальності працівником національної поліції, який при цьому не здійснював оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, а також позивач не притягувався до адміністративної відповідальності в результаті діяльності прокуратури чи суду.

Так, відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про оперативно - розшукову діяльність завданням оперативно-розшукової діяльності є пошук і фіксація фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб та груп, відповідальність за які передбачена Кримінальним кодексом України, розвідувально-підривну діяльність спеціальних служб іноземних держав та організацій з метою припинення правопорушень та в інтересах кримінального судочинства, а також отримання інформації в інтересах безпеки громадян, суспільства і держави.

Відповідно до ч.1 ст.38 КПК України органами досудового розслідування є органи, що здійснюють досудове слідство і дізнання. Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Також відповідно до ч.1,2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Зважаючи на дані вимоги законодавства, при притягненні позивача до адміністративної відповідальності посадові особи Департаменту патрульної поліції не здійснювали оперативно - розшукову діяльність та не здійснювали досудове розслідування, також позивач не засуджувався судом, не притягався до кримінальної відповідальності, до нього не застосовувався запобіжний захід, він не затримувався, на нього не накладалося адміністративне стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Також суд відхиляє доводи та посилання представника позивача на ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», як підставу для визначення розміру моральної шкоди, так як даною нормою встановлюється відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, а позивач в даній справі не перебував ні під слідством, ні під судом.

Отже, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до правовідносин, які склалися між сторонами, положень ст.1176 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Натомість, суд вважає, що до даних правовідносин слід застосовувати положення ст.1174 ЦК України , якою встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

З цих підстав суд відхиляє посилання позивача та його представника та практику Верховного Суду, зазначену в позовній заяві, оскільки суд вважає такі посилання помилковими, як і висновки, зазначені в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.01.2022 року по справі №953/6561/20, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, щодо застосування до спірних правовідносин ст. 1176 ЦК України та закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Суд вважає, що дані правовідносини врегульовані ст.56 Конституції України, ст. 23, 280, 1167, 1174 ЦК України, що також узгоджується з практикою ВС, зокрема, у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)», йдеться про притягнення особи до адміністративної відповідальності судом і в подальшому про скасування постанови суду першої інстанції постановою апеляційного суду, що, дійсно, в даних справах стало підставою для відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1176 ЦК України та закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивач ОСОБА_1 та його представник не надали суду належних та допустимих доказів, що при притягненні відповідача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП працівник Департаменту патрульної поліції здійснював оперативно - розшукову діяльність, досудове розслідування, тощо.

Суд вважає, що представники відповідача в порушення ст. 81 ЦПК України не надали суду належних та допустимих доказів, що службові особи відповідача - Департаменту патрульної поліції не спричиняли позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково і з Державного бюджету України слід стягнути на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 3000 грн.

При визначенні такого розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, обсяг та глибину фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей позивача, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості та справедливості, характер і тривалість страждань, які переніс потерпілий, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках.

Згідно ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч.4 ст. 10 ЦПК України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (п.46 рішення від 13.07.2006 у справі «Сілін проти України») визнання порушення прав особи неправомірними діями інших осіб само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду спричинену такими діями.

Суд, відповідно до вимог ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з врахуванням вимог розумності і справедливості, вважає, що визнання судом порушення відповідачем прав позивача само по собі є достатньою справедливою сатисфакцією за моральну шкоду, заподіяну позивачеві.

На підставі ст. 56 Конституції України, ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.ст. ст. 23, 280, 1167, 1174 ЦК України, керуючись ст. ст. 9-13, 76-81, 141, 200, 206, 217, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 3000 ( три тисячі ) гривень в рахунок компенсації моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Кельменецький районний суд Чернівецької області. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 28 серпня 2023 року.

Суддя Телешман О.В.