ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/3854/22
Провадження № 22-з/818/83/23
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
сторони справи:
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянувши заяву ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2023 року,-
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 червня 2016 року по справі №638/4503/16, на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши їх у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500грн. щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Збільшено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2016 року по справі №638/16888/15-ц, на користь ОСОБА_1 на утримання доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши їх розмір у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500грн. щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 16 червня 2023 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_4 - задоволено. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 лютого 2023 року - скасовано. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей - відмовлено.

20 червня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , що підтверджується трекінгом відправлень 725, звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду, в якому просив вирішити питання щодо розподілу судових витрат. Зазначав, що він як відповідач поніс в ході розгляду справи такі витрати: 1488, 60 грн. - сума судового збору, який відповідач оплатив до суду апеляційної інстанції, 8 000 грн. - сума витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів, дослідивши надані адвокатом докази, зіставивши їх з матеріалами справи, дійшла висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до положень ст.270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених ст.430 цього Кодексу.

Статтею 264 ЦПК України визначені питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення, в тому числі - як розподілити між сторонами судові витрати (п.6 ч.1 цієї статті).

Згідно ст.ст.15, 133 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу під час апеляційного перегляду справи, позивачем надано:

-договір про надання правової допомоги від 21.10.2022 року, в якому сторони погодили, що розмір гонорару за послуги/роботи адвткатки за даним договором становить 8 000 грн.;

-акт виконаних робіт до договору про надання правничої (правової) допомоги від 21.10.2022 року від 20.06.2023 року, згідно якого адвокат надала, а клієнт прийняв правову допомогу у такому обсязі письмово в суді першої інстанції: 1. Складання та надсилання до Дзержинського районного суду м. Харкова заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 03.10.2022 року, 2. Складання та надсилання до Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання про відкладення розгляду справи від 11.10.2022 року, 3. Складання та надсилання до Дзержинського районного суду м. Харкова та іншим учасникам справи відзиву на позовну заяву від 03.11.2022 року, 4. Складання та надсилання до Дзержинського районногос уду м. Харкова та іншим учасникам справи заперечень на відповідь на відзив від 21.11.2022 року, 5. Складання і надсилання до Дзержинського районного суду м. Харкова та іншим учасникам справи клопотання про розгляд справи в режимі відеоконференції від 28.12.2022 року; письмово в суді апеляційної інстанції: 1. складання та подання до Харківського апеляційного суду апеляційної скарги від 10.03.2023 року, 2. Складання та подання до Харківського апеляційного суду клопотання про долучення доказів та відкриття апеляційного провадження від 10.04.2023 року, усно - консультація 21.10.2022 року - 29 хвилин, аналіз судової практики - 40 хвилин; детальний опис (розрахунок) наданих послуг (виконаних робіт) від 20.06.2023 року, рішення № 13/1/7 про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідості перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару; товарний чек № 1 від 21.10.2022 року щодо оплати за договором про надання правової допомоги від 21.10.2022 року у розмірі 8 000 грн.

Зазначену суму просить стягнути заявник ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 з ОСОБА_1 .

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Разом з тим, із змісту заяви ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 вбачається, що останній просить стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, в т.ч. яка надавалася в суді першої інстанції.

Оскільки ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 в суді першої інстанції в порядку вимог ч.8 ст.141 ЦПК України не заявлялись вимоги про стягнення витрат на правову допомогу понесених в суді першої інстанції, такі вимоги не були предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів не вбачає підстав задоволення заяви в цій частині.

Що стосується витрат на правову допомогу понесених під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, то колегія суддів зазначає, наступне.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати, понесені ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3 частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів;

Проте позивач, будучи звільненою від сплати судового збору, не звільняється від сплати решти судових витрат, у тому числі і витрат на правничу допомогу.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року в справі № 567/517/17 (провадження № 61-14555св19), від 22 листопада 2018 року у справі № 635/5462/17 (провадження № 61-41310св18).

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи наданої у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної роботи з метою захисту інтересів ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 , та значимості таких дій у справі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000грн.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України необхідно вирішити питання розподілу судових витрат та у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги на 100 % компенсувати ОСОБА_2 судовий збір за апеляційний перегляд справи у сумі 1488, 60 грн. (992, 40*150%) за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.137, 141, 270, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Харківський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Заяву ОСОБА_2 , в особі свого представника ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Компенсувати ОСОБА_2 судовий збір за апеляційний перегляд справи в сумі 1488, 60 грн за рахунок держави у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: Н.П. Пилипчук

Судді: Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова