ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7085/23 Справа № 205/299/23 Суддя у 1-й інстанції - Басова Н.В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Національної поліції в Донецькій області та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Головного управління Державної казначейської служби України в Донецькій області про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить вантажний автомобіль Богдан DF-20, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовується позивачем у власних побутових цілях, а також інколи задля виконання послуг з перевезення різноманітного вантажу. 24 грудня 2022 року біля будинку № 167 по вул. Маршала Москаленка м. Покровськ Донецької області старшим слідчим СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції Гладким Є.О. в рамках слідчої дії огляду місця події вилучено належний позивачу автомобіль. В подальшому позивач був викликаний до Покровського РУП ГУНП в Донецькій області, де йому стало відомо про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000702, відомості про яке 25 грудня 2022 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України на підставі повідомлення від працівника поліції про те, що 24 грудня 2022 року о 09.45 год. за адресою: Донецька область, м. Покровськ, вул. Маршала Москаленка, буд. 167 при перевірці транспортного засобу Богдан DF-20, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові автомобіля виявлені дрова. Позивач надав свідчення в рамках кримінального провадження в якості свідка. У зв`язку з тим, що слідчий не повертав позивачу належний йому автомобіль, адвокат позивача спрямував на адресу органу досудового розслідування, прокуратури відповідне клопотання про повернення тимчасово вилученого майна, а також запит до суду з метою з`ясування чи звертався слідчий з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна. Після отримання Покровським РУП ГУНП в Донецькій області вказаного клопотання позивачеві 30 грудня 2022 року слідчим Покровського РУП ГУНП в Донецькій області повернуто належний йому автомобіль, під час чого позивачеві стало відомо, що в рамках кримінального провадження № 0000702 слідчий не звертався до суду з клопотання про арешт тимчасово вилученого майна. Беручи до уваги те, що вилучення автомобіля було здійснено в суботу 24 грудня 2022 року слідчий або прокурор повинен був звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна протягом понеділка 26 грудня 2022 року. Оскільки в рамках вказаного кримінального провадження слідчий та прокурор не звертались до слідчого судді з відповідним клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна, то автомобіль позивачеві повинен був бути повернутий 27 грудня 2022 року.

Таким чином, належний позивачу автомобіль перебував в Покровському РУП ГУНП в Донецькій області три доби та лише 30 грудня 2022 року він був повернутий власникові.

Також позивач зазначив, що 19 грудня 2022 року між позивачем та ТОВ «ІЗУМРУД СП» укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом. Згідно заяви № 1 від 19 грудня 2022 року, яка є невід`ємним додатком до вказаного договору, позивач взяв на себе зобов`язання 27 грудня 2022 року здійснити перевезення належних Товариству будівельних матеріалів з м. Покровська до с. Іскра Донецької області за допомогою належного позивачу автомобілю Богдан DF-20, д.н.з. НОМЕР_1 , за що він мав отримати оплату в розмірі 50 000,00 грн. від ТОВ «ІЗУМРУД СП». Однак у зв`язку з діями відповідача позивач був змушений повідомити ТОВ «ІЗУМРУД СП» про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань. В свою чергу ТОВ «ІЗУМРУД СП» розірвало укладений з позивачем договір. Тобто позивач органом досудового розслідування був незаконно позбавлений можливості розпоряджатись належним йому майном впродовж 27, 28 та 29 грудня 2022 року, який в порушення вимог ч. 5 ст. 171 КПК України своєчасно не повернув його позивачу, що в свою чергу спричинило заподіяння матеріальної шкоди на суму 50 000,00 грн. Окрім цього, незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування, яка призвела до того, що позивач не отримав грошові кошти на які він розраховував, позивач був поставлений в дуже скрутне матеріальне становище, що в свою чергу вплинуло на його моральний стан. Позивач був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки використовував вилучений органом досудового розслідування автомобіль в побутових цілях, та він був обмежений в можливості зручно та швидко пересуватись, тобто бездіяльність відповідача призвела до втрати життєвого комфорту та нормальної життєдіяльності у приватному житті позивача. Моральну шкоду позивач оцінює в 10 000,00 грн..

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду 50 000,00 грн.; в рахунок відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.; в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу 3 220,80 грн..

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року позовні вимоги задоволено частково, а саме, стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування в розмірі 3 000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 161,04 грн.. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Донецькій області посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просило рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Крім того, апелянт вказує на недоведеність позивачем заявлених вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд хибно визначив дату обставин непереборної сили. При цьому, апелянт вказує, що стягуючи витрати на правову допомогу у розмірі 161,04 грн., суд не керувався принципом розумності, справедливості та пропорційності. Апелянт вказує, що незаконне позбавлення можливості розпоряджатися належним йому майном спричинило заподіяння матеріальної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., яка є для нього дуже значною.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін, з наступних підстав.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить вантажний автомобіль Богдан DF-20, д.н.з. НОМЕР_1 .

24 грудня 2022 року в період часу з 11 год. 05 хв. по 12 год. 20 хв. біля будинку № 167 по вул. Маршала Москаленка м. Покровськ Донецької області старшим слідчим СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області капітаном поліції Гладким Є.О. в рамках слідчої дії огляду місця події вилучено вищезазначений автомобіль.

25 грудня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 246 КК України, за № 0000702.

28 грудня 2022 року адвокат Щербінін Є.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області з клопотанням про повернення тимчасово вилученого майна, а саме: автомобілю Богдан DF-20, д.н.з. НОМЕР_1 .

Також, 28 грудня 2022 року адвокат Щербінін Є.М. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська з адвокатським запитом про надання інформації з метою з`ясування чи звертався слідчий з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна.

30 грудня 2022 року слідчим Покровського РУП ГУНП в Донецькій області повернуто належний позивачу автомобіль.

Постановою слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області лейтенанта поліції Соловйова Д.О. від 21 лютого 2023 року кримінальне провадження № 0000702 від 25 грудня 2022 року закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 246 КК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ГУНП в Донецькій області неправомірно у передбачений законом строк не виконало свій обов`язок щодо повернення тимчасово вилученого майна, а тому врахувавши тривалість вимушених змін у житті позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн., що є достатнім для розумного відшкодування завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу. При цьому, здійснивши аналіз положень п. 5.3 Договору суд дійшов висновку про те, що позивач та ТОВ «ІЗУМРУД СП» дійшли передчасного висновку про розірвання договору, оскільки автомобіль 30 грудня 2022 року був повернутий позивачеві, а отже договір міг бути виконаний. Вказане свідчить про відсутність правових підстав для стягнення матеріальної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Таким чином, дії (бездіяльність) ГУНП у Донецькій області, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (статті 11 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Статтею 16 КПК України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Підстави і порядок тимчасового вилучення майна та його припинення визначені нормами ст. 167-169 КПК України.

За приписами ч. 1 ст. 169 КПК України тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 171, частиною шостою статті 173 цього Кодексу (якщо слідчий не звернувся до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не пізніше наступного робочого дня після вилучення або не пізніше 48 годин у разі тимчасового вилучення майна під час обшуку; якщо слідчий суддя не постановив ухвалу про арешт тимчасово вилученого майна протягом 72 годин із дня надходження до суду клопотання); 4) у разі скасування арешту; 5) за вироком суду в кримінальному провадженні щодо кримінального проступку.

Отже, обов`язок негайно повернути тимчасово вилучене майно у випадках, передбачених ст. 169 КПК України, прямо передбачений нормами чинного законодавства, і наявність такого обов`язку прямо випливає із вказаних вимог процесуального закону. У зв`язку із чим виникнення такого обов`язку не потребує додаткових умов у вигляді визнання дій уповноваженого слідчого протиправними у випадку не повернення тимчасово вилученого майна.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами 1, 2 ст. 21 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Законом України № 475/97 від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та Перший протокол до Конвенції, а відтак в силу статті 9 Конституції України вони є частиною національного законодавства України.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

При цьому, відповідно до положень ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Особою, відповідальною перед потерпілим за шкоду, завдану органами державної влади, їх посадовими та службовими особами, відповідно до наведених вище положень ЦК України, та відповідачем у справі є держава, яка набуває і здійснює свої цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким органом у цій справі є ГУНП в Донецькій області, як особа, відповідальна у спірний період за повернення тимчасового вилученого майна, та Казначейська служба, яка здійснює списання коштів з державного бюджету на підставі рішення суду.

Встановлено, що визначений законом обов`язок повернути майно не виконаний у встановлений законом строк і державою Україна у спірних правовідносинах не надано жодних гарантій повернення майна, не встановлено строку повернення такого майна, в зв`язку з чим обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України заподіяних позивачу збитків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що посилання на виключну правову проблему в питанні самостійного встановлення судами незаконності дій органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування під час розгляду справ про відшкодування шкоди, суд вірно визначив, що питання наявності між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави, що не регулюються нормами КПК України, а суд самостійно встановлює наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який став підставою для стягнення шкоди, оцінюючи надані сторонами докази.

При цьому, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що не вимагається попереднього судового рішення, яким має бути встановлено протиправність відповідних дій, рішень чи бездіяльності державного органу при здійснені кримінального провадження, як підстави для відшкодування шкоди, оскільки спірні деліктні правовідносини виникли у зв`язку з втратою тимчасово вилученого майна, тобто, через дії, які не опосередковуються регулюванням КПК.

Встановлено, що 19 грудня 2022 року між позивачем та ТОВ «ІЗУМРУД СП» укладено договір перевезення вантажів автомобільним транспортом, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання 27 грудня 2022 року здійснити перевезення належних Товариству будівельних матеріалів з м. Покровська до с. Іскра Донецької області за допомогою належного йому автомобілю, за що він мав отримати оплату в розмірі 50 000,00 грн. від ТОВ «ІЗУМРУД СП».

26 грудня 2022 року позивач на виконання вимог п. 5.2 Договору повідомив ТОВ «ІЗУМРУД СП» про неможливість виконання взятих на себе зобов`язань.

В свою чергу ТОВ «ІЗУМРУД СП» повідомило позивача про розірвання укладеного договору.

Відповідно до п. 5.2 Договору сторона, яка не має можливості належним чином виконати свої дії зобов`язання за цим договором внаслідок дії обставин непереборної сили, зобов`язана письмово повідомити іншу сторону про настання зазначених обставин і про передбачуваний термін їх дії протягом однієї доби з моменту їх настання (з додаванням доказів існування таких обставин: документа, виданого Торгово-промисловою палатою України або іншим компетентним органом). В іншому випадку не виконуюча сторона втрачає можливість посилатися на обставини непереборної сили, як на підставу невиконання нею своїх зобов`язань за цим договором.

Згідно п. 5.3 Договору, якщо обставини непереборної сили або їх наслідки діють понад три доби, кожна зі сторін має право ставити питання про розірвання цього договору.

Встановивши вказані обставини справи, а також врахувавши положення п. 5.3 Договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач та ТОВ «ІЗУМРУД СП» передчасно розірвали договір, оскільки автомобіль 30 грудня 2022 року був повернутий позивачеві, а отже договір міг бути виконаний у визначений сторонами строк, а тому обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України матеріальної шкоди в розмірі 50 000,00 грн.

При цьому, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вірно виходив з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення (ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікована 17 липня 1997 року). Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», № 12868/05, рішення від 10 грудня 2009 року; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29 червня 2004 року)

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Встановивши, що ГУНП в Донецькій області неправомірно у передбачений законом строк не виконало свій обов`язок щодо повернення тимчасово вилученого майна, врахувавши тривалість вимушених змін у житті позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 3 000,00 грн..

Визначений судом розмір моральної шкоди є достатнім для розумного відшкодування позивачу завданої моральної шкоди і становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу.

При цьому, здійснивши аналіз договору про надання правової допомоги від 09 січня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Кузнєцовим О.С. та акту виконаних робіт від 09 січня 2022 року, в якому вказано про сплату коштів у розмірі 3 220,80 грн., врахувавши, що позов задоволено частково, суд дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 161,04 грн. (3 000,00 грн. х 3 220,80 грн. : 60 000,00 грн. = 161,04 грн.).

Доводи апелянта в скарзі про те, що даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства та недоведеність позивачем заявлених вимог, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що наявність між сторонами деліктних зобов`язань та цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду перебуває у площині цивільних правовідносин потерпілого та держави.

Твердження представника позивача в апеляційній скарзі про те, що суд хибно визначив дату обставин непереборної сили, а також те, що незаконне позбавлення можливості розпоряджатися належним йому майном спричинило заподіяння матеріальної шкоди у розмірі 50 000,00 грн., - колегія суддів також вважає безпідставними, з огляду на те, що автомобіль був повернутий позивачеві 30 грудня 2022 року, а отже договір міг бути виконаний у визначений сторонами строк, а тому підстави для стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. відсутні.

Більш того, вказані твердження були предметом розгляду в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки з якою погоджується й колегія суддів.

Інші твердження апелянтів колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Донецькій області та представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 червня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко