Ухвала

29 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 523/14221/16-ц

провадження № 61-12838ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

10 жовтня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_6 боргу за договором позики від 23 жовтня 2013 року - 140 000,00 грн та відсотки в сумі 14 000,00 грн, інфляційне збільшення суми боргу 157 291,00 грн, та за договором позики від 25 листопада 2013 року у розмірі 157 990,00 грн, відсотки по договору у розмірі 80 593,00 грн.

28 березня 2017 року заочним рішенням Суворовського районного суду міста Одеси позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

30 травня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву про скасування заочного рішення. До заяви додано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_6 .

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 05 вересня 2018 року заочне рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 30 травня 2018 року скасоване.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 02 квітня 2019 року залучено до участі у справі правонаступників ОСОБА_6 - ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , діючу в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеса від 15 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 червня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 23 жовтня 2013 року у розмірі 140 000,00 грн, відсотки по договору позики від 23 жовтня 2013 року в розмірі 14 000,00 грн, інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 157 291,00 грн, за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 157 990,00 грн, відсотки за договором позики від 23 листопада 2013 року у розмірі 80 593,00 грн, як спадкоємців ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах вартості прийнятого у спадщину майна.

23 серпня 2023 року ОСОБА_7 , який діє від імені ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову є вимоги про стягнення суми боргу, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн) та становить 549 874,00 грн.

Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.

Таким чином, обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 15 червня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 13 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про стягнення суми боргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров