Справа № 138/2558/22
Провадження № 22-ц/801/1319/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 рокуСправа № 138/2558/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року, постановлене суддею Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області Цибульським О.Є.,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дружину, з якою проживає дитина з інвалідністю.

Позовна заява мотивована тим, що 10.11.2012 сторони зареєстрували шлюбу, від якого у них народилося двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживає разом із позивачем та знаходяться на її утриманні.

ОСОБА_2 вказує, що з липня 2022 року вона з відповідачем припинила шлюбні відносини і спільне проживання. Відповідач в добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, хоча офіційно працює, інших утриманців не має. Крім того, відповідач володіє земельною ділянкою, має у власності та користується сільськогосподарською технікою.

Позивач вказує, що старша донька ОСОБА_5 є дитиною з інвалідністю, потребує особливого догляду та лікування. Позивач самостійно здійснює догляд за донькою, супроводжує її під час відвідування лікарів, коли це необхідно. Також несе додаткові витрати на лікування, оздоровлення та розвиток дитини з інвалідністю. З метою обстеження та протезування ока малолітньої доньки позивач неодноразово їздила за кордон

Пославшись на викладене та майнову спроможність відповідача, ОСОБА_2 , просила суд стягнути з відповідача кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання як матері з якою проживає дитина з інвалідністю дочка ОСОБА_3 , в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 28.10.2022 і до досягнення дитиною: ОСОБА_3 , повноліття. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить відмовити в задоволені позову посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, якими позивач обґрунтовувала свої вимоги і які суд вважав встановленими.

В якості основних доводів послався на те, що суд не звернув увагу на те, що дитина не потребує стороннього догляджу і опікування дитиною з інвалідністю, оскільки дитина ходить до школи, здатна сама себе обслуговувати та не потребує постійного стороннього догляду. Також, зазначає, що відповідно до рішень судів з відповідача стягуються аліменти на дітей та аліменти на дружину до досягнення дитиною 3-х років, що в загальному усіх відрахувань буде перевищувати граничний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті згідно ЗУ «Про виконавче провадження».

В свою чергу позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.11.2012, від якого мають двоє дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є інвалідом та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживає разом із позивачем та знаходяться на її утриманні.

Позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляді за дитиною до трьох років.

ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, потребує особливого догляду та лікування, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , довідкою ЛКК Могилів-Подільської ОЛІЛ та копією медичної книжки.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у приватній власності ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 2 га для ведення особистого селянського господарства та сільськогосподарська техніка, згідно щорічної декларації.

Між сторонами виникли правовідносини щодо утримання дружини з якою проживає дитина з інвалідністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в України», дитина з інвалідністю - особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Статтею 19 цього ж Закону визначено безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

Згідно до ч. 1, 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ч 1, 2 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю. визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Визначальним на підставі цієї норми закону є наявність у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю права на утримання, незалежно від того, чи вона (він) працює та незалежно від її (його) матеріального становища.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у одного із подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю виникає право на утримання за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду і опікування нею та наявність у чоловіка можливості надавати матеріальну допомогу.

Вирішуючи спір, суд правильно врахував стан здоров`я дитини, яка є інвалідом та вимагає постійного догляду, що позивач потребує матеріальної допомоги, так як на даний час вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці, також враховано, що на розгляді суду перебувають ще дві цивільні справи за позовом позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років.

З таким висновком погоджується Вінницький апеляційний суд.

Колегія суддів наголошує на тому, що можливість дитини ходити до шкоди не є достатнім доводом відповідача щодо відсутності необхідності стороннього догляду і опікування дитиною з інвалідністю.

Позивач надала суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених нею вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

Під час апеляційного оскарження відповідач не посилався на будь-які нові обставини, що не були предметом дослідження суду першої інстанції, та не долучав інших доказів, а ніж ті, що наявні в матеріалах справи, яким судом першої інстанції була надана належна оцінка.

Відповідач проживає окремо, є працездатним, докази неспроможності надавати ним матеріальну допомогу позивачу у матеріалах справи відсутні, а тому доводи апеляційної скарги для відмови у задоволенні позову стягнення з нього аліментів, колегією суддів не приймаються.

Враховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дитини, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, а також ту обставину, що малолітня дитина є інвалідом та перебуває на утриманні матері, яка наразі не може працювати у зв`язку із доглядом за сином, виходячи із принципу співмірності для забезпечення прав дитини, на користь якої стягуються аліменти, колегія суддів приходить до висновку що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Виходячи з того, що згідно статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, колегія суддів вважає, що часткове задоволення судом першої інстанції позовних вимог буде відповідати зазначеним принципам справедливості та відповідати інтересам сторін.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до рішень з відповідача стягуються аліменти на дітей та аліменти на дружину до досягнення дитиною 3-х років, що в загальному усіх відрахувань буде перевищувати граничний розмір аліментів, які можуть бути стягнуті згідно ЗУ «Про виконавче провадження», тому не має можливості платити аліменти на дружину у визначеному судом розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки вони не впливають на правильність оскаржуваного рішення і стосуються порядку виконання рішення суду.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Апеляційний суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій, з огляду на розмір аліментів за 6 місяців (п. 3 ч. 1 ст. 176 ЦПК України), становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. ст.367, 374, 375, 381-384, ч.3 ст. 389 ЦПК України, суд, - ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 29 серпня 2023 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало