Справа № 346/1664/13-ц
Провадження № 22-ц/4808/1088/23
Головуючий у 1 інстанції Яремин М. П.
Суддя-доповідач Мальцева
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Мальцевої Є.Є.,

суддів Максюти О.І., Фединяка В.Д.,

секретар Петрів Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у не знятті арешту з нерухомого майна, та зобов`язання начальника зняти цей арешт,-

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Коломийського ВДВС. В скарзі зазначає, що 31.03.2008 року між нею та ВАТ «Комерційний банк «Надра» (наступна назва - ПАТ «КБ «Надра») укладено кредитний договір № 774/2008, відповідно до якого їй надано кредит в сумі 51 297,20 доларів США, з кінцевим строком повернення до 30.03.2023 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 13,59 % річних. Зобов`язання за вказаним кредитним договором були забезпечені порукою, де поручителями в солідарному порядку за виконання заявницею перед вказаним банком кредитних зобов`язань виступили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24.04.2013 року, ухваленим в цивільній справі № 346/1664/13-ц, стягнуто в солідарному порядку з боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість, яка виникла з приводу повернення коштів за вказаним кредитним договором в сумі 608 675,66 грн. та судовий збір в сумі 3 441 грн. На виконання цього рішення судом видано відповідні виконавчі листи, які перебували на примусовому виконанні у вказаному відділі державної виконавчої служби, а в подальшому повернуті стягувачу ПАТ «КБ «Надра» у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Відповідно до договору № 774/2008 купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором від 14.01.2019 року за результатами відкритих торгів (аукціону) з продажу майнових прав, оформлених протоколом № UA-EA-2018-10-23-000052-b від 10.12.2018 року, ОСОБА_4 придбав права кредитора за вказаним кредитним договором з Додатковими угодами/договорами (за наявності), зазначеними у Додатку № 1 до цього договору.

Договір від імені ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» укладала уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію цього банку Біла І.В.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21.09.2021 року заяву ОСОБА_4 про заміну стягувача задоволено та замінено цю сторону виконавчого провадження з ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» () на його правонаступника ОСОБА_4 щодо виконання вищевказаного рішення суду від 24.04.2013 року.

Однак боржниками після повернення даних виконавчих листів стягувачу та поза межами виконавчого провадження виконані зобов`язання, покладені на них зазначеним рішенням суду від 24.04.2013 року.

Надалі, 01.06.2023 року заявник звернулась із заявою до начальника вказаного відділу державної виконавчої служби Попик В.П. про зняття арешту з майна, накладеного в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Проте 08.06.2023 року отримала відповідь від 07.06.2023 року про відмову у знятті даного арешту, оскільки станом на 07.06.2023 року відсутня інформація про оплату витрат в сумі 220 грн. та виконавчого збору в сумі 60 867,57 грн.

При цьому згідно зі змістом відповіді цього ж начальника вказаного відділу державної виконавчої служби від 26.11.2021 року № 20.17-19/77345, наданої на запит адвоката Микитюка Р.В., виконавчі провадження, відкриті на підставі виконавчих листів №346/1664/13ц/15, виданих Коломийським міськрайонним судом про стягнення з боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» 608 675,66 грн., знищені після закінчення трьохрічного терміну зберігання.

Начальник вказаного відділу у своїй відповіді від 07.06.2023 року належними доказами не підтвердила, що боржником не було сплачено виконавчий збір в сумі 60 867,57 грн., а лише зазначила, що у цьому відділі відсутні відомості про сплату.

Тому заявниця просить визнати протиправною бездіяльність начальника відділу державної виконавчої служби Попик В.П., яка полягає у незнятті арешту з належного заявнику ОСОБА_1 майна, та зобов`язати начальника вказаного відділу зняти арешт з усього нерухомого майна заявника, накладений 06.06.2013 року, дата державної реєстрації цього обтяження: 07.06.2013 року, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2023 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

На вказане рішення боржник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргу у повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом не встановлено фактичних обставин справи, в результаті суд розглянув скаргу формально, не звернув уваги, що відділом ДВС вимоги заявника не спростовані, не надано жодного доказу, який би був підставою для відмови.

Так, боржник погасила заборгованість, виконавче провадження завершено, тому можливо зняти арешт з її майна.

Представник ДВС не підтвердила жодним документом наявність боргу ОСОБА_1 за виконавчим збором, вказала тільки, що немає відомостей про його оплату.

Скаржник зауважує, що виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення суду, в той час, як вона виконала зобов`язання за виконавчими листами поза межами виконавчого провадження.

Тому відмова ДВС зняти арешт з її майна є незаконною.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляли, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заявник ОСОБА_1 , представник Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа стягувач ОСОБА_4 до суду не явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник Коломийського ВДВС направив до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 - адвоката Вінтоняка Н.М., який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 21.09.2021 року за заявою ОСОБА_4 замінено сторону (стягувача) у виконавчому провадженні з примусового виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 24.04.2013 року, ухваленого в справі № 346/1664/13-ц, з ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» на його правонаступника ОСОБА_4 (а.с.12-13).

01.06.2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області з проханням про зняття арешту з усього нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений 06.06.2013 року, дата державної реєстрації цього обтяження: 07.06.2013 року, в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_1 (а.с. 6-8).

Начальник вказаного відділу державної виконавчої служби від 07.06.2023 року № 24.12-20/46258, відмовила в задовленні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки станом на 07.06.2023 року відсутні відомості про оплату витрат в сумі 220 грн. та виконавчого збору в сумі 60 867,57 грн. по виконавчому провадженні, відкритому на підставі виконавчого листа №346/1664, виданого Коломийським міськрайонним судом про стягнення з них 608 675,66 грн. на користь ПАТ «КБ «Надра» (а.с. 9-10).

Відповідно до змісту відповіді цього ж начальника вказаного відділу державної виконавчої служби від 26.11.2021 року № 20.17-19/77345, наданої на запит адвоката Микитюка Р.В., згідно даних АСВП на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження №45787661, 45800568, 38340852, відкриті на підставі виконавчих листів №346/1664/13ц/15, виданих Коломийським міськрайонним судом про стягнення з боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» 608 675,66 грн., які завершені в 2014-2015 роках та знищені після закінчення трьохрічного терміну зберігання (а.с.11).

Відмовляючи в задовленні скарги, суд ввважав, що заявник не довела жодних обставин, які б давали підстави суду вбачати в діяннях начальника відділу державної виконавчої служби ознак протиправності.

При цьому суд виходив з того, що ОСОБА_5 не надано жодних доказів наявності накладеного арешту в межах виконавчого провадження та взагалі існування такого провадження, адже у відповіді начальника відділу від 26.11.2021 року вказано про знищення у зв`язку із закінченням строків зберігання виконавчих проваджень № 45787661, 45800568, 38340852, серед яких відсутнє за № НОМЕР_1. Крім того, заявник визнає, що заборгованість за вказаним кредитним договором погашена нею та іншими боржниками після повернення відповідних виконавчих листів стягувачу та поза межами виконавчого провадження, тобто після його закінчення, а обставин та доказів про те, що нею сплачено виконавчий збір та витрати, пов`язані із вчиненням виконавчих дій, як у процесі здійснення виконавчого провадження, так і після його закінчення, не зазначає.

З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може.

У відповідності до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ч. 1 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із положеннями ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" ( у редакції від 21.04.1999 року № 606-ХІV (далі - Закон № 606-ХІV)), у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно зі ст. 57 Закону № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Відповідно до положень ч.3 ст.59 чинного Закону України "Про виконавче провадження" у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Згідно з п.2 ч. 4 цієї ж статті підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є також надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника.

Згідно зі статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня після її винесення повинна бути надіслана сторонам виконавчого провадження.

Положеннями статті 28 цього ж закону встановлено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі..

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Такої постанови відділом ДВС суду не надано, виконавче провадження знищено за спливом строку зберігання. Тобто, обґрунтувань наявності рішення про стягнення виконавчого збору, його розміру та направлення боржнику, суду не надано.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 1404-VIII у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону № 1404-VIII підлягає примусовому виконанню.

Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбаченихчастиною четвертоюстатті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Разом з тим, заявник вказує, що рішення суду виконала добровільно поза межами виконавчого провадження. Отже, заходів для примусового виконання рішення суду державним виконавцем не вживалося, і виконавчою службою такі обставини не спростовані.

Законом № 1404-VIII не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності майна у боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Тому відмова Коломийського ВДВС у знятті арешту та посилання на те, що боржник не сплатив виконавчий збір не ґрунтуються на матеріалах виконавчого провадження, у якому накладений арешт на майно боржника, оскільки провадження знищено, і тому що немає жодних підтверджень, що державний виконавець протягом тривалого часу - з 2013 року - вирішував питання про стягнення виконавчого збору відповідно до закону.

Відтак, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, провадження № 61-1980св21, у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі N 2/0301/806/11, провадження N 61-3814св22.

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Перевіривши справу, колегія суддів вважає, що з урахуванням вимог скарги, суд під час її розгляду, встановивши обставини справи, дійшов помилкових висновків про відсутність підстав для її задоволення

Згідно з п.4 ч.1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку про скасування оскарженого судового рішення та ухвалення нового рішення про задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 червня 2023 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у не знятті арешту з нерухомого майна, та зобов`язання начальника зняти цей арешт - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність начальника Коломийського відділу державної виконавчої служби у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, що полягає у невиконанні дій по зняттю арешту з усього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , та зобов`язати зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, зареєстравний 07.06.2013 року за №1217893 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 06.06.2013 року Старшим державним виконавцем ВДВС Коломийського МРУЮ Домашевським М.В.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 30 серпня 2023 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

І.О. Максюта

В.Д. Фединяк