Справа № 758/3934/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Губенко О. М.,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року Вільшанська сільська рада Житомирського району Житомирської області як орган опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , звернулася до ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову вказано, що у селі Троща Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області з 02.11.2019 проживають малолітні діти ОСОБА_2 , 2011 року народження та ОСОБА_3 , 2019 року народження, з бабусею ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з листом служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.11.2019 № 10658-2841, дані діти перебували на обліку в службі як такі, що опинились у складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що їх батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ухиляються від виконання батьківських обов`язків та зловживають спиртними напоями.

Відповідно до повторного свідоцтва про народження дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (серія НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві 02.12.2011 року), його матір`ю є громадянка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком - громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно з повторним свідоцтвом про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (серія НОМЕР_2 , видане Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07.04.2020), його батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За час проживання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з бабусею ОСОБА_4 у с. Троща сім`ю систематично відвідували представники Вільшанської сільської ради та місцевого старостату з метою контролю за вихованням та утриманням малолітніх дітей, родині неодноразово надавалась гуманітарна допомога у вигляді дитячого одягу, речей, іграшок, підгузків, продуктових наборів тощо. Під час візитів у родину було встановлено, що бабуся ОСОБА_4 здійснює належний догляд за онуками, забезпечує їхні потреби, підтримує чистоту в будинку (акти обстеження умов проживання від 13.12.2019, 17.04.2020, 15.02.2021).

Вказують, що за словами бабусі ОСОБА_4 , батьки дітей жодного разу їх не відвідували. Мати ОСОБА_5 лише двічі спілкувалась із сином ОСОБА_8 телефоном. Жодних коштів на утримання дітей батьки не надають, їх здоров`ям, вихованням, навчанням та розвитком не цікавляться.

Згідно з інформацією служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 27.08.2020 № 10658-1718, батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 до служби з наміром повернути дітей у родину не звертались.

19.01.2021 малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 знято з обліку служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації у зв`язку зі зміною місця проживання.

Відповідно до довідки Трощанської ЗОШ I-III ступенів Вільшанської сільської ради № 11 від 18.02.2021, навчанням малолітнього учня ОСОБА_2 опікується бабуся. Вона постійно цікавиться успіхами та поведінкою онука, відвідує батьківські збори, забезпечує шкільним приладдям, одягом. Батьки ОСОБА_9 та ОСОБА_1 участь у навчанні сина не беруть, не цікавляться його розвитком, успіхами у школі, не відвідують батьківські збори, не підтримують зв`язку з класним керівником і адміністрацією школи

Згідно довідки № 113, виданою Трощанським старостинським округом Вільшанської сільської ради 22.02.2021, малолітні діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно проживають з бабусею ОСОБА_4 у АДРЕСА_1 в орендованому будинку без реєстрації з 02.11.2019. Батьки дітей у селі не з`являлися, життям дітей не цікавилися.

Дане питання було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вільшанської сільської ради 23.02.2021. Батьки ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на засідання не з`явились, хоча були попереджені про нього належним чином.

Членами комісії одноголосно прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав батьків ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відносно дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (рішення № 2 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 23.02.2021 № 1).

24.02.2021 на засіданні виконавчого комітету Вільшанської сільської ради прийнято рішення «Про доцільність позбавлення батьківських прав батьків ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відносно дітей» (рішення № 28 від 24.02.2021).

Враховуючи викладене, Вільшанська сільська рада Житомирського району Житомирської області як орган опіки та піклування, в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просить суд:

1) позбавити батьківських прав матір ОСОБА_5 відносно малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

2) позбавити батьківських прав батька ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 ;

3) позбавити батьківських прав батька ОСОБА_6 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 ;

4) стягувати щомісячно із ОСОБА_5 на користь осіб чи установ, куди будуть влаштовані діти, аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до досягнення ними повноліття у розмірі не менше однієї третини її заробітку (доходу);

5) стягувати щомісячно із ОСОБА_1 на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття у розмірі не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

6) стягувати щомісячно із ОСОБА_6 на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 до досягнення ним повноліття у розмірі не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 21 вересня 2021 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №758/9297/21 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Подільський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 про виключення батька з актового запису про народження дитини.

21 червня 2023 року до суду надійшло клопотання адвоката Коломійця Івана Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_6 , в якому він просив відновити провадження у справі оскільки 03 травня 2023 року постановлено рішення суду у справі № 758/9297/21, яке набрало законної сили 03 червня 2023 року, яким задоволено позовні вимоги задоволено у повному обсязі, виключено з актового запису № 2274 від 09.102019, складеного Подільським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відомості про батька ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 22 червня 2023 року провадження у справі відновлено та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 09 серпня 2023 року задоволено заяву позивача Органу опіки та піклування Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області про відмову від позову в частині, закрито провадження в частині позовних вимог Органу опіки та піклування Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - закрити. В іншій частині позовних вимог продовжено судовий розгляд.

Також вказаною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив здійснювати розгляд справи без участі їх представника.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просив суд не позбавляти його батьківських прав. Вказав, що має бажання приймати участь у житті сина ОСОБА_2 , допомагає йому фінансово, шляхом здійснення грошових переказів, копії квитанцій яких надав суду.

Від третьої особи ОСОБА_4 до суду надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі, позов визнає.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 батько малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (п.п. 57, 58).

У справі «Савіни проти України» (№ 39948/06 від 18 грудня 2008 року, п.п. 47-49) Європейський суд з прав людини вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п. 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав») (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року, справа № 227/2272/18).

Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року, справа №753/2025/19, дійшов наступного висновку: «Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 204/1199/16-ц (провадження № 61-170св17) зроблено висновок, що не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків факт стягнення з батька аліментів на утримання дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати, як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Аналізуючи вимоги та положення вищезазначеного законодавства, а також враховуючи, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд визнає, що при вирішенні питань, які стосуються дитини, в тому числі і щодо позбавлення батьківських прав її батьків, в першу чергу мають бути враховані інтереси дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Так, умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо неї наприклад: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача будь-яких заходів впливу з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування, також у справі відсутні докази, що діти насправді усвідомлюють наслідки позбавлення батьківських прав відносно їх батька.

З наведених обставин, суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо умисного нехтування відповідачем своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини, оскільки вони не знайшли свого документального підтвердження в судовому засіданні.

Докази, які були надані позивачем, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу, як позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки це є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому суд вважає за необхідне у позові в частині позбавлення батьківських прав відмовити.

При цьому, суд вважає за необхідне попередити ОСОБА_1 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини - неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Щодо заявленої вимоги про стягнення аліментів, судом встановлено наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом, посилаючись на норми ч. 3 ст. 166 СК України, Органу опіки та піклування Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області просив стягувати щомісячно із ОСОБА_1 на користь осіб чи установ, куди буде влаштована дитина, аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_2 до досягнення ним повноліття у розмірі не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Враховуючи відмову у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 166 СК України.

Разом з цим, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 3, 150, 155, 157, 164, 166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини, Конвенцією про права дитини, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 258-260, 263, 264, 265, 268, 273280-283, 430 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов Органу опіки та піклування Вільшанської сільської ради Житомирського району Житомирської області, в інтересах малолітніх дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 25 серпня 2023 року.

Суддя М. М. Головчак