Провадження № 2/752/3323/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.05.2023 року Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

за участі секретаря - Ящука Д.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

в с т а н о в и в:

позивач ГУ ПФУ в м. Києві звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно отримані кошти (пенсію) у сумі 13 097,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач перебуває на обліку та отримує пенсію по втраті годувальника з 22.06.2018 року в сумі 14 108,50 грн відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідач проходить військову службу (навчання) в Національній академії Служби безпеки України відповідно виплачується 50% призначеної пенсії в разі втрати годувальника.

З 01.04.2017 року відповідно до закону було призначено пенсію в разі втрати годувальника ОСОБА_2 , дружині померлого ОСОБА_3 . Після проведення перерахунку пенсії на виконання постанови КМУ доплата до попереднього розміру пенсії становила 995,98 грн. При відправленні заяви про встановлення підвищення до пенсії як члену сім`ї загиблого, в зв`язку з програмним забезпеченням виникла помилка, а саме задвоєння суми доплати з 22.06.2018 року по 31.08.2020 року у сумі 13 097,14 грн.

З огляду на викладене, оскільки в добровільному порядку сума надмірно виплачених коштів не була повернута відповідачем, позивач просить її стягнути в судовому порядку.

Ухвалою судді Голосіївського районного суд у м. Києва від 07.02.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження без виклику сторін. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву.

На підставі положень ст.ст.274-279 ЦПК України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи.

На адресу суду надійшли письмові пояснення відповідача, подані його представником, у яких зазначається, що відповідач у період з 08.10.2016 року по 2022 рік перебував на обліку в ГУ ПФУ у м. Києві та отримував пенсію в разі втрати годувальника за померлого годувальника, батька - ОСОБА_3 . Відповідач у період з серпня 2017 року по червень 2022 року проходив військову службу (навчання) на денній формі навчання в Національній академії СБУ, а тому отримував пенсію відповідно до закону. Будь-яких повідомлень щодо припинення виплати пенсії від позивача відповідач не отримував. Вказує, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 року в справі №320/7634/21 визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в м. Києві від 04.11.2021 року у перерахунку пенсії ОСОБА_2 в разі втрати годувальника за померлого годувальника ОСОБА_3 та зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії та з 01.04.2019 року на підставі довідки СБУ від 09.09.2021 року від розміру грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум пенсій. Також вказаним рішенням визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в м. Києві від 04.11.2021 року у перерахунку пенсії ОСОБА_1 в разі втрати годувальника за померлого годувальника ОСОБА_3 та зобов`язано ГУ ПФУ в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії та з 01.04.2019 року на підставі довідки СБУ від 09.09.2021 року від розміру грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум пенсій. Таким чином, починаючи з 05.03.2019 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії на виконання судового рішення, проте недоотримані кошти за період з 05.03.2019 року по 30.06.2022 року ним не отримані через відсутність фінансування ГУ ПФУ в м. Києві. Оскільки будь-яких недобросовісних дій з боку відповідача не вчинялось відсутні підстави для стягнення виплачених позивачем добровільно сум, з огляду на що відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в та отримує пенсію по втраті годувальника з 22.06.2018 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» в разі втрати годувальника за померлого годувальника - батька ОСОБА_3 , колишнього військовослужбовця, смерть якого пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки Національної академії СБУ від 28.09.2018 року №1395, ОСОБА_1 проходить військову службу (навчання) в Національній академії СБУ з 02.08.2017 року.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2021 р. суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити відповідачу перерахунок та виплату пенсії з 05.03.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії та з 01.04.2019 на підставі довідки Служби безпеки України від 09.09.2021 №21/3/2-9/878-865 від розміру грошового забезпечення (48744,65 грн.), з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Також в матеріалах справи наявні довідки про перерахунок пенсії у пенсійній справі № - СБУ, пенсія в разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 01.12.2017 року на суму 3 672,41 грн, з 01.01.2019 року на суму 4 170,40 грн, з 01.02.2019 року на суму 3 871,70 грн, з 01.02.2019 року на суму 4 369,69 грн, з 01.12.2019 року на суму 4 375,15 грн, з 01.12.2019 року на суму 3 877,16 грн, з 01.07.2020 року на суму 4 384,40 грн, з 01.07.2020 року на суму 3 886,41 грн.

Відповідно до розрахунку, наявного в матеріалах справи, сума доплати ОСОБА_1 становила 13 097,14 грн, які позивач просить стягнути з відповідача, оскільки такі суми були виплачені надмірно внаслідок збою програмного забезпечення.

Згідно листа ГУ ПФУ в м. Києві позивач повідомив відповідача про надмірно виплачені кошти та необхідність повернення надмірно виплачених сум в добровільному порядку.

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Зазначений закон має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії в разі втрати годувальника призначаються незалежно від тривалості служби.

Відповідно ч. 1 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Частиною 4 ст. 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 21.03.2003 № 6-4 затверджено Порядок повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення, яким визначено механізм повернення коштів, надміру виплачених за призначеними пенсіями, та списання територіальними органами Пенсійного фонду України сум переплат пенсій, що є безнадійними до стягнення (далі - Порядок № 6-4).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 6-4 переплата пенсії - сума пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, сум індексації та інших доплат до пенсій), виплачена з різних причин понад розмір, визначений законодавством; списання переплати пенсії - зменшення територіальними органами Пенсійного фонду України в даних обліку сум переплат пенсій на суму безнадійної заборгованості

Згідно з пунктом 3 Порядку № 6-4 суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Рішення про стягнення приймає територіальний орган Пенсійного фонду України, в якому пенсіонер перебуває на обліку як одержувач пенсії.

Відповідно до ч. 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають при наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або стеження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

При цьому, відповідно до статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Тобто, з огляду на зазначені норми закону, підставами для повернення суми пенсій, виплачених пенсіонеру дажмирно, є зловживання з боку отримувача пенсії.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України ні при зверненні до суду, ні в ході судового розгляду не було доведено належними та допустимими доказами наявність будь-яких неправомірних дій з боку відповідача, що стали підставами для надмірного нарахування та виплати пенсій.

Також, звертаючись до суду, позивач посилався на те, що нарахування та виплата надмірних сум пенсії сталась внаслідок помилки програмного забезпечення.

Однак, матеріали справи не містять будь-яких належних доказів на підтвердження наявності збоїв в роботі програмного забезпечення органів Пенсійного фонду України, що стали підставами для здійснення надмірних нарахувань та виплат пенсій.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд не вбачає визначених законом підстав для задоволення позову в зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у задоволені позову судові витрати не підлягають відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 102, 103, 109, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя