КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом Шевченківської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та витребування нежитлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року Київська місцева прокуратура № 10 в особі КМР звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просила:

відновити строк позовної давності;

визнати недійсним договір купівлі - продажу № А 2312/5065 про купівлю-продаж групи нежитлових приміщень № 26 в будинку АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 10.10.2001;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 оформлену записом, вчиненим 24.12.2014 державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві Бродюк І.Ю. за № 8375133 про право власності на групу нежитлових приміщень № 26 в будинку АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

визнати недійсним договір купівлі - продажу нежитлових приміщень НАЕ 143859, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований в реєстрі за № 159;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 оформлену записом, вчиненим 16.02.2015 державним реєстратором ПН КМНО Щерба Л.О. за № 8743686 про право власності на групу нежитлових приміщень № 26 в будинку АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

витребувати від ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Києва в особі КМР нежитлове приміщення, яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно як група нежитлових приміщень АДРЕСА_2 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 оформлену записом, вчиненим 07.04.2017 державним реєстратором ПН КМНО Щерба Л.О. за № 19874064 про право власності на групу нежитлових приміщень № 26 в будинку АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у ході досудового розслідування кримінального провадження № 0009192 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України встановлено, що група нежитлових приміщень № 26 по АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Києва, вибула з володіння поза волею її власника. Зокрема, уповноваженим органом не приймалось рішення щодо приватизації спірного майна, а відтак таке майно є комунальною власністю та належить територіальній громаді міста в особі Київської міської ради.

Водночас, спірне майно було зареєстроване на праві власності за ОСОБА_2 на підставі рішення державного реєстратора Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві Бродюк І.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 18604943 від 14.01.2015. Підставою для реєстрації права власності за ОСОБА_2 став договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 10.10.2001 на Київській універсальній біржі за реєстровим № 231/5065, зареєстрованим КП «КМ БТІ та реєстрації прав власності на об`єкти нерухомого майна» 17.10.2001 за реєстровим № 22268 в реєстровій книзі № 395.

У свою чергу в тексті зазначеного договору вказано, що право власності продавця підтверджується Свідоцтвом про право власності на групу нежитлових приміщень, виданого Ленінградською РДА м. Києва 17.06.1993, згідно з розпорядженням (наказом) № 4/110 від 17.06.1993 і зареєстрованого у КМ БТІ, записаного у реєстрову книгу за № 395 від 02.08.1993. При цьому, згідно відповіді Державного архіву м. Києва № 068/05-17/1586 від 11.09.19 у державному архіві м. Києва розпорядження Ленінградської РДА м. Києва № 4/110 від 17.06.1993 не виявлено, а отже, на думку позивача, таке розпорядження не видавалось, а свідоцтво про право власності на спірні нежитлові приміщення не виготовлялось. Крім того, згідно з інформацією КМ БТІ, право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 не реєструвалось, що свідчить про те, що вказане майно Київською міською радою не відчужувалось, право власності територіальної громади на вказане майно не припинялась, а ОСОБА_1 не набував право власності на спірне майно та не був його власником, що підтверджується відсутністю реєстрації прав власності за ним. Відтак, ОСОБА_1 не мав права на його продаж.

З огляду на зазначене, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири від 10.10.2001 не відповідає вимогам ст. 47, 48, 59, 225, 227 ЦК УРСР і має бути визнаний судом недійсним. Крім того, підлягає визнанню недійсним і договір купівлі-продажу від 16.02.2015, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки суперечить вимогам чинного законодавства, так як вчинений всупереч вимогам ст. 203 ЦК України. Так як ОСОБА_2 не мав достатній обсяг повноважень для відчуження спірного приміщення, право власності на яке не набував. За таких обставин, спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача поза його волею з порушенням встановленого законодавством порядку та на підставі неіснуючих документів.

Позивач також вважає, що у зв`язку з наведеним підлягають скасуванню рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, внесені 14.01.2015 та 07.04.2017.

Враховуючи вище наведене, позивач просив витребувати належне йому майно від ОСОБА_4 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Поважність причин пропуску позовної давності позивач обґрунтовує тим, що про порушення прав територіальної громади органам прокуратури стало відомо лише у травні 2017 року під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0009192 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України. У подальшому КМР було повідомлено листом Київської місцевої прокуратури від 20.03.2020 за № 41-1772-вих-20. Раніше КМР не знала та не могла знати про порушення своїх прав, оскільки не була стороною правочинів, а тому вважає, що позовна давність для звернення до суду з вказаним позовом пропущена з поважних причин, а тому наявні підстави для відновлення строків позовної давності (т. 1 а.с. 1-16, т. 2 а.с. 63-66).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.11.2022 позов Шевченківської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі: КМР до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та витребування нежитлового приміщення залишено без задоволення (т. 2 а.с. 174-184).

В апеляційній скарзі, Заступник керівника Київської міської прокуратури, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не враховано, що відповідно до ст. 327 ЦК України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 31, 32 Закону України «Про власність» Київрада є власником спірного майна в силу Закону, тобто, правомочності власника спірного нерухомого майна виконує КМР, а тому висновок суду про недоведеність права власності Київради суперечить обставинам справи та наявним в її матеріалах доказам.

Окрім зазначеного, матеріалами справи підтверджується, що Ленінградська районна державна адміністрація не видавала розпорядження від 17.06.1993 № 4/110 про оформлення свідоцтва про право власності ОСОБА_1 на групу нежитлових приміщень № 26 загальною площею 64,2 кв. м по АДРЕСА_1 . Вказане свідчить про те, що належна правова підстава для набуття ОСОБА_1 (продавцем за оспорюваним договором від 10.10.2001) права власності на спірний об`єкт нерухомості відсутня, оскільки свідоцтво про право власності на спірні приміщення ОСОБА_1 не видавалось, у КМ БТІ право власності ОСОБА_1 на спірні приміщення не реєструвалось.

Таким чином, судом безпідставно не враховано, що ОСОБА_1 у встановленому законом порядку право власності на спірні нежитлові приміщення не набув, а отже не мав права ними розпоряджатись, зокрема, шляхом укладення договору купівлі-продажу, а тому оспорюваний правочин від 10.10.2001 суперечить ст. 225 ЦК УРСР, ст. 4 Закону України «Про власність», що тягне за собою його недійсність відповідно до ст. 48 ЦК УРСР.

Також, поза увагою суду залишилось те, що оспорюваний договір купівлі-продажу від 10.10.2001 містить недостовірну інформацію, та, незважаючи на наявність реєстраційного напису на ньому, насправді в БТІ м. Києва не реєструвався, а тому висновки суду про недоведеність недійсності цієї угоди не відповідають обставинам справи та висновку експерта від 31.05.2017 № 8-4/724.

До того ж, судом не надано оцінку тому, що наявна в реєстраційній справі інформаційна довідка від 01.12.2014 9КВ-2014 № 77901, згідно з якою спірні нежитлові приміщення зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , КМ БТІ, насправді, не виготовлялась і не видавалась, що підтверджується листом КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17.01.2020.

Також, судом залишено поза увагою, що ОСОБА_3 не міг не знати, що продавець за оспорюваним правочином - ОСОБА_2 не міг бути дійсним власником спірних приміщень на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2001, оскільки у 2008-2009 роках ТОВ «Бджілка Печерська» (директором якої був ОСОБА_3 ) орендувало ці самі приміщення у територіальної громади Шевченківського району м. Києва, що свідчить про недобросовісність набувача - ОСОБА_3 .

Звертало увагу на те, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою, що первинну державну реєстрацію права власності на спірні приміщення проведено 24.12.2014 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 10.10.2001, який підлягає визнанню недійсним з вказаних вище підстав, та на підставі документів, які у встановленому законом порядку не видавались, а тому така реєстрація права власності підлягає скасуванню відповідно до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Крім того, враховуючи наявність підстав недійсності договору купівлі-продажу від 16.12.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягає скасуванню й державна реєстрація права власності на спірне майно за ОСОБА_3 .

Зазначені обставини наводять на висновок про те, що відсутність спрямованого на відчуження майна рішення органу місцевого самоврядування означає, що власник волю на відчуження спірного майна (приватизацію) не виявляв, а отже є підстави для витребування спірних приміщень на користь територіальної громади м. Києва в особі Київради відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України (т. 2 а.с. 190-200).

26.05.2023 ОСОБА_4 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що в матеріалах нотаріальної справи міститься витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на об`єкт продажу за ОСОБА_3 . Перевіривши вказану інформацію, нотаріус підтвердив та запевнив покупця (відповідача) що продавець є власником майна та має повноваження щодо його продажу. Станом на дату цього відзиву право власності зареєстровано за ОСОБА_4 07.04.2017, Державний реєстратор - ПН КМНО Щерба Л.О.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, продавець об`єкта ( ОСОБА_3 ) в свою чергу, придбав цей об`єкт за відплатним договором купівлі-продажу, що укладений з ОСОБА_2 . Право власності у ОСОБА_2 виникло на підставі договору купівлі-продажу серія та номер А2312/5065, виданий 10.10.2001, видавник Київська Універсальна Біржа. Право власності на ОСОБА_2 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.12.2014. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18604943, державний реєстратор - Бродюк І.Ю, Управління державної реєстрації ГТУЮ у м. Києві.

Таким чином, до моменту укладання угоди купівлі-продажу за участі ОСОБА_4 та реєстрації за ним права власності, на вказаний об`єкт вже було здійснено державну реєстрацію права власності на ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а вже потім на підставі угоди від 17.04.2017, право власності на приміщення зареєстровано на ОСОБА_4 .

Тобто, під час укладання угоди купівлі-продажу (придбання нежитлових приміщень) ОСОБА_4 не знав та не міг знати, що у продавця приміщень не було відповідних законних підстав на укладання вказаної угоди. Оскільки навіть у нотаріуса, на якого покладені функції державного реєстратора права власності, що посвідчував угоду, не виникло сумніву щодо дійсності всіх документів, що були пред`явлені продавцем під час укладання угоди. Нотаріусом була перевірена інформація, що містилася в державному реєстрі права власності, відповідно до якої станом на дату укладання угоди за участі ОСОБА_4 , право власності було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Отже, задоволення позовних вимог за позовом прокуратури призведете до втрати ОСОБА_4 права на спірний об`єкт нерухомості. Разом з цим, ОСОБА_4 є добросовісним набувачем, а тому позбавлення його права власності є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, оскільки в такому випадку на нього буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

В судовому засіданні прокурор Вакулюк Д.С., а також, представник КМР - Трохимчук В.С. підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити.

ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просили її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не доведено наявності у нього речових прав на спірне нерухоме майно, не доведено тієї обставини, що спірні договори укладені з порушенням норм чинного законодавства та є недійсними, а отже не доведено і тієї обставини, що спірні нежитлові приміщення вибули з володіння територіальної громади не з її волі іншим шляхом.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі не можливо з огляду на таке.

Відповідно до Конституції Української РСР все майно в державі розподіляється на особисту власність громадян, колгоспно-кооперативну власність та державну.

15.04.1991 введено в дію Закон УРСР «Про власність», яким розмежовано державну та комунальну власність (ст. 31 Закону).

Відповідно до ч. 2 ст. 32 зазначеного Закону суб`єктами права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі обласних, районних, міських, селищних, сільських Рад народних депутатів.

Згідно 3 4. 1 ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, житловий фонд, нежитлові приміщення та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

За частиною 2 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.

На виконання вимог Закону УРСР «Про власність» постановою Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)» затверджено Перелік державного майна України, що передається до власності адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).

Згідно з розділом 2 вказаного Переліку до власності територіальної громади міста Києва передано, житловий та нежитловий фонд міської Ради народних депутатів.

Рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 13.01.1992 № 26 «Про формування комунального майна міста та районів» житловий фонд разом із вбудованими нежитловими приміщеннями столиці передано у власність міста та районів м. Києва.

У подальшому, рішенням Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» житловий будинок по АДРЕСА_3 разом із нежитловими приміщеннями включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва.

Розпорядженням Шевченківської районної у місті Києві ради від 14.10.2008 № 327 «Про передачу в орендне користування нежилих приміщень комунальної власності територіальної громади Шевченківського району міста Києва» товариству з обмеженою відповідальністю «Бджілка Печерська» передано в орендне користування підвальне приміщення площею 65,5 кв. м в будинку АДРЕСА_3 .

13.11.2008 між Управлінням з питань комунального майна, приватизації та підприємництва Шевченківської районної у м. Києві ради (орендодавець) та ТОВ «Бджілка Печерська» (орендар) укладено договір № 1293/8 оренди нежилих приміщень територіальної громади Шевченківського району міста Києва, за умовами якого орендар приймає у строкове платне користування нежиле приміщення, а саме; підвал з орендованою площею 65,5 кв. м по АДРЕСА_3 .

Отже, територіальна громада Шевченківського району м. Києва в особі уповноважених органів розпоряджалась (шляхом передачі в оренду) спірними нежитловими приміщеннями, які є саме комунальною власністю.

Рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста» житловий будинок АДРЕСА_3 разом з нежитловими приміщеннями площею 65,50 кв. м включено до переліку об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Розпорядженням ВО КМР (КМДА) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві» вказаний будинок разом з нежитловими приміщеннями площею 65,50 кв. м віднесено до сфери управління Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації (п. 39 додатку 10 до розпорядження).

Розпорядженням Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 09.02.2011 80 «Про закріплення майна за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» житловий будинок по АДРЕСА_3 разом з нежитловими приміщеннями площею 65,50 кв. м закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Зазначені обставини дають підстави для висновку про те, що спірні нежитлові приміщення належали на праві комунальної власності територіальній громаді м. Києва.

Разом з тим, згідно копії Договору купівлі-продажу від 10.10.2001 № А 2312/5065, зареєстрованого на Київській український біржі, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , останній набув право власності на групу нежитлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 , що складаються з підвалу літери «А» загальною площею 64, 2 кв.м.

Згідно вказаного Договору, відчужувана група нежитлових приміщень належить продавцю ( ОСОБА_1 ) на підставі таких документів: Свідоцтва про право власності на групу нежитлових приміщень, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією м. Києва 17.06.1992 згідно з розпорядженням (наказом) від 17.06.1993 № 4/110, зареєстрованого в КМ БТІ і записаного у реєстрову книгу за № 395 від 02.08.1993.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32192795 від 14.01.2015, власником групи нежитлових приміщень (складаються з підвалу літери «А», група нежилих приміщень № 26, загальна площа 64, 2 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 ) зазначений ОСОБА_2 .

Зазначене нерухоме майно, в подальшому, неодноразово відчужувалось, і кінцевим власником, згідно копії Договору купівлі-продажу від 07.04.2017, серійний номер НВО 481290, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченим ПН КМНО Щербою Л.О. та зареєстрованим в реєстрі за № 388, є ОСОБА_4 .

Із матеріалів справи вбачається, що правоохоронними органами здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0009192 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України від 23.06.2016 щодо вибуття групи нежитлових приміщень № 26 по АДРЕСА_1 , яка належить територіальній громаді м. Києва, з володіння поза волею її власника.

На підтвердження пред`явлених позовних вимог, позивачем було надано наступні докази.

Згідно копії листа Департаменту комунальної власності м. Києва від 05.09.2019 за № 062/06/08-7798, відповідно до якого Департамент в межах своїх повноважень повідомив, що відповідно до рішення КМР від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва» житловий будинок загальною площею 1430, 00 кв.м. на АДРЕСА_1 , належали до комунальної власності територіальної громади Шевченківського району м. Києва.

Відповідно до рішення КМР від 09.09.2010 № 7/4819 «Про питання організації управління районами в місті Києві» районні у м. Києві ради та їх виконавчі органи підлягають припиненню з 31.10.2010 шляхом ліквідації. Рішенням КМР від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» затверджено перелік об`єктів права комунальної власності територіальної громади м. Києва, до якого було включено жилий будинок загальною площею 1430, 00 кв.м, в тому числі нежитлові приміщення загальною площею 65, 5 кв.м на АДРЕСА_1 літ. А.

Розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) від 10.12.2010 № 1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» зазначене нерухоме майно передано до сфери управління ШРДА, а тому як зазначив Департамент у своєму листі, розпорядником повної та всебічної інформації стосовно нерухомого майна на АДРЕСА_1 є ШРДА та підпорядковане їй комунальне підприємство (балансоутримувач).

Із копії листа КП КМР «КМ БТІ» від 06.09.2019 № 062/14-12216 (И-2019) вбачається, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «КМ БТІ» по нежитловому фонду за адресою: АДРЕСА_1 нежилі приміщення/будівлі на праві власності не реєструвались.

Відповідно копії листа Державного архіву м. Києва від 11.09.2019 № 068/05-17/1586 в документах фонду Р-1542 «Ленінградська районна у м. Києві державна адміністрація» за 1973-2001 рр. розпорядження Ленінградської РДА від 17.06.1993 № 4/110 не виявлено.

Згідно листа ШРДА від 16.09.2019 № 10, за інформацією ліквідаційної комісії з припинення Управління з питань комунального майна, приватизації та підприємництва ШРДА, що перебувають у розпорядженні ліквідаційної комісії, документи щодо приватизації нежитлових приміщень підвалу № 26 (в літ. А) загальною площею 64,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.

Відповідно до листа КП КРМ «КМ БТІ» від 17.01.2020 № 062/14-571 (И-2020), Бюро не проводило технічну інвентаризацію та не виготовляло в 2014 році технічну документацію на групу нежитлових приміщень № 26 пл. 64, 2 кв.м, які розташовані в підвалі будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_3 . Зазначена інвентаризація проводилась згідно листа КП ЖЕК «Покровська» за № 1553 від 02.12.2010 і на замовлення ТОВ «Бджілка Печерська». Копія «Інформаційної довідки» 9КВ-2014 № 77901 від 01.12.2014 Бюро не друкувалась.

З копії листа КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» від 11.01.2020 № 47/3, вбачається, що відповідно до рішення КМР від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади м. Києва» житловий будинок АДРЕСА_1 , у тому числі нежитлові приміщення загальною площею 65, 5 кв.м належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва. Також на виконання рішення КМР від 28.10.2010 № 183/4995 «Про окремі питання організації управління районами в м. Києві» вказаний вище будинок віднесено до сфери управління ШРДА. Зазначений будинок, в тому числі нежитлові приміщення, закріплено на праві господарського відання за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» згідно з розпорядженням ШРДА від 09.02.2011 № 80 в реакції від 30.12.2016 № 801.

Також, в матеріалах справи наявна копія листа Київської місцевої прокуратури № 10 від 01.10.2019 № 41-6728-вих-19, адресованого КМР, яким КМР повідомлено про вибуття спірного майна з комунальної власності поза волею КМР та реєстрацію цього майна за ОСОБА_4 та запропоновано повідомити органи прокуратури про те, чи було відомо Київраді про порушення її інтересів, та чи вживались заходи, спрямовані на повернення майна до комунальної власності.

Окрім зазначеного, в матеріалах справи міститься висновок експерта від 31.05.2017 № 8-4/724, згідно з яким підписи в графах «продавець», «покупець», «Президент Київської універсальної біржі» на договорі купівлі-продажу на бланку Київської універсальної біржі серія та номер А 2312/5065 від 10.10.2001 виконано ОСОБА_6 (хоча продавцем за цим договором виступає ОСОБА_1 , а покупцем - ОСОБА_2 , а не ОСОБА_6 ). У даному висновку, також, зазначено, що відбитки штампу «Реєстраційний напис на правовстановлювальному документі» на оспорюваному договорі купівлі-продажу від 10.10.2001 нанесено кліше печатки «Товарна біржа «Народна». Вказаний висновок експерта, який складено у встановленому законом порядку, є належним та допустимим доказом, який підтверджує використання недостовірних відомостей при реєстрації права власності на спірні приміщення за ОСОБА_2 .

Таким чином, наведені документи підтверджують ту обставину, що спірне нерухоме майно вибуло із власності позивача поза його волею.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зроблено висновок про те, що власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Пред`явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Як зазначено вище, задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Отже, ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем. Тому позовна вимога про скасування державної реєстрації права власності відповідача суперечить позовній вимозі про витребування нерухомого майна. Виходячи з цього в задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності слід відмовити.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності підлягає державній реєстрації. Задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалини в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно в частині належності права власності на спірне майно. Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис, як зазначено вище, вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.

З огляду на вищевикладене, слід дійти висновку про те, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 не набував права власності на спірне нежитлове приміщення у встановленому законом порядку, дійсним власником спірних нежитлових приміщення була і залишається саме територіальна громада м. Києва, і її воля на відчуження спірного майна відсутня. Між Київрадою та відповідачем ОСОБА_4 не існує жодних юридичних відносин з приводу спірного майна, тому апеляційний суд доходить висновку про часткове задоволення позову, а саме про витребування від ОСОБА_4 на користь територіальної громади м. Києва в особі КМР нежитлове приміщення, яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно як група нежитлових приміщень № 26 по АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, у задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухваленню нового про часткове задоволення позову.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 листопада 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Шевченківської окружної прокуратури м. Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності та витребування нежитлового приміщення задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь територіальної громади м. Києва в особі Київської міської ради нежитлове приміщення, яке зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно як група нежитлових приміщень № 26 в будинку АДРЕСА_1 реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 28 липня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Т.О. Невідома

В.В. Соколова