КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/6877/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 серпня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва в складі судді Петренко Н.О., постановлену в м. Київ 04 травня 2023 року щодо відмови у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , третя особа Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, просив визнати за ним право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно довідки про коло спадкоємців по спадковій справі ОСОБА_4 , із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулись діти померлого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та дружина померлого ОСОБА_1 , до складу спадщини після померлого відноситься, в тому числі, квартира АДРЕСА_1 . 24 березня 2021 року син померлого ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку зазначеного спадкового майна, однак постановою нотаріальної контори від 20 лютого 2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю документа, що посвідчує право власності на спадкове майно. Даний документ знаходиться у розпорядженні відповідачів, які відмовляються надати його. Невизнання відповідачами права власності позивача на вказану квартиру вбачаються і з того, що він позбавлений можливості користуватися належним йому майном, зокрема, від ОСОБА_3 надійшла відмова на вимогу зробити дублікат ключів.

Оскільки без документа, що посвідчує право власності на спадкове майно, ОСОБА_2 не може отримати свідоцтво про право власності на частку в спадковому майні, а відповідачі відмовляються надати документ, що посвідчує право власності на спадкове майно, виникла необхідність звернутися до суду з відповідним позовом.

В травні 2023 року відповідач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 та заборонити будь-яким особам вчиняти з цією квартирою будь-які реєстраційні дії до набуття чинності остаточного судового рішення в справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у заяві про забезпечення позову.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала на помилковість висновків суду, що право на забезпечення позову мають тільки спадкоємці, які зареєстрували спірне спадкове майно, і що суд не надав належної оцінки відсутності правовстановлюючих документів на спірну нерухомість, а також стійким неприязним стосункам, що склалися між учасниками справи в минулому у 2017 - 2023 роках.

Вказувала, що право на спадщину в неї вже виникло в силу положень ст. 1268 - 1270 ЦК України, оскільки вона звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Посилалася на правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 22 березня 2023 року в справі № 463/6829/21-ц, про те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Вказувала, що технічний паспорт та договір дарування квартири відсутні, відповідно, вчинити будь-які реєстраційні дії на шкоду їй, спадкоємцю ОСОБА_1 , можуть не лише інші спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а також і будь-яка інша особа, у якої перебувають правовстановлюючі документи на спірну квартиру. Такою особою, але не виключно, може бути мати спадкодавця ОСОБА_5 , яка користувалася приміщенням за адресою фактичного проживання спадкодавця, де правовстановлюючі документи повинні були зберігатися, та з якою у ОСОБА_1 склалися неприязні стосунки.

Посилалась на наявність десяти судових цивільних справ між спадкоємцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , з наведенням їх унікальних реєстраційних номерів, що свідчить про стійкі неприязні стосунки між учасниками справи. Відповідно, поза увагою суду залишилися факти, підтверджені судовими рішеннями, що інші учасники справи неодноразово вже вчиняли перешкоди щодо даної квартири та іншого спадкового майна.

Таким чином, у суду першої інстанції були та на даний момент залишаються всі підстави вважати, що спірне майно або його частка без згоди та на шкоду відповідачам може бути відчужена, заставлена, обтяжена на користь третіх осіб, або в будь-який інший спосіб вчинені перешкоди заявнику ОСОБА_1 у реалізації її права власності до остаточного вирішення даної справи.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції разом із доводами апеляційної скарги у їх сукупності, суд враховує, що предметом даного спору є визнання права власності позивача ОСОБА_2 на частку квартири в порядку спадкування за законом, і що у разі задоволення позову за ОСОБА_2 може бути визнане право власності на частку квартири за адресою АДРЕСА_1 .

До позовної заяви ОСОБА_2 на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, надано копію свідоцтва про смерть ОСОБА_4 , копію витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі, копію заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини від 02 березня 2020 року, копію довідки про коло спадкоємців № 1087 від 11 лютого 2021 року, копію інформаційної довідки КВ-2021 № 13264 від 15 квітня 2021 року, копію заяви ОСОБА_2 про видачу свідоцтва про право на спадщину від 24 березня 2021 року, копію пояснень від 13 травня 2021 року, копію вимоги від 27 квітня 2021 року, копію відповіді на вимогу від 30 квітня 2021 року, копію відповіді ГУ НП у м. Києві від 25 травня 2021 року, копію заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 15 червня 2021 року, копію відповіді Святошинського УП ГУНП у м. Києві від 16 липня 2021 року, копію заяви ОСОБА_2 від 08 лютого 2021 року, адресованої ТОВ «Сіріус-Пульт», копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину) від 20 лютого 2023 року, копію вимоги про надання документів, що посвідчує право власності на спадкове майно, докази направлення та отримання, витяг з мережі інтернет щодо вартості квартир.

Заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_2 до суду не подавав.

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову у вигляді заборони вчинення будь-яким особам реєстраційних дій з квартирою за адресою АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_1 мотивувала заяву тим, що між учасниками справи склалися стійкі неприязні стосунки щодо розподілу спадщини ОСОБА_4 , що підтверджується численними судовими справами щодо розподілу спадкового майна, а саме № 759/21863/21, № 759/22936/21, № 759/25146/21, № 759/6877/21, обставинами даного позову, попередніми судовими справами та неприязними стосунками між сторонами підтверджується намагання кожної сторони вчиняти дії на шкоду інтересів інших спадкоємців щодо володіння та розпорядження їх майном. Право власності на спадкове майно учасники справи ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до цього часу не зареєстрували, умови прийняття спадщини між собою не погодили. Спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 належала її померлому чоловіку ОСОБА_4 на підставі договору дарування. Таким чином, є всі підстави вважати, що спірне майно або його частка без згоди та на шкоду відповідачам може бути відчужена, заставлена, обтяжена на користь третіх осіб або в будь-який інший спосіб вчинені перешкоди спадкоємцям у реалізації їх права власності до остаточного вирішення даної справи № 759/6877/23.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову може бути подано як особою, яка пред`явила позов до суду, так і будь-якою іншою особою, яка бере участь у справі, а саме: 1) позивач; 2) відповідач, який пред`явив зустрічний позов; 3) третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; 4) органи та особи, яким за законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Особа, якою подано заяву про забезпечення позову в цій справі, ОСОБА_1 , є відповідачем за позовом ОСОБА_2 , зустрічного позову нею в межах даної справи № 759/6877/23 про визнання права власності на спадкове майно не подано, відтак вона фактично просила забезпечити не власний позов, а позов ОСОБА_2 , однак підставами вжиття заходів забезпечення позову вказувала захист власних майнових інтересів, що суперечить меті забезпечення позову - охороні матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача.

Відтак, заява про забезпечення позову, подана іншим учасником процесу у власних інтересах, не підлягає задоволенню в будь-якому випадку, оскільки не відповідає вимогам ч. 2 ст. 149 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані і такі, що не є підставою для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, доводи апеляційної скарги, що між учасниками даної справи склалися стійкі неприязні відносини, кожна сторона намагається вчиняти дії на шкоду інтересів інших спадкоємців щодо володіння та розпорядження їх майном, спірне майно або його частка без згоди та на шкоду відповідачам може бути відчужена, заставлена, обтяжена на користь третіх осіб, або в будь-який інший спосіб вчинені перешкоди заявнику ОСОБА_1 у реалізації її права власності до остаточного вирішення даної справи.

Апеляційний суд враховує, що сам позивач ОСОБА_2 , який відповідно до ст. 13 ЦПК України розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд, не вважав за необхідне скористатися процесуальною можливістю подання заяви про забезпечення позову.

Разом із тим, відмовляючи ОСОБА_1 у забезпеченні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 подала заяву з метою забезпечення власних майнових інтересів, а не інтересів позивача, при цьому власного позову в межах даної справи нею заявлено не було, і виходив із помилкової мотивації, а саме відсутності доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити (унеможливити) виконання рішення суду, оскільки право власності на спірну квартиру спадкоємці до даного часу не зареєстрували, відсутні підстави вважати, що спірна квартира буде відчужена та будуть вчинені перешкоди спадкоємцям перешкоди у реалізації права власності, не надано належних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову.

Виходячи із вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильних в цілому висновків про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_1 . Разом із тим, мотивація суду щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 , а саме в зв`язку з тим, що оскільки право власності на спірну квартиру спадкоємці до даного часу не зареєстрували, відсутні підстави вважати, що спірна квартира буде відчужена та будуть вчинені перешкоди спадкоємцям перешкоди у реалізації права власності, не надано належних доказів, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову, ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та порушенні норм процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для зміни ухвали та викладення мотивувальної частини ухвали в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвала суду є законною, обґрунтованою і не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.

В іншій частині ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.