РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/8950/22

№ 2/183/1657/23

28 серпня 2023 року м.Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Оладенко О.С.

за участю секретаря судового засідання - Павлюк А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 18.08.2018 у сумі 82000 грн. та за договором позики від 25.02.2021 у сумі 310440 грн., а разом 392440,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що спадкодавець позивача - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя надав у борг відповідачці ОСОБА_2 грошові кошти, - 18.08.2018 у сумі 82000 грн. та 25.02.2021 у сумі 310440 грн. У строк, установлений договорами позики відповідачка грошові кошти не повернула, тому позивач змушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 09.01.2023 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 07.06.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Додатково пояснила, що вона з чоловіком побачила оголошення про продаж будинку АДРЕСА_1 і вирішили його придбати. Зателефонували, приїхала відповідачка з чоловіком, домовилися про придбання. Після сплати завдатку 82000 грн. у 2018 році позивачка з чоловіком заселилися у будинок, зробили ремонт, привели до ладу подвір`я, город. Позивачка з чоловіком наполягали на оформленні договору купівлі-продажу, проте відповідачка наполягла на тому, щоб оформлено було договір дарування. У 2021 році уклали договір дарування, за яким відповідачка подарувала будинок її чоловікові ОСОБА_1 . Проте, цей договір не містив інформації про отримання ОСОБА_2 грошових коштів за будинок, а тому за порадою юриста, відповідачка написала розписку про отримання 7800 доларів США. Також пояснила, що з позовом звернулася після відмови відповідачки фінансувати витрати позивачки на оформлення земельної ділянки.

Представник відповідачки у судовому засіданні у позові просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що між сторонами не було правовідносин позики, розписку на суму 7800 доларів США відповідачка написала, оскільки отримала ці кошти за будинок. У 2018 відповідачка та ОСОБА_1 домовилися про продаж будинку АДРЕСА_1 . Проте, цей будинок належав відповідачці не повністю, а оформлення саме договору купівлі-продажу потребувало згоди другого співвласника, з яким у відповідачки неприязні стосунки. Тому після погодження вартості будинку, вирішили оформити договір у формі дарування. Перша отримана сума 82000 грн. це був завдаток. Інша сума 7800 доларів США отримана відповідачкою в рахунок вартості будинку. Розписку відповідачка писала у зв`язку з тим, що на цьому наполягали позивачка, її чоловік та їх юрист, який продиктував текст розписки. Після початку повномасштабного вторгнення рф відповідачка з чоловіком поїхали до позивачки та попросили повернути боргову розписку. На копії розписки ОСОБА_1 власноручно зробила напис про те, що не має претензій до ОСОБА_2 .

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

20.08.2018 ОСОБА_2 написала розписку про те, що отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 82000 грн. (а.с.16). Оригінал цієї розписки наявний у позивачки ОСОБА_1 , було оглянуто у судовому засіданні.

Зазначена розписка не містить відомостей про підстави отримання грошових коштів та про зобов`язання з їх повернення, тобто не свідчить про існування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правовідносин позики.

25.02.2021 ОСОБА_2 написала розписку про те, що отримала в борг від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 7800 доларів США та зобов`язується їх повернути у строк до 26.02.2022 (а.с.17). Оригінал цієї розписки наявний у позивачки ОСОБА_1 , було оглянуто у судовому засіданні.

25.02.2021 між ОСОБА_2 , як дарувальником, з однієї сторони та ОСОБА_1 , як обдаровуваним, з другої сторони укладено договір, за яким дарувальник передав безоплатно у власність, а обдаровуваним прийняв у дар 2/3 частки житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташований на неприватизованій земельній ділянці та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.74-75).

У судовому засіданні сторони підтвердили, що їх знайомство відбулося у зв`язку з розміщеним відповідачкою ОСОБА_2 оголошення про продаж будинку, за яким ОСОБА_1 з чоловіком звернулися з метою його придбання.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. З копії спадкової справи вбачається, що його єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є позивачка ОСОБА_1 , якій 19.07.2022 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 2/3 частки житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташований на неприватизованій земельній ділянці та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 64-83).

24.02.2022 позивачка ОСОБА_1 власноручно на копії розписки від 25.02.2021 зробила напис про те, що претензій до ОСОБА_2 не має (а.с.85,86). У судовому засіданні позивачка підтвердила, що цей напис вона зробила власноручно.

При вирішенні справи суд керується наступними нормами права.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

За змістом ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76-80 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, висловлено правову позицію, відповідно до якої, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Розписка, складена відповідачкою 20.08.2018 не містить умов отримання позичальником в борг грошей та зобов`язання про їх повернення.

Складена відповідачкою 25.02.2021 розписка містить вказівку на те, що грошові кошти надано в борг та обов`язок їх повернути. Проте, на переконання суду про справжню природу спірних правовідносин свідчить укладений того ж дня, що й розписка - 25.02.2021 договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Факт безоплатного відчуження відповідачкою на користь раніше не знайомого їй ОСОБА_3 житлового будинку, у сукупності з написом позивачки на копії розписки про відсутність претензій до ОСОБА_2 , свідчить про те, що правовідносин позики не було.

Більш того, позивачка у судовому засіданні підтвердила, що вона разом з чоловіком передавала грошові кошти ОСОБА_2 саме як оплату вартості будинку. Розписки відповідачка писала у зв`язку з отриманням грошових коштів за будинок. Проте, вона звернулася з вимогами про стягнення коштів як за договором позики у зв`язку з тим, що вважає, що оформлення земельної ділянки під будинком має оплачувати відповідачка. Також вважає свої права порушеними тим, що укладений договір дарування не відображає факт отримання відповідачкою грошових коштів за будинок, а тому відповідачка повинна повернути ці кошти.

У судовому засіданні, яке відбулося 28.08.2023 ОСОБА_1 неодноразово наголошувала, що ОСОБА_2 була згодна написати розписку будь-якого змісту для того, щоб отримати гроші за будинок.

Наведені обставини у своїй сукупності підтверджують доводи представника відповідача про відсутність між спадкодавцем позивача ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 правовідносин позики.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з недоведеністю та необґрунтованістю позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у позові, понесені позивачкою витрати по сплаті судового збору слід віднести за її рахунок.

Згідно зі статтею 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Представник відповідача надав суду акт прийняття-передачі наданих послуг від 28.08.2023 та квитанцію на суму 1500 грн.; розрахунок судових витрат від 04.05.2023 та квитанції від 19.01.2023 на суму 500 грн. та 1000 грн.; акти прийняття-передачі наданих послуг від 01.03.2023, від 03.05.2023, від 07.06.2023.

За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Разом з тим, представник відповідачки - адвокат Щербина С.В. не подав суду договір про надання правничої допомоги та не заявив у порядку ч.8 ст.141 ЦПК України про те, що відповідні докази будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. Наведена обставина виключає можливість вирішення питання про стягнення з позивачки на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,81,141,247,263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено і підписано 29 серпня 2023 року .

Суддя Оладенко О.С.