1Справа № 335/3916/23 2/335/1741/2023
30 серпня 2023 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Романько О.О., за участю секретаря судового засідання Гутник Є.С., позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органи опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,-
Позивач звернулась до суду з позовом, за змістом якого, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що З жовтня 2008 року ОСОБА_1 , почала проживати з відповідачем ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у м. Запоріжжі.
За час фактичних шлюбних відносин у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 570 від 07.05.2009 року.
У серпні 2011 року сторони розійшлись. За інформацією, яка відома позивачці, у відповідача наявна інша родина та інші діти.
Враховуючи той факт, що між сторонами не було офіційно зареєстровано шлюбу і вони перебували у фактичних шлюбних відносинах, одразу після народження сина - ОСОБА_3 , відповідач поїхав жити до знайомих, адже його «нервували» прохання позивачки допомогти їй з дитиною. Відповідач на той час заробляв гроші, проте, нічим не допомагав ні позивачці, ні дитині. Деякий час відповідач ще з`являвся за місцем проживання позивачки з дитиною, однак, всі його появи супроводжувалися сварками та приниженням честі і гідності позивачки. Відповідач ніколи не цікавився життям дитини, та жалівся весь час на те, що він був не готовий стати батьком.
Виходячи з цього, фактичні шлюбні відносини між сторонами поступово почали погіршуватися, що і призвело до фактичного їх припинення. Спільне життя з відповідачем не склалося,
15 листопада 2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя було видано судовий наказ у справі №336/5460/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового віку для дитини відповідного віку.
Із самого малку та до дня звернення до суду, відповідач не бачив дитини ні разу, ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина, його станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.
Оскільки відповідач жодним чином не піклується про дитину і не виконує свої батьківські обов`язки з утримання дитини, позивачка 15.11.2018 року була вимушена подати на примусове виконання до Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м, Одеса) судовий наказ виданий 15.11.2018 року у справі №336/5460/18 про стягнення аліментів на утримання сина. Того ж дня, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження НОМЕР_6. З моменту відкриття виконавчого провадження (15.11.2018 року) і по дату звернення до суду із позовною заявою, відповідач жодного разу так і не сплатив аліменти утримання дитини, та має значну заборгованість за ними, про що свідчить актуальний розрахунок заборгованості по аліментам, який нами буде долучений пізніше.
Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Усі питання щодо виховання вирішуються самостійно позивачкою без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивачки.
Позивач влаштувала своє та синове життя. Зараз вона перебуває у шлюбних відносинах, дитина проживає в повній сім`ї.
Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але разом із сином із 2022 року фактично проживає за адресою - АДРЕСА_2 . Ця квартира належить батькам чоловіка позивачки.
Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач неодноразово повідомлявся судом про дату, час та місце розгляду справи. Відповідачем відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подано. Заяв та клопотань до початку розгляду справи не надходило.
Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує, надали суду письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
Представник третьої особи районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району у судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечує.
Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами та у заочному порядку.
Від відповідача відзиву на позов, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, позивач у заяві не заперечувала проти заочного розгляду справи. За таких обставин, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача, на підставі доказів, які є в матеріалах справи ч. 1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи дійшов таких висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 виданий Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції 07.05.2009 року, актовий запис №570 .
Відповідно до паспорту громадянина України № НОМЕР_2 виданого 15.12.2023 року органом 2310, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народилась в мю Запоріжжя.
Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.12.2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 14.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до довідки виданої начальником Вознесенівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Сулакова Е.І., встановлено що з 01.01.2020 року по 31.05.2020 року згідно з виконавчим листом № 336/5460/18, який видано 15.11.2018 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно не отримувала аліментів.
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .
15.11.2018 державним виконавцем Вознесенівського відділу державної виконавчої служби міста Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Петруніною С.О. винесено постанову ВП НОМЕР_6 про відкриття виконавчого провадження відповідно до судового наказу №336/5460/18 виданого 15.11.2018 року шевченківським районним судом м. Запоріжжя.
Відповідно до характеристики з закладу освіти Запорізької гімназії №101 Запорізької міської ради, ОСОБА_3 виховується в неповній сім`ї, мати приділяє належну увагу, щодо виховання сина.
Згідно відповіді на адвокатський запит від 26.04.2023 року лікаря-педіатра Лазаренко В.В. комунального некомерційного підприємства «Центр первинно медико-санітарної допомоги №2» встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 перебуває під наглядом педіатричної службою Декларація про вільний вибір лікаря укладена з педіатром Лазаренко В.В ..
Відповідно до характеристики фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 зазначено, ОСОБА_1 із січня2022 року працює у ФОП ОСОБА_9 на посаді продавця непродовольчих товарів, зарекомендувала себе як відповідальний дисциплінований працівник.
За наданим висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району № 01-10/1383 від 13.07.2023 прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідач ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є рідною сестрою позивача. Обставини викладені у позові вона повністю підтверджує. Батько її племінника самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Залишив ОСОБА_3 без батьківського піклування з трьох років. В житі дитини взагалі не приймає участі, місце перебування нікому не відоме.
Суд, також, в судовому засіданні з`сував думку дитини ОСОБА_3 , який вказав, що бажає щоб його біологічного батька позбавили батьківських прав. Жодної події зі свого життя, яка б була пов`язана з батьком у нього в пам`яті не зберіглася. Він взагалі не пам`ятає батька. Останній не виходить на зв`язок, не цікавиться його життям, у нього з батьком немає жодних контактів.
За підсумками розгляду матеріалів справи, пояснень свідка, врахувавши думку дитини, встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до сина, що є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав відносно дитини.
Батьківські обов`язки стосовно дитини виконує лише мати. В сім`ї панує доброзичлива атмосфера, дитина зростає та розвивається в любові та повазі, для нього створені всі умови для повноцінного розвитку та виховання. Батько проживає окремо, не сплачує аліментів, жодної матеріальної допомоги не надає, з сином ніяких стосунків не підтримує, не спілкується, не виявляє до сина батьківської уваги, турботи. Відповідач не займається вихованням дитини, не цікавиться її життям, не виконує батьківських обов`язків, не має наміру бачитись з дитиною, не цікавиться його станом здоров`я та навчанням.
Зазначені вище факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків.
Вирішуючи питання щодо вимог позивача про позбавлення відповідача батьківських прав, суд виходить з такого:
Пунктом 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.
Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини.
Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини.
За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 року у справі № 211/559/16-ц).
Суд вважає висновок органу опіки та піклування обґрунтованим, у ньому наведено достатньо підстав та аргументів, які вказують на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, а також позитивного впливу такого рішення на інтереси дитини. Сам відповідач не з`явився ані до суду для розгляду цієї справи, ані до комісії з питань захисту прав дитини. На думку суду, така його поведінка свідчить про байдуже ставлення до долі дітей.
При розгляді цього спору суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач без поважних причин свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 СК України, за власною ініціативою самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, при цьому наявна відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною, а отже поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками.
З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав щодо його доньки, що сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини.
На думку суду, за відсутності доказів щодо наявності між дитиною та батьком зв`язку, який визначається як сімейне життя, відсутність взагалі протягом тривалого часу будь-якого контакту внаслідок такої свідомої поведінки відповідача, позбавлення його батьківських прав не становитиме втручання в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у право відповідача на повагу до його сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8 цієї Конвенції.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і при дотриманні такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дітьми, водночас ухилення від виконання батьківських обов`язків є в силу закону підставою для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Судом роз`яснюється, що відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦПК України мати, батько, позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 141, 263-265, 268, 272, 280-289, 354 ЦПК України,
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району як органи опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 858,88 грн.
Роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня ухвалення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його ухвалення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Запорізького апеляційного суду або через Орджонікідзевського районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 01.09.2023.
Суддя: О.О. Романько