ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7802/23 Справа № 201/3773/23 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа Печерський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

29.03.2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про встановлення факту що має юридичне значення, в якій просила суд встановити факт, який має юридичне значення, а саме факт народження громадянки України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Донецьк, розташованого на території, непідконтрольній державній владі України, батьками якої є ОСОБА_4 за національністю німець та ОСОБА_5 (удова Кляйн) за національністю німкеня для подальшого застосування у правовідносинах з іноземною державою.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2023 року у задоволенні заяви було відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

31.07.2023 рокувід ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 надійшла апеляційна скарга в якій ставиться питання про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених вимог.

В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що вимоги заяви повністю підтверджуються наданими документами. Так до апеляційної скарги додано свідоцтво про шлюб ОСОБА_3 та копія трудової книжки.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходив.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

Адвокат Бондар О.Г., яка прийняла участь у розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримала.

Третя особа належним чином повідомлена про день та час розгляду справи (а.с.145), у судове засідання не з`явилась, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в м. Донецьк (а.с. 33-36,38).

Батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10).

19 січня 1982 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 24).

Батьками ОСОБА_8 є ОСОБА_9 українець та ОСОБА_3 німкеня (а.с. 27).

Відповідно до документа, що підтверджує національність №548 ОСОБА_10 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сталіно , визнано німкенею за національністю, номер картки НОМЕР_1 (а.с. 7-9 )

Згідно особової карти № EWZ № 977 427(СРСР) номер переселенця 1/23/69/67 Клешкін удова ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження ОСОБА_12 , шлюб укладено 12.2.1925 в м. Адамівка, ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Рутченкова, походження німецьке; батько ОСОБА_13 , місце народдження ОСОБА_14 , переселений в 1941 , походження німецьке; мати ОСОБА_15 , нар. Гохальтер, місце народження ОСОБА_16 , походження німецьке (а.с.12-15).

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження родинних зв`язків між заявником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, що дошлюбне прізвище матері заявниці ОСОБА_7 було « ОСОБА_17 », та що дошлюбне прізвище ОСОБА_3 було « ОСОБА_18 ».

А тому суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

До апеляційної скарги надані додаткові докази.

Так на а.с.98 є довідка про шлюб, видана «Міністерством юстиції Донецької народної республіки», з якого вбачається, що « ОСОБА_19 сля одруження 17.12.1979 року змінила прізвище на ОСОБА_20 ».

Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Так, у практиці Європейського суду з прав людини розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд може застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті як мінімум «реєстрація народжень, смертей і шлюбів», виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки встановлення цих фактів має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №235/2357/17 від 22.10.2018 р.

Таким чином, довідка на а.с.98 може бути прийнята як належний доказ судом при наданні її до суду першої інстанції.

Як вбачається із цієї довідки, вона була надана 17.12.2020 року, тобто вона була у заявника на час звернення до суду з заявою про встановлення юридичного факту.

Поважних причин не подання цього доказу до суду першої інстанції не встановлено, а отже у суду апеляційної інстанції не має законних підстав для врахування цієї довідки як доказу по справі.

Отже рішення суду першої інстанції винесена по доказам, наданих заявником, є законним та обґрунтованим.

При відмові у задоволенні вимог за недоведеністю не має перешкоди для повторного звернення до суду з додатковими доказами по справі.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

При таких обставинах апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 29.08.2023 року.

Судді: