Справа № 143/1085/21
Провадження № 22-ц/801/1568/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 рокуСправа № 143/1085/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Денишенко Т. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 29 травня 2023 року у м. Погребище, дата складання його повного тексту 02 червня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди. Позов мотивований тим, що 07 січня 2021 року по вул. Козацькій у м. Погребище Вінницького району Вінницької області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який не впорався із керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_3 , однак знаходиться в користуванні позивача та який був припаркований на правовому узбіччі дороги, внаслідок чого автомобіль, який перебував у користуванні позивача, отримав механічні пошкодження.

31 березня 2021 року постановою Оратівського районного суду Вінницької області у справі №143/57/21 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

3 метою наступного відшкодування заподіяної майнової шкоди, позивач звертався до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 . Відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості матеріального збитку колісного транспортного засобу від 24 лютого 2021 року величина матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 25 876, 45 грн., вартість проведення звіту становить 2 800 грн.

Водночас, за результатами даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 2 500 грн. та яка полягає у тому, що він зазнав моральних страждань, які пов`язані із ушкодженням власності, не міг користуватись автомобілем за його призначенням, змушений був неодноразово відвідувати авторинок та магазини для пошуку необхідних запчастин.

Пославшись на викладене, ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 25 876, 45 грн., вартість проведення звіту з визначення майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, який знаходився у користуванні позивача, в розмірі 2 800 грн., а також моральну шкоду в розмірі 2 500 грн., тобто всього в сумі 31 176, 45 грн.

21 квітня 2022 року ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області за клопотанням відповідача призначено у даній справі судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

01 листопада 2022 року експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок №2878/22-21, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , та вартість відновлювального ремонту цього автомобіля, з врахуванням його фізичного зносу, внаслідок скоєння ДТП станом на день його вчинення 07 січня 2021 року складала 25 279, 13 грн.

Після проведення експертизи позовні вимоги не змінювалися та не уточнювалися.

29 травня 2023 року рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 25 279, 13 грн., моральну шкоду в розмірі 2 000 грн., витрати з визначення майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу в розмірі 2 800 грн., тобто всього в сумі 30 079, 13 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат щодо судового збору.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_2 , посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без розгляду. Зокрема скаржник посилається на те, що ОСОБА_1 повинен був звернутись із позовом не до нього, а до страхової компанії, у якій застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 - п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а. с.5).

31 березня 2021 року Оратівським районним судом Вінницької області у справі №143/57/21 винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., у якій зазначено про встановлення судом того, що о 20 год. 25 хв. 07 січня 2021 року по вул. Козацькій у м. Погребище Вінницького району Вінницької області в порушення вимог п.12.1, п.12.2, п.12.3 Правил дорожнього руху, керуючи автомобілем марки Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не впорався із керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , який був припаркований на правовому узбіччі дороги, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

24 лютого 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 складено звіт, відповідно до якого величина матеріальних збитків, спричинених пошкодженням автомобіля Volkswagen Passat, державний номерний знак НОМЕР_2 , становить 25 876, 45 грн., вартість проведення звіту 2 800 грн. (а.с.16-40).

01 листопада 2022 року експертом Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз складено висновок №2878/22-21, згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_2 , та вартість відновлювального ремонту цього автомобіля, з урахуванням його фізичного зносу, внаслідок скоєння ДТП станом на день його вчинення 07 січня 2021 року складала 25 279, 13 грн. (а.с.129-137).

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1888 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно із ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним законом.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі ст. 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (ст. 28 Закону N 1961-ІV ).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц вказала, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону № 1961-IV).

У постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц зазначено, що п. 1 ч. 1 ст. 395 ЦК України передбачено, що речовим правом на чуже майно є право володіння. За ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передано власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Таким чином, особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Враховуючи те, що відповідно до ст.ст. 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 зазначено, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, передбачено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Матеріали справи свідчать про правомірність володіння ОСОБА_1 на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди вказаним легковим автомобілем, натомість відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування такої обставини, а тому позивачу, який правомірно користувався транспортним засобом, належить право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок відповідача.

Частинами 1-3 ст.102 ЦПК України унормовано, що висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Статтею 110 ЦПК України унормовано, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа "Олександр Шевченко проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та справа "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine), заява N 50966/99, рішення від 14 жовтня 2003 року).

Суд першої інстанції, встановивши, що відповідач не надав суду будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована, що є його процесуальним обов`язком, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на нього відповідальності за заподіяння шкоди позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач повинен був звернутись із позовом не до ОСОБА_2 , а до страхової компанії, у якій застрахована його цивільно-правова відповідальність, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані з огляду на таке.

Позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заявленого розміру майнової шкоди. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України, саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. Однак правом на подання відзиву на позовну заяву, у якому відповідач міг би викласти свої заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права, не скористався, таких доказів суду першої інстанції не надав. За таких обставин, оскільки відповідачем не здійснено вказаних дій, передбачених процесуальним законодавством, суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних у суду доказів.

Апеляційний суд не приймає до уваги додатковий доказ, доданий скаржником до апеляційної скарги, а саме поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 як власника наземного транспортного засобу Renault Logan, державний номерний знак НОМЕР_1 , який був чинний з 04 червня 2020 року та втратив свою чинність 03 червня 2021 року (а. с. 223), зважаючи на наступне.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі має бути зазначене клопотання особи, яка подала скаргу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 , в порушення наведених норм процесуального права, не заявив в апеляційній скарзі мотивованого клопотання про дослідження додатково поданого доказу та не надав доказів про неможливість його подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, апеляційний суд переглядав вказану справу за наявними в ній доказами, які були подані до суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог позову про стягнення моральної шкоди не оскаржувалось, а тому в силу вимог ст. 367 ЦПК України не переглядалось.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 29 травня 2023 року без змін.

Понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції судові витрати залишити за ним.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. О. Денишенко