ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6059/23 Справа № 216/942/17 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №216/942/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме та рухоме майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та усунення від права на спадкування, з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Кузнецова Р.О., -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме та рухоме майно, в обґрунтування якого (з урахуванням уточнень) зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 . Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складалася з 1/2 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з житлого будинку «А-1», літньої кухні «Б», погріба «В», гаражу «Г», вбиральні «Д» та огорожі №1, земельної ділянки площею 0,0506 га за зазначеною вище адресою, та автопричепу моделі ММ381021, 1989 року випуску. Спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги за законом, прийняли його дружина - ОСОБА_4 та його син - ОСОБА_5 .

Внаслідок прийняття та оформлення спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_4 стала власником 3/4 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 став власником 1/4 частки цього домоволодіння.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, яка складалася з 3/4 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з жилого будинку «А-1», літньої кухні «Б», погріба «В», гаражу «Г», вбиральні «Д» та огорожі №1. На момент смерті ОСОБА_4 разом із нею постійно проживав її син - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №3219/4 від 24.10.2016 року. Отже, ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом померлої ОСОБА_4 , що на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, прийняв спадщину.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з жилого будинку «А-1», літньої кухні «Б», погріба «В», гаражу «Г», вбиральні «Д» та огорожі №1, земельної ділянки площею 0,0506 га, транспортного засобу марки Фольксваген Пасат, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 та транспортного засобу типу автопричіп моделі ММ381021, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 , у зв`язку з чим, після його смерті, як спадкоємець першої черги за законом, звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори спочатку з заявою про прийняття спадщини, а після спливу встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України шестимісячного строку - з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак, державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Уколова Н.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Поряд з цим, оригінали правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння, а також оригінали документів на транспортні засоби знаходяться у відповідача - брата померлого, ОСОБА_2 , який надати вказані документи категорично відмовляється.

У зв`язку з тим, що позивач позбавлена можливості оформити спадщину, що залишилася після смерті чоловіка, вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом та просила визнати за нею право власності на садибу (домоволодіння), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, погрібу В, гаражу Г, вбиральні Д, огорожі №1; земельну ділянку (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель) площею 0,0506 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; транспортний засіб марки Volkswagen Passat (Фольксваген Пассат), 1986 року випуску (шасі номер НОМЕР_7 ), двигун номер НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .; транспортний засіб тип автопричіп моделі ММ381021, 1989 року випуску (шасі номер НОМЕР_9 ,) реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та усунення від права на спадкування, в обґрунтування якого зазначив, що він є рідним братом ОСОБА_5 , тобто його батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті матері - ОСОБА_4 , брати не звертались до нотаріальної контори про прийняття спадщини, так як між ними була домовленість, щодо користування спадковим майном. Також позивачу за зустрічним позовом відомо, що за життя ОСОБА_5 мав намір розірвати шлюб з позивачем за первісним позовом - ОСОБА_1 , про що подав відповідну заяву до органів РАЦС, проте шлюб офіційно розірвати не встиг. Враховуючи те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 померли, спадкоємцями залишились син - ОСОБА_2 та дружина померлого ОСОБА_1 , яка фактично втратила це право у зв`язку з поданням спадкодавцем заяви про розірвання шлюбу. До того ж, смерть ОСОБА_5 була передчасною та сталася за незрозумілих обставин. Позивач вважає, що у смерті його рідного брата винна саме ОСОБА_1 , яка знала, що її чоловік потребував сторонньої допомоги, проте свідомо її не надала. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом просив встановити факт припинення шлюбних відносин між померлим ОСОБА_5 та ОСОБА_1 та усунути ОСОБА_1 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено - визнано за нею право власності на садибу (домоволодіння), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку А-1, літньої кухні Б, погрібу В, гаражу Г, вбиральні Д, огорожі №1., право власності на земельну ділянку (для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель) площею 0,0506 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ., право власності на транспортний засіб марки Volkswagen Passat (Фольксваген Пассат), 1986 року випуску (шасі номер НОМЕР_7 ), двигун номер НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_4 ., право власності на транспортний засіб тип автопричіп моделі ММ381021, 1989 року випуску (шасі номер НОМЕР_9 ,) реєстраційний номер НОМЕР_5 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 було відмовлено, також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати частково, і винести нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_1 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що йому не було відомо, що мати і брат звернулися в нотаріальну контору та отримали свідоцтво про право на спадщину. Його права були порушені, оскільки йому не було видане свідоцтво про право власності на спадкування за законом, хоча він прийняв частину спадкового майна, тому що він користувався батьківським автопричепом, а також робив ремонт у будинку, допомагав матері та вважається спадкоємцем першої черги. У нього була домовленість з братом та матір`ю, що майно після смерті батька вони будуть переоформляти разом, і чому ця довіреність була порушена, йому не відомо. Після смерті матері та до часу своєї смерті ОСОБА_2 не звертався до нотаріуса та не отримував свідоцтва про право на спадщину, тобто в установленому порядку спадщину не оформив. На момент подачі позову частки спірного домоволодіння були зареєстровані за ОСОБА_4 , тобто на час смерті ОСОБА_5 належали лише частка цього домоволодіння, причепу. Тому суд першої інстанції невірно визнав за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на ціле домоволодіння, земельну ділянку, машину та причіп. Справа була розглянута у відсутність відповідача з поважних причин, не зважаючи на клопотання про відкладення. Суд безпідставно не задовольнив клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду цивільної справи №216/3974/19 за його позовом про встановлення факту прийняття спадщини шляхом визнання права власності в порядку спадкування за законом, визнання дій незаконними, перерозподіл спадщини від імені ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , та до розгляду кримінальної справи і пред`явлення підозри ОСОБА_1 за ч.3 ст.136 КК України. Вважає, що з боку ОСОБА_1 наявні протиправні дії, які стали причиною смерті спадкодавця, саме вона не викликала швидку для надання допомоги своєму чоловіку. Воно навмисно не надала йому допомоги, з метою заволодіння його майном. На той час була подана заява про розлучення до органів реєстрації актів цивільного стану. Безпосередня причина смерті спадкодавця - виникнення гострого малокров?я, процес кишково-шлункової кровотечі, що підтверджується висновком експерта №162/20 від 02.09.2020 року

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила рішення суду залишити без змін, а скаргу без задоволення. В обґрунтування зазначила, що відповідач ОСОБА_2 був спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , але спадщину в установленому законом порядку не прийняв. При цьому їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у неї були відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок та транспортний засіб, у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися до суду. Твердження ж апелянта про те, що вона не надала допомогу своєму чоловіку, у зв`язку з чим має бути усунена від права на спадкування, не підтверджено жодними доказами.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.

Позивач та її представник в судовому засіданні заперечували проти доводів скарги, просили її відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги, яка була уточнена відповідачем, вбачається, що він оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині первісного позову, який було задоволено. Таким чином. у частині відмови у задоволенні зустрічного позову судове рішення не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, позивача та її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підстав повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 належало 1/2 частка домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з житлого будинку «А-1», літньої кухні «Б», погріба «В», гаражу «Г», вбиральні «Д» та огорожі №1, земельної ділянки площею 0,0506 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (згідно свідоцтва про право особистої приватної власності на домоволодіння віфтехнічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду справа №50638, реєстровий номер 240-54, складений 05.04.2006 року) та автопричепу моделі ММ381021, 1989 року випуску (свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_10 ).

Крім того, згідно листа Відділу у Криворізькому районі головного управління держгеокадастру у Дніпропетровській області №9-4-0.22-344/105-21 від 28.05.2021 року за даними державного реєстру земель станом на 31.12.2021 року земельна ділянка площею 0,0506 га за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у власності гр. ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Право власності посвідчено державним актом на право приватної власності на землю серії ДП, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 18.08.1998 за №6559. Крім того, актом встановлення меж від 18 березня 1998 року також посвідчено передання ОСОБА_3 земельної ділянки загальною площею 0,0506 га у приватну власність.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.04.2000.

Спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємці першої черги за законом, прийняли його дружина - ОСОБА_4 та його син - ОСОБА_5 .

Згідно довідки з КП «Криворізьке БТІ» ДОР від 07.05.2018, станом на 31.12.2012 право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на ім`я:

- ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 07.07.2006 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-1847 (1/4 частка).

- ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 07.07.2006 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-1845 (1/2 частка); свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, виданого 07.07.2006 Першою криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №1-1843 (1/4 частка) (том 1 а.с.189)

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 12.05.2009 (том 2 а.с.76).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, яка складається з 3/4 частки домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і складається з жилого будинку «А-1», літньої кухні «Б», погріба «В», гаражу «Г», вбиральні «Д» та огорожі №1. На момент смерті ОСОБА_4 разом із нею постійно проживав її син - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи управління з питань громадянства, паспортизації та реєстрації Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області №3219/4 від 24.10.2016 (том 1 а.с.9).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормою статті 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Отже, ОСОБА_5 , який на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем, як спадкоємець першої черги за законом після померлої ОСОБА_4 прийняв спадщину, яка відкрилася після її смерті.

За життя, ОСОБА_5 також належав транспортний засіб марки Volkswagen Passat (Фольксваген Пасат), 1986 року випуску (шасі номер НОМЕР_7 ), двигун номер НОМЕР_8 , реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_11 від 06.12.1996 ( том 2 а.с.5)

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_12 від 28.12.2018 (том 2 а.с.75).

Позивач за первісним позовом, ОСОБА_1 , є дружиною померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 21.07.2012 (том 1 а.с.11).

27.01.2016 ОСОБА_1 звернулась до Першої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, державний нотаріус Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (том 1 а.с.14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя дітей не мав, проте перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем за первісним позовом - ОСОБА_1 , тому остання є спадкоємцем першої черги за законом. Таким чином, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, керуючись положеннями діючого законодавства України, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 доведені належними та допустимими доказами, а тому первісний позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком та зазначає наступне.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не витікає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкодавці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа.

Відповідно п.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

В суді встановлено і підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається з:

- домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до якого входять житловий будинок «А-1», літня кухні «Б», погріб «В», гараж «Г», вбиральня «Д» та огорожа №1, якого він успадкував після свого батька та після своєї матері;

- земельної ділянки площею 0,0506 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і яка булла зареєстрована за його батьком;

- транспортного засобу марки «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_4 та транспортного засобу типу автопричіп моделі ММ381021, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 .

Вбачається, що на момент смерті ОСОБА_5 був одружений з ОСОБА_1 , яка в силу ст.1261 ЦПК України, є спадкоємцем першої черги, та яка у встановлений шестимісячний строк після смерті чоловіка подала заяву про прийняття спадщини, успадкувавши зазначене вище майно.

Апеляційний суд відхиляє аргументи апеляційної скарги про те, що після смерті матері та за життя ОСОБА_5 не звертався до нотаріуса та не отримував свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч.3 ст.1296 ЦК (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тлумачення вказаних норм свідчить, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини» й пов`язує з виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права.

Таким чином, відсутність реєстрації права власності на землю та домоволодіння за ОСОБА_5 в установленому законом порядку не є перешкодою для реалізації ОСОБА_1 права на прийняття спадщини після смерті свого чоловіка.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, зробленими КЦС ВС у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 523/3522/16-ц.

Крім того, твердження апелянта про те, що він фактично прийняв спадщину після смерті матері та батька не підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема немає даних про те що він звертався з відповідною заявою до нотаріальної контори.

Щодо того, що суд відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, то апеляційний суд зазначає, що при відмові у задоволенні даного клопотання суд діяв у межах своїх повноважень, визначених ст.223 ЦПК України. Крім того, представником відповідача не було надано доказів на підтвердження наявності поважних причин для відкладення розгляду справи. При цьому справа перебувала на розгляді з 2017 року, та за цей час сторони надали пояснення та наявні докази, які вони вважали за потрібне.

Щодо тверджень про те, що ОСОБА_1 слід усунути від права на спадкування, оскільки вона є причетною до смерті свого чоловіка, то апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості надати даному доводу правову оцінку, оскільки дані твердження були предметом судового розгляду саме в межах зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту припинення шлюбних відносин та усунення від права на спадкування, але останній рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржує.

Апеляційний суд приходить до висновку, що по даній справі не вбачається порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, які могли б бути підставою для виходу за межі вимог апеляційної скарги відповідно до ч.4 ст.367 ЦПК України.

Так, відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не було надано суду належних та допустимих доказів які б підтверджували наявність обставин які були б підставою для усунення права на спадкування, та його твердження ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин правові висновки суду є правильними, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повне судове рішення складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв