ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6651/23 Справа № 199/8932/22 Суддя у 1-й інстанції - Богун О.О. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року місто Дніпро Дніпропетровської області

Єдиний унікальний номер 199/8932/22

Номер провадження 22-ц/803/6651/23

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого: Зайцевої С.А.

суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року головуючого судді Богун О.О. по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2022 року Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивований тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29 серпня 2007 відповідач отримав кредит та своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», які викладені на сайті банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Позивач, свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав у зв`язку з чим станом на 01 листопада 2022 заборгованість відповідача за кредитним договором перед банком складає 119 893,92 грн., з яких: 103 405,46 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 3 807,68 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 12 680,78 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія, яку позивач, а також судові витрати в розмірі 2481,00 грн. просили стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2007 року, яка виникла станом на 01 листопада 2022 року та складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 103 405,46 грн та судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1 240,50 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне дослідження обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, оскільки розмір процентної ставки зазначений і у анкеті-заяві від 29 серпня 2007 року і у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду 3% на місяць (36% на рік).Крім того, сторони договорилися у довідці, що розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; комісія за зняття коштів; розмір неустойки (пені та штрафу. Підписання заяви-анкети це волевиявлення відповідачем бажання долучитися до Умов та Правил кредитування, шляхом отримання кредитної картки Універсальна та складає частину договору приєднання, що містить конкретні умови користування кредитними коштами. Довідка містить підпис відповідача. Заперечень щодо факту підписання вказаної довідки матеріали справи не містять. Отже, дана довідка є належним доказом у відповідності до ст. 77 ЦПК України. Крім того, зазначено, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факту укладання кредитного договору та ознайомлення з його умовами, наявність заборгованості не заперечував.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику, як малозначна.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону судове рішення не відповідає .

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 серпня 2007 року сторони уклали кредитний договір шляхом підписання заяви № б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій відповідач виразив згоду на те, що дана заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що не містить підписів сторін.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 01 листопада 2022 року складає 119 893,92 грн, з яких: 103 405,46 грн. - заборгованості за тілом кредиту; 3 807,68 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 12 680,78 грн заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів з якими саме Умовами надання банківських послуг та Тарифами Банку ознайомився та розумів відповідач при підписанні анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку». Надані позивачем Правила надання банківських послуг «Приватбанку», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Судом зазначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Тому, суд, дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог лише щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 103 405,46 грн., оскільки фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується , а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України , апеляційний судом не перевіряється .

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Апеляційний суд не погоджується із рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у стягненні з позичальника відсотків за користування кредитними коштами виходячи з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 з метою отримання банківських послуг підписано заяву, згідно з якою остання підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Згідно даної заяви від 28 серпня 2007 року , ОСОБА_1 встановлено кредитний ліміт в сумі 3 000 грн. Базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору 3% в місяць з розрахунку 360 днів у році. Зазначено номер картки НОМЕР_1 (а.с. 47).

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 : старт карткового рахунку 28 серпня 2007 року НОМЕР_1 ; зміна кредитного ліміту 18 вересня 2007 року кредитний ліміт 3000, примітка: встановлення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 03 липня 2008 року кредитний ліміт : 5000, примітка : збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 24 грудня 2008 року кредитний ліміт : 4000, примітка: зменшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 20 серпня 2011 року кредитний ліміт 4800, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 05 вересня 2012 року кредитний ліміт 8000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 25 січня 2013 року кредитний ліміт : 13000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 13 жовтня 2017 року кредитний ліміт: 25000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 17 серпня 2018 року кредитний ліміт: 27000, примітка : збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 20 вересня 2018 року кредитний ліміт: 28000, примітка: збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 18 жовтня 2019 року кредитний ліміт: 30000, примітка : збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 21 січня 2020 року кредитний ліміт: 50000, примітка :збільшення кредитного ліміту; зміна кредитного ліміту 03 лютого 2022 року кредитний ліміт: 100000, примітка : збільшення кредитного ліміту (а.с. 45). Встановлення збільшення кредитного ліміту 100 000 відбулось на картку НОМЕР_2 ,про що свідчить виписка за договором (а.с.69).

Згідно з довідкою про надання кредитних карток, ОСОБА_1 видано наступні картки: номер картки НОМЕР_1 , дата відкриття: 28 серпня 2007 року, термін дії: 08/15, тип картки: карта Універсальна; номер картки НОМЕР_3 , дата відкриття: 18 вересня 2015 року, термін дії: 03/19, тип картки: карта Універсальна; номер картки НОМЕР_2 , дата відкриття: 20 вересня 2018 року, термін дії: 06/22, тип картки: карта Універсальна (а.с. 46).

Також надано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що містить підпис споживача 29 серпня 2007 року (а.с. 48).

Надано Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 49-58).

Також, до позовної заяви надано підписану відповідачем 03 грудня 2019 року фотокопію її паспорта (а.с. 59), завірена копія паспорта від 27 серпня 2007 року (а.с. 60-61).

З виписки за договором № б/н за період з 28 серпня 2007 року по 03 листопада 2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 користувалася виданим кредитом, поповнювала видані їй картки (а.с. 68-126).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором б/н від 29 серпня 2007 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_3 , станом на 01 листопада 2022 року остання має заборгованість: заборгованість за тілом кредиту 103 405,46; заборгованість за нарахованими відсотками 3 807,68 ; заборгованість за простроченими відсотками 12 680,78 (а.с. 5-44).

Позивач, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім стягнення заборгованості за тілом кредиту, стягнути й заборгованість за відсотками.

При ухваленні оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що в заяві від 29 серпня 2007 року, підписаною між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , з метою отримання банківських послуг, була узгоджена базова відсоткова ставка 3% на місяць - (тобто 36 % річних) ( а.с. 47), що в силу ст. 628 ЦК України, є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .

Отже, апеляційний суд вважає, що підписана відповідачем заява, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 36 % річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.

Тому, висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків з тих підстав, є безпідставним.

Схожі висновки містяться і в постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі №334/2492/21 (провадження №61-5427св22).

Суд першої інстанції помилково послався в рішенні на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки у вказаній справі інші обставини справи, крім того, у вказаній вище постанові відповідач не визнавав позовні вимоги; у справі, що переглядається ніяких заперечень від відповідача не надходило.

Апеляційний суд вважає, що досліджені матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, що є підставою для стягнення з неї заборгованості за простроченими відсотками. Проте,з матеріалів справи вбачається,що заборгованість за відсотками у розмірі 3 807,68 грн та за простроченими відсотками 12 680,78 грн нараховано позивачем з 01 липня 2022 року по 01 листопада 2022 року (а.с.44),тобто після закінчення терміну дії картки 06/22 (а.с.46), що не відповідає вимогам матеріального права і не узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року , де вмотивовано законодавчо врегульоване припинення нарахування процентів із закінченням строку дії кредитного договору.

З урахуванням викладеного вимоги позивача про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором б/н від 29 серпня 2007 року підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь банку заборгованості за відсотками у розмірі 1733,70 грн .

Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення вказаних вимог, згідно із вищенаведеним мотивуванням.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України) .

З урахування викладеного, суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат та вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог (87,69%) за подання позовної заяви у розмірі 2175,59 грн та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3263,38 грн, а всього 5438,97 грн.

Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року в частині відмови в задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками та стягнення суми судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_4 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, рах.№ НОМЕР_5 , , МФО 305299) заборгованість за відсотками за кредитним договором б/н від 29 серпня 2007 року в розмірі 1733 (тисяча сімсот тридцять три) грн 70 коп. та судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 5438 (п`ять тисяч чотириста тридцять вісім ) грн 97 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: