Справа № 347/1505/22
Провадження № 2/347/67/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі

головуючого судді - Гордія В.І.,

з секретарем - Корбутяк Н.М.,

з участю представника відповідача - адвоката Бабака А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Косові справу за позовом Державного підприємства "Кутське лісове господарство" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

Представник Державного підприємства "Кутське лісове господарство" Санжаровська Т.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Позовну заяву представник позивача мотивує тим, що відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи на посаді майстра лісу Кутського лісництва ДП «Кутське лісове господарство», та несучи повну матеріальну відповідальність, допустив вчинення на ввіреній йому під охорону території лісу незаконну порубку дерев. Прокуратурою Івано-Франківської області було порушено кримінальне провадження та оголошено підозру ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України - неналежне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, що спричинило матеріальну шкоду державним інтересам. Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.04.2022 ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 367 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, а кримінальне провадження закрито. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.06.2022 року вищенаведену ухвалу суду першої інстанції було змінено в частині розподілення процесуальних витрат, в решті залишено без змін. Одночасно із цим, ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 15.04.2022, яка набрала чинності 22.06.2022, було встановлено, що ОСОБА_1 вчинив службову недбалість.

В зв?язку із цим, а також зважаючи на вимоги ст.1166 ЦК України, якою передбачено, що майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, вважають, що відповідач повинен відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не з?явився, проте у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з наведених у позові підстав та просив позов задоволити.

Відповідач та його представник в судове засідання не зх?явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі. Однак, в попередньому судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, та відзиві на позов відповідач зазначив, що відповідно до норм ст.19 Лісового Кодексу України, обов?язок забезпечувати охорону і захист лісових насаджень та дотримання правил використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів, яким в даному випадку є ДП «Кутське лісове господарство», і якому 20.05.2011 року за №305 було видано охоронне зобов?язання, яким підприємство зобов?язалось охороняти ввірені йому об?єкти природно-заповідного фонду. Також, в ході розгляду справи, представником відповідача електронною поштою було подано до суду заяву про застосування строків позовної давності мотивуючи її тим, що в силу вимог ст.233 КЗпП минув однорічний строк для звернення власника чи уповноваженого ним органу до суду з приводу стягнення з працівника матеріальної шкоди заподіяної підприємству, установі чи організації. В зв?язку із наведеним, просять в позові відмовити повністю.

Вислухавши сторони, представників, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст.ст.15-16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В ході судового розгляду, судом встановлено, що відповідач перебував на посаді майстра лісу Кутського лісництва ДП «Кутське лісове господарство» та ніс матеріальну відповідальність за шкоду у випадку незабезпечення ним ввірених йому матеріальних цінностей, що підтверджується копією Договіру про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.11).

Відповідно до копії ухвали Косівського районного суду від 15.04.2022 року (а.с.16-18), зміненої в частині розподілення процесуальних витрат ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.06.2022 року (а.с.13-15) (справа №347/2754/21) - ОСОБА_1 було звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.367 КК України, на підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України, у зв?язку із закінченням строків давності, а провадження у справі закрито.

Як передбачено ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Мотивуючи позовні вимоги, згідно яких з відповідача слід стягнути на користь ДП «Кутське ЛГ» 114159 грн. завданої шкоди, представник позивача посилається на вимоги статті 1166 ЦК України, якими передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Однак, суд не погоджується з цим з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.3 ЛК України, лісові відносини в Україні регулюються Конституцією України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", цим Кодексом, іншими законодавчими актами України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень ст.ст.16-17 Лісового кодексу України, право користування лісами здійснюється в порядку постійного та тимчасового користування лісами.

У постійне користування ліси на землях державної і комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

За правилами частини 2 статті 19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі крім іншого, зобов?язані: забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вживати інших заходів; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів.

Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 Лісового кодексу України).

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов?язані здійснювати охорону лісів від незаконних рубок та інших пошкоджень (пункт 5 статті 64 Лісового кодексу України).

Завданнями контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів є: забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення (стаття 93 Лісового кодексу України).

Відповідно до Статуту Державного підприємства «Кутське лісове господарство», затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України за №718 від 2017 року (далі - Статут), підприємство засноване на державній власності, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Івано-Франківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства. Підприємство є державним комерційним підприємством - юридичною особою публічного права та суб?єктом господарювання державного сектору економіки. Підприємство здійснює свою діяльність на комерційній основі, має відокремлене майно, веде самостійний баланс, має розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, а також печатку із своїм найменуванням (а.с.38-45).

Підприємство діє на принципах господарської самостійності та самоокупності, самостійно планує свою діяльність, несе відповідальність за її наслідки та виконання зобов?язань перед бюджетом, державними цільовими фондами і контрагентами. Підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном згідно з чинним законодавством (п.4.1-4.4, 4.6, 4,8 Статуту).

Окрім того, пунктом 3.1 Статуту встановлено, що підприємство створено з метою зокрема, ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів, що також є його обов?язком (п.6.2.1 Статуту).

Трудові відносини з найманими працівниками Підприємства регулюються чинним трудовим законодавством України, правилами внутрішнього трудового розпорядку та трудовим договором (п.9.11 Статуту).

Отже, аналіз досліджених судом доказів в сукупності, довів, що відповідач перебував з позивачем у трудових відносинах, і обіймаючи посаду майстра лісу, ніс повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереженості ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.

Однак, відповідно до положення ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

В ході неналежного виконання обвинуваченим своїх обов?язків по охороні ввіреного йому лісу, державним інтересам у сфері лісового господарства було спричинено матеріальну шкоду в розмірі 114159 грн.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 серпня 2022 року у справі № 346/4425/18 (провадження № 61-7008св21) зроблено висновок про те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 284 КПК України є нереабілітуючими обставинами, тому відповідач повинен відшкодувати позивачу заподіяну з його вини матеріальну шкоду.

Проте, слід зазначити, що шкоду, завдану державним інтересам у сфері лісового господарства мало б відшкодувати спочатку Державне підприємство «Кутське ЛГ» у вказаному у позові розмірі на користь відповідного суб`єкта права власності на ліси, передбаченого ст.7 ЛК України, а потім в порядку регресу стягнути її зі свого працівника.

При цьому, за приписами частини третьої статті 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, під час ревізії або перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Аналогічний правовий висновок висловлено в Постанові Верховного Суду від 01.08.2019 року у справі №472/654/16-ц (провадження №61-17564св18). Крім того, у вказаній постанові Верховний Суд підтвердив, що дата внесення інформації про вчинення кримінального правопорушення до ЄРДР та повідомлення про підозру, є початком перебігу встановленого ч.3 ст.233 КЗпП України строку звернення до суду.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, зважаючи на заявлене стороною відповідача клопотання про застосування строків позовної давності, а також з огляду на те, що за фактом неналежного виконання службових обов?язків майстром лісу Кутського лісництва ДП «Кутське ЛГ» ОСОБА_1 відомості до ЄРДР були внесені 27.07.2021 року, і позов поступив до суду 31.08.2022 року, тобто поза річним строком передбаченим для звернення до суду з цим позовом, суд вважає за доцільне в позові відмовити.

Одночасно із цим, згідно системного аналізу вищенаведених положень статей Цивільного кодексу України, Лісового кодексу України та Кодексу законів про працю України, суд дійшов висновку і у безпідставності поданого до суду позову, оскільки вимогу до працівника про відшкодування заподіяної ним шкоди підприємству може бути подано або протягом року з дня виявлення шкоди (в даному випадку з дня внесення відомостей до ЄРДР), або в порядку регресу після відшкодування такої шкоди лісокористувачем, яким у даному випадку є сам позивач, так як згідно вимог абзацу 3 п.20 вищенаведеної Постанови Пленуму № 14 від 29 грудня 1992 року, право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. А згідно наданих позивачем доказів та наведених у позові доказів, позивачем не виконано жодної із наведених вимог чинного законодавства.

При цьому, суд звертає увагу на те, що оскільки відповідальність за шкоду понесену працівниками лісокористувача несе в першу чергу сам лісокористувач, який зобов?язаний її відшкодувати, то він іповинен забезпечувати та сприяти належному виконанню його працівниками покладених на них обов?язків, та бути зацікавленим як у якісному підборі працівників, так і в забезпеченні їм належних умов праці для виконання покладених на них обов?язків.

Отже, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, що тягне за собою відмову в позові в повному обсязі

Враховуючи наведене на підставі ст.ст.15, 16, 256-261, 1166, 1172 ЦК України, ст.ст.3, 16, 17, 19, 63, 64, 93 Лісового Кодексу України, ст. 130, 134, 138, 233 КЗпП України та керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові Державного підприємства "Кутське лісове господарство" до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В.І. ГОРДІЙ