Справа № 203/1831/23
Провадження № 2/0203/860/2023
УХВАЛА

23 серпня 2023 року у місті Дніпрі суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Ханієва Ф.М., перевіривши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

06 квітня 2023 року до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить суд:

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за договором позики № 3529364 у розмірі 22439,52грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.04.2023 року, цивільну справу № 203/1831/23, провадження № 2/0203/860/2023, було розподілено головуючому судді Ханієвій Ф.М., яка передана судді канцелярією суду - 07.04.2023 року.

10.04.2023 року на виконання ч. 6 ст. 187 ЦПК України, судом направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання осіб, у відповідь на який 04.05.2023 року надійшла інформація з Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради щодо місця проживання відповідача - ОСОБА_1 , яка начиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , з 07.10.1997 року по теперішній час.

Ухвалою суду від 15.05.2023 року позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» була залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме: не зазначено: змісту позовних вимог до Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької Оксани Олександрівни, які права позивача порушені відповідачем-1 та який спір між ним та відповідачем-1; не зазначено доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою. Тому судом був наданий позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду:

- оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Копія ухвали суду була отримана позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на офіційну електронну адресу: e-mail: та електронну пошту представника позивача: e-mail: , зазначені у позовній заяві, яка отримана 15.08.2023 року про що свідчать довідки про доставку електронного листа.

17 серпня 2023 року через систему «Електронний суд» на виконання ухвали суду від 15.05.2023 року про залишення позовної заяви без руху представник позивача надала суду заяву про усунення недоліків, в якій зазначає, що відсутні недоліки позовної заяви, оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2481,00грн (станом на 01.01.2022 рік) та доплачено різницю 203,00грн, що становить 2684,00грн (станом на 01.01.2023 рік). Як зазначає представник позивача, у 2022 році вони зверталися до суду з аналогічною позовною заявою і ними був сплачений судовий збір у розмірі 2481,00грн, проте позовна заява була повернута позивачу, а судовий збір по даній справі позивачу не був повернутий. Тому для повторного звернення до суду позивачем було доплачено лише частину судового збору у розмірі 203,00грн.

Суд, розглянувши заяву позивача, надану на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2023 року, доходить наступних висновків.

Приписами ч. 3 ст. 185 ЦПК встановлено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Отже, способом усунення виявлених недоліків позовної заяви мало би бути надання суду: оригіналу документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2481,00 грн.

Натомість, позивачем подано до суду заяву про відсутність недоліків позовної заяви.

Таким чином, суд вважає, що у встановлений судом строк позивач не усунув недоліків позовної заяви.

Крім цього, слід звернути увагу позивача, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду, в разі, зокрема, повернення заяви.

Суд, вирішуючи питання щодо повернення позовної заяви, також керується практикою Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст. 9 Конституції України та ст. 17, ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі», «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі і фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Зазначена правова позиція також збігається з висновками Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18 жовтня 2005 року (заява № 70297/01) та Верховного Суду України, викладеними в його ухвалі від 28 вересня 2015 року у справі № 21-5496а15.

Таким чином, у своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним, з точки зору його практичного забезпечення: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства (рішення Європейського суду з прав людини «Golder проти Сполученого Королівства», «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року). Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правам та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у встановлений судом строк позивач не усунув недоліків позовної заяви, що відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, є підставою для її повернення.

Керуючись ст. ст. 185, 260, 261, 285, 353 ЦПК України, суд,

уХвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що за змістом ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідної ухвали суду.

Суддя Ф.М. Ханієва