ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5681/23 Справа № 214/4460/22 Суддя у 1-й інстанції - Прасолов В.М. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №214/4460/22 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення зобов`язання за договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року(суддя Прасолов В.М.),

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року АТ «Криворізька теплоцентраль» звернулося до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення зобов`язання за договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. 05 листопада 2020 року між АТ «Криворізька теплоцентраль» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу теплової енергії № 1922. Позивач виконав зобов`язання, передбачені вказаним договором купівлі-продажу теплової енергії. Натомість відповідачем, умови договору в частині погодження та надання позивачу впродовж 60-ти календарних днів з моменту укладення даного договору розрахунків теплового навантаження виконані не були, що надає право позивачу як теплопостачальній організації застосувати до відповідача штраф у розмірі 2-кратної вартості теплової енергії, спожитої у поточному опалювальному періоді за кожен календарний місяць допущеного споживачем порушення до моменту надання останнім розрахунку теплового навантаження теплопостачальній організації. Станом на момент подання до суду цього позову, розмір штрафу за вказане порушення дорівнює 17500,62 грн. Вказаний штраф відповідач в добровільному порядку позивачу не сплатив, тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» штраф за непогодження та ненадання впродовж 60-ти календарних днів з моменту укладання договору розрахунків теплового навантаження в розмірі 17500,62 грн, та судовий збір в розмірі 2 481 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу за порушення зобов`язання за договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» штраф за непогодження та ненадання впродовж 60-ти календарних днів з моменту укладання договору розрахунків теплового навантаження у розмірі 17500,62 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

З вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проігнорував аргументацію відповідача щодо виконання сторонами на момент підписання договору вимог пункту 3.2.1 договору. Так, при підписанні договору сторонами також було підписано додаток №1 до договору «Обсяги та порядок постачання теплової енергії споживачу», який фактично і є розрахунком теплового навантаження, оскільки п. 1 та п.1.1. додатку сторони погодили річне теплове навантаження в обсязі 7,35 Гкал та приєднане (максимальне) теплове навантаження 0,0040 Гкал/годину. Жодних пояснень відповідачу та вимог про проведення додаткового розрахунку теплового навантаження позивач не надавав. Для роз`яснення відповідних положень представник відповідача звернувся з запитом до НКРЕКП. Так, відповідно до листа НКРЕКП, який додається на сьогодні взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначені Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03 жовтня 2007 року № 1198. Зазначає, що судом першої інстанції в судовому засіданні не було взято дані пояснення до уваги, фактично суд проігнорував відповідь НКРЕКП, не дослідив додаток 1 до договору та не надав оцінку відповідній позиції позивача, обмежившись лише оцінкою двох інших аргументів відповідача, щодо несправедливості умов договору, що відповідно має вплинути на розрахунок штрафних санкцій, а також на сплив позовної давності. Звертає увагу, що, договір купівлі-продажу теплової енергії № 1922 було підписано сторонами 05 листопада 2020 року, тобто всього за п`ять днів до початку опалювального сезону, що завідомо поставило відповідача у несправедливі умови і він не мав можливості для здійснення заходів з підготовки для опалювального сезону, тому вважає, що застосування штрафних санкцій є безпідставним. Зазначає, що оскільки в даному випадку предметом спору є стягнення неустойки, тому має застосовуватись спеціальна позовна давність в один рік. Оскільки останньою датою для звернення до суду у позивача є 09 листопада 2021 року, а з даним позовом позивач звернувся 30 серпня 2022 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Криворізька теплоцентраль» просило апеляційний суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2-1488 від 02 вересня 2020 року (а.с. 14,15,16)

05 листопада 2020 року між АТ «Криворізька теплоцентраль» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір № 1922 купівлі-продажу теплової енергії. Відповідно пункту 1.1 договору позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію в потрібних йому обсягах, а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими згідно чинного законодавства тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором. До обов`язків відповідача як споживача відповідно до підпункту 3.2.1. п. 3.2. договору, зокрема входить укласти цей договір відповідно до теплового навантаження із зазначенням максимального теплового годинного навантаження за кожним видом і параметром теплоносія. Погодити та надати впродовж 60-ти календарних днів з моменту укладення цього договору розрахунки теплового навантаження теплопостачальній організації (а.с. 5-8).

Пунктом 5.9. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем (відповідачем) зобов`язання, викладеного у пункті 3.2.1. цього договору, ним сплачується штраф у розмірі 2-кратної вартості теплової енергії, спожитої у поточному опалювальному періоді за кожен календарний місяць допущеного споживачем порушення до моменту надання ним розрахунку теплового навантаження теплопостачальній організації. Згідно предмету договору та додатку 3 до договору щодо дислокації об`єкта, позивач бере на себе зобов`язання постачати відповідачу теплову енергію на об`єкт нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач зобов`язується оплачувати одержану теплову енергію в терміни передбачені договором (а.с. 5-8).

На виконання рішень Виконавчого комітету Криворізької міської ради № 466 від 16 вересня 2020 року «Про початок опалювального сезону 2020-2021 років» та №119 від 17 березня 2021 року «Про закінчення опалювального сезону 2020/2021 років» позивачем своєчасно розпочато та вчасно закінчено опалювальний сезон 2020-2021 років у м. Кривому Розі (а.с. 17-18).

Позивачем на адресу відповідача було направлено акти передачі-прийняття теплової енергії від 30 листопада 2020 року, 31 грудня 2020 року, 31 січня 2021 року, 28 лютого 2021 року, 31 березня 2021 року, 30 квітня 2021 року (а.с. 21-23,26,29,32).

Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за договором №1922. Однак, відповідачем умови підпункту 3.2.1. пункту 3.2. договору в частині погодження та надання позивачу впродовж 60-ти календарних днів з моменту укладення даного договору розрахунків теплового навантаження, виконані не були.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з листопада 2020 року по квітень 2021 року за спожиту теплову енергію в рамках укладеного договору №1922, заборгованість становить 17500,12 грн (а.с. 94).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до відповідача про стягнення штрафу за порушення зобов`язання за договором в розмірі 17500,62 грн.

Таке рішення суду першої інстанції є правильним та відповідає нормам матеріального права.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема,є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1, 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види.

Частинами 1, 2 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до пункту 25 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 03 жовтня 2007 року № 1198, у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії.

Відповідно до статті 24 Закону України № 2633 від 02 червня 2005 року «Про теплопостачання», споживач теплової енергії зокрема має право на додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Крім того, споживач несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 листопада 2020 року між АТ «Криворізька теплоцентраль» та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу теплової енергії №1922.

Сторони зобов`язуються керуватись цим договором, чинним законодавством України та зокрема, наступними нормативно-правовими актами: Законом України «Про теплопостачання»; Законом України «Про житлово-комунальні послуги»; Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»; Правилами технічної експлуатації електричних станцій і мереж №296 від 13 червня 2003 року; Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж №71 від 14 лютого 2007 року; Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03 жовтня 2007 року; Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду №620/378 від 10 грудня 2008 року; Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12 жовтня 2011 року (п. 1.2. Договору).

До обов`язків відповідача як споживача відповідно до підпункту 3.2.1. пункту 3.2. договору, зокрема входить укласти цей договір відповідно до теплового навантаження із зазначенням максимального теплового годинного навантаження за кожним видом і параметром теплоносія. Погодити та надати впродовж 60-ти календарних днів з моменту укладення цього договору розрахунки теплового навантаження теплопостачальній організації.

За твердженням позивача відповідачем умови підпункту 3.2.1, 3.2 договору в частині погодження та надання позивачу впродовж 60-ти календарних днів з моменту укладення цього договору розрахунки теплового навантаження виконані не були.

Пунктом 5.9. договору сторони погодили, що у разі порушення споживачем (відповідачем) зобов`язання, викладеного у пункті 3.2.1. цього договору, ним сплачується штраф у розмірі 2-кратної вартості теплової енергії, спожитої у поточному опалювальному періоді за кожен календарний місяць допущеного споживачем порушення до моменту надання ним розрахунку теплового навантаження теплопостачальній організації.

Отже, зазначена обставина, відповідно до абзацу 2 пункту 5.9. договору, надає право позивачу, як теплопостачальній організації, застосувати до відповідача штраф у розмірі 2-кратної вартості теплової енергії, спожитої у поточному опалювальному періоді за кожен календарний місяць допущеного споживачем порушення до моменту надання ним розрахунку теплового навантаження теплопостачальній організації.

За розрахунком позивача розмір штрафу за вказане порушення дорівнює 17500,12 грн.

Вказаний штраф відповідач у добровільному порядку позивачу не сплатив.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду, оскільки обов`язок відповідача як споживача теплової енергії випливає з прямих умов договору та дає право для застосування позивачем штрафу у разі їх порушення останнім, не залежно від додаткових узгоджень «іншого ніж встановлено договором приєднаного (максимального) теплового навантаження» та не потребує надання будь-яких доказів того, що відповідачем отримувалось більше теплової енергії, ніж передбачено договором.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви АТ «Криворізька теплоцентраль» є обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини 1 статті 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що згідно пункту 7.2.7 договору №1922 вбачається, що сторонами збільшено строки позовної давності, які застосовуються до стягнення санкцій за порушення строків оплати за теплову енергію. Зазначеним пунктом договору вказано, що період за який нараховуються штрафні санкції, становить три роки.

Оскільки строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій встановлено сторонами у договорі №1922 від 05 листопада 2020 року у три роки, підстав для застосування строків позовної давності не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність. Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста