Справа № 369/790/23
Провадження № 2/369/2831/23
РІШЕННЯ

Іменем України

16.08.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/790/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2023 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5000,00 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 23.01.2023 року і до повноліття дитини.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.11.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 596 (свідоцтво про одруження Серія НОМЕР_1 від 08.11.2011 року).

Позивач та відповідач мають спільну дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторони тимчасово проживають за однією адресою, однак, спільного побуту не ведуть, спільно дитину не утримують.

26.09.2022 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. (Справа № 369/5774/22).

Позивач вказує, що підставою для звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, є принципове небажання батька дитини, утримувати дитину, аргументуючи це тим, що утримувати дитину мати в змозі і самостійно, а харчування дитини не є коштовним.

Позивач вказує, що для задоволення потреб дитини з урахуванням її стану здоров`я та фінансових можливостей батька дитини необхідно стягнути з батька дитини аліменти на утримання дитини у розмірі 5000,00 гривень щомісячно.

Зазначає, що позивач та відповідач пройшли курс із сімейної медіації, однак, згода між ними, щодо утримання дитини без звернення до суду, досягнута не була.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24.01.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

17.03.2023 року через канцелярію суду представником відповідача зареєстровано відзив на позовну заяву в якій вона зазначила, що відповідач згідно довідки про заробітну плату від 14.03.2023 року, яка видана ТОВ «ВЕНБЕСТ-ОХОРОНА» отримує заробітну плату у розмірі 7160,06 гривень, з урахуванням податків та зборів, що і є його єдиним доходом.

Вказувала, що згідно Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дитини від 6 до 18 років складає 2833,00 гривень.

Тому на переконання відповідача аліменти у розмірі 3000,00 гривень є достатньою, необхідною і навіть більшою сумою для утримання дитини.

На підставі наведеного, представник відповідача просила суд винести рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у твердій грошовій сумі - 3000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

04.04.2023 року представником позивача через канцелярію суду зареєстровано відповідь на відзив, в якому остання зазначила, що сторона позивача погоджується з твердженням відповідача з посиланням на ч. 3 ст. 181 СК України, ч. 2 ст. 182 СК України та ч. 1 ст. 184 СК України, однак заперечує проти того, що заявлена сума є завищеною та такою, яку відповідач сплачувати не має можливості з огляду на невеликий розмір доходів, які документально ним підтверджені.

Вказувала, що позивач обрала єдиний прийнятний спосіб для одержання аліментів в розмірі, що забезпечить утримання дитини на належному та достатньому рівні, а саме через визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі в судовому порядку, оскільки відповідач має достатній розмір доходів. Посилання на те, що єдиним його доходом є заробітна плата в розмірі 5771,09 гривень не відповідає дійсності.

Тому просила витребувати докази про банківські рахунки відповідача.

14.04.2023 року представником відповідача через канцелярію суду зареєстровано заперечення на відповідь на відзив, в якому остання зазначила, що оскільки позивачка має намір стягнути аліменти з відповідача у твердій грошовій формі, за власним вибором, відповідач по справі ОСОБА_3 не заперечує проти стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Але сума заявлена у позові у 5000,00 гривень, є завищеною та такою, яку позивач сплачувати не має можливості з огляду на невеликий розмір доходів, які документально підтвердженні.

06.06.2023 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області постановлено витребувати у Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (), адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) інформацію щодо наявності та стану будь-яких рахунків (поточних, депозитних тощо) на ім`я ОСОБА_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області від 05.07.2002 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , руху коштів й операцій по них (із зазначенням сум коштів, внесених на рахунок, ким вносились кошти, сум відсотків, нарахованих за відповідним договорами), а також доходи ОСОБА_3 від розміщених банківських вкладів - проценти за розміщення коштів на депозитних рахунках в якості руху коштів, а також інформацію про укладені договори із банками про зберігання цінностей та надання ОСОБА_3 в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа за період з 01.01.2023 року по 06.06.2023 року.

03.07.2023 року представником Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на виконання ухвали суду від 06.06.2023 року надано витребуванні судом докази.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, просив суд визначити розмір аліментів у сумі 3000,00 гривень.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги просила задовольнити частково, а саме визначити розмір аліментів у розмірі 3000,00 гривень.

Суд, вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 08.11.2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 596, що підтверджується копією свідоцтва про одруження Серія НОМЕР_1 від 08.11.2011 року.

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданим Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції.

Спільна донька сторін - ОСОБА_5 проживає разом з позивачкою, що сторонами не заперечувалось в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами частини 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

Відповідно до ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991 року Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції).

Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

У відповідності до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, наявність у платника аліментів рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; докази про витрати платника аліментів, що перевищують десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, а також наявність інших обставин, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) батька дитини визначається судом.

Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.2 ст. 184 СК України).

У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, аліменти підлягають стягненню з 23.01.2023 року.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

З огляду на встановлені у справі обставини, що мають юридичне значення та наведені положення Закону, а також виходячи з того, що малолітня дитина сторін проживає разом із позивачкою, у зв`язку з чим цілодобовий обов`язок останньої полягає не тільки у матеріальному забезпеченні дитини, а ще й у постійному вихованні, контролі, що потребує більших моральних витрат ніж періодичні зустрічі, враховуючи вік дитини, суд вважає необхідним присудити до стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 4000,00 гривень щомісячно, з подальшою індексацією щомісячно починаючи з 23.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Визначаючи вказаний розмір аліментів, враховує стан здоров`я позивача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, часткове визнання позову відповідачем.

Відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду не надано. Окрім того, у суду відсутні дані про те, що на утриманні відповідача знаходяться інші особи, які в силу закону потребують його матеріальної підтримки.

Відхиляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі визначеному позивачкою зазначає, що суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Інші доводи та твердження позивача на висновки суду не впливають та підстави для стягнення аліментів у більшому розмірі не дають, так само як інші доводи та твердження відповідача щодо стягнення аліментів у розмір 3000,00 гривень, з урахуванням отриманих судом доказів щодо коштів розміщених на його банківських рахунках, суми яких дають підстави вважати, що заробітна плата відповідача у розмірі 7169,06 гривень не є його єдиним доходом.

Згідно ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Суд вважає, що 4000,00 гривень на дитину є саме тим розміром аліментів, який відповідає вимогам розумності та є співмірний витратам, які мають нести обоє батьків на утримання дітей.

Крім того, позивачка не позбавлена в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь витрат на лікування або навчання дітей у порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 року № 13-рп/2000, від 30.09.2009 року № 23-рп/2009.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Витрати позивача на правову допомогу підтверджуються копією ордеру на надання правничої (правової) допомоги № 1247047 Серії АІ від 21.01.2023 року, актом прийому-передачі виконаних робіт від 21.01.2023 року та копією квитанції № 948820 від 21.01.2023 року про оплату юридичних послуг.

Зважаючи на викладене, ураховуючи складність та значення справи для сторін, обсяг проведеної роботи представником позивача, який підтверджений належними та допустимими доказами, а також те, що вони не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та пропорційність заявлених представником позивача витрат на професійну правничу допомогу та необхідність їх стягнення з відповідача на користь позивача у розмірі 2400,00 гривень пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 858,88 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 80, 84, 110, 112, 113, 180, 181, 182, 183, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 10, 76-81, 141-142, 200, 263-265, 273, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання спільної дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок з подальшою індексацією щомісячно, починаючи стягнення з 23.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в сумі 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 88 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Повне рішення складено 24.08.2023 року.

Суддя А.В. Янченко