КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 939/687/20 Головуючий у суді першої інстанції - Унятицький Д.Є.
Номер провадження № 22-ц/824/3840/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року у справі за позовом Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання недійсним розпорядження та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року прокурор в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, ДП "СЛП "Київоблагроліс" звернувся до суду із позовом до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, правонаступником якої є Бучанська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про визнання недійсним розпорядження та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння та просив суд визнати недійсним розпорядження Бородянської районної державної адміністрації №592 від 21 квітня 2008 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зміни цільового призначення земельних ділянок та передачі їх у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з виготовленням державних актів на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Новозаліської сільської ради.

Також просив витребувати на користь держави в особі ДП "СЛП "Київоблагроліс" земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_2 (кадастровий номер :05:001:0051), ОСОБА_4 (кадастровий номер :05:001:0052), ОСОБА_6 (кадастровий номер :05:001:0055), ОСОБА_5 (кадастровий номер :05:001:0073), ОСОБА_3 (кадастровий номер :05:001:0060), ОСОБА_9 (кадастровий номер :05:001:0047), ОСОБА_8 (кадастровий номер :05:001:0058), ОСОБА_7 (кадастровий номер :05:001:0054), які розташовані на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації №592 від 21 квітня 2008 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради", затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, змінено цільове призначення земельних ділянок та передано у власність громадянам (згідно додатку) з виготовленням державних актів на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель запасу Новозаліської сільської ради.

На підставі вказаного розпорядження відповідачі отримали державні акти та стали власниками спірних земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області.

Також зазначав, що розпорядження Бородянської РДА №592 від 21 квітня 2008 року прийняте з порушенням вимог земельного та лісового законодавства.

Відповідно до інформації ДП "СЛП "Київоблагроліс" від 29 січня 2020 року №58, спірні земельні ділянки накладаються на земельну ділянку ДП "СЛП Київоблагроліс" в 9 кварталі виділи 14, 15, 21, 19, 35 Бородянського державного агролісництва, які розташовані на території Новозаліської сільської ради. ДП "СЛП Київоблагроліс", як постійний користувач дозволу на вилучення спірних земельних ділянок лісового фонду, зміни їх цільового призначення не надавало. При прийнятті спірного розпорядження Бородянською РДА порушено порядок зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення.

Право користування ДП "СЛП Київоблагроліс" лісами, площею 7,8225 га, підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування, згідно з якими спірні лісові ділянки відносились до земель лісогосподарського призначення.

Звернув увагу, що при вирішенні питання щодо перебування земельної ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення п.5 розділу VІІІ "Прикінцеві положення" Лісового кодексу України.

Бородянська районна державна адміністрація фактично вилучила із земель лісового фонду частину земельної ділянки, яка знаходилась у користуванні ДП "СЛП Київоблагроліс". Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього середовища та лісового господарства.

Згідно інформації Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 10 грудня 2019 року №04-48/2363 встановлено, що погодження на вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок управління не надавало. Додав, що окрім цього, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2008 року №610-р "Деякі питання розпорядження земельними лісовими ділянками", чинного на момент передачі спірних земель у власність, було встановлено мораторій на прийняття рішень про передачу у власність зі зміною цільового призначення земельних лісових ділянок.

З урахування вказаного, прокурор вважає, що законно набути права приватної власності на спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення, загальною площею 7,8225 га відповідачі не могли.

Крім того, посилався на те, що до Бородянського відділу Фастівської місцевої прокуратури надійшла інформація з ДП "СЛП "Київоблагроліс" від 17 квітня 2019 року №105, щодо незаконного відчуження земельних ділянок, протиправної вирубки дерев, підпалів та засмічення лісового фонду. В подальшому на адресу ДП "СЛП "Київоблагроліс" направлена інформація від 15 листопада 2019 року, щодо факту виявлених порушень та самостійного вжиття заходів представницького характеру.

Вжитими заходами не вдалося отримати позитивний результат. Вилучення земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення, передача у власність та відчуження земельної ділянки порушує права та інтереси держави в особі КОДА та ДП "СЛП "Київоблагроліс".

Про порушення закону та інтересів держави, необхідність їх захисту в судовому порядку прокурору стало відомо за результатами розслідування кримінального провадження №0000063 від 13 червня 2017 року. Однак великий обсяг документів, які підлягали дослідженню, складнощі, пов`язані із штучними перешкодами вивчення законності розпорядження землями лісогосподарського призначення потребували значного часу для вивчення та аналізу, що свідчить про наявність об`єктивних перешкод для пред`явлення позову у визначені законом строки.

Посилаючись на пропуск трирічного строку позовної давності щодо вимог про визнання недійсним спірного розпорядження РДА з поважних причин, прокурор просив суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом та поновити його, захистивши порушене право.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року позовні вимоги Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс» задоволено.

Визнано недійсним розпорядження Бородянської районної державної адміністрації від 21.04.2008 №592 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зміни цільового призначення земельних ділянок та передачі у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з виготовленням державних актів на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Новозаліської сільської ради.

Витребувано на користь держави в особі ДП «СЛП «Київоблагроліс» з незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0051, ОСОБА_4 , земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0052, ОСОБА_6 земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0055, ОСОБА_5 земельну ділянку, площею 0,8225 га, із кадастровим номером :05:001:0073, ОСОБА_3 земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0060, ОСОБА_9 земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0047, ОСОБА_8 , земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0058, ОСОБА_7 земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0054, що розташовані на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_9 на вище вказане рішення суду та частково задоволено її. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року в частині позовних вимог, заявлених в інтересах Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Київоблагроліс», скасовано. Позов у цій частині залишено без розгляду. Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року скасовано та закрито провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним розпорядження Бородянської районної державної адміністрації від 21 квітня 2008 року №592 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, зміни цільового призначення земельних ділянок та передачі у власність ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 з виготовленням державних актів на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Новозаліської сільської ради. В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року - залишити без змін.

31 січня 2023 року від особи, яка не брала участі у справі, проте яка вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки - ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року, в якій вказує, що вона 29 грудня 2022 року дізналась про дану справу, предметом спору в якій є земельна ділянка, право власності на яку перейшло до неї внаслідок спадкування за законом від ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30 квітня 2021 року.

Апелянт вказує, що при розгляді справи судом першої інстанції не було перевірено яким особам належать земельні ділянки під час постановлення судового рішення, а при реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за апелянткою будь-яких обтяжень щодо земельної ділянки в реєстрі не існувало і станом на день звернення з апеляційною скаргою не значиться, внаслідок чого було постановлено рішення без залучення її як правонаступника померлого ОСОБА_6 , що є порушенням її прав на захист набутого права власності на спірну земельну ділянку.

Зазначає, що в рішенні не міститься інформації про будь-які докази надані позивачем на підтвердження статусу титульного власника спірних земель особам, яких представляє прокурор, що не дає право на витребування від відповідачів спірних земельних ділянок.

Так, контролюючі державні органи, які в межах своїх повноважень здійснюють контроль за землями України, видали висновки та листи, якими у березні 2008 року повідомляли Бородянську державну адміністрацію та землевпорядну організацію ТОВ « Київоблпроектсервіс», яка готувала проект землеустрою на затвердження, що спірні земельні ділянки не відносяться до земель державного лісового фонду і можуть бути передані у власність громадян України для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, судом не встановлено коли саме спірні земельні ділянки були передані у постійне користування ДП «СЛП «Київоблагроліс» та чи взагалі вони передались останньому, а прокурором не доведено, що ДП «СЛП «Київоблагроліс» набуло право постійного землекористувача на спірні земельні ділянки до 2007 - 2008 років (період виділення земельних ділянок відповідачам), а також і на день розгляду цієї справи.

Відтак, вважаючи, що суд неправомірно вирішив витребувати земельну ділянку, що належить їй на праві приватної власності не встановивши особу, яка була титульним власником у 2007-2008 роках цієї ділянки, в той період коли ця земельна ділянка виділялася померлому ОСОБА_6 , апелянтка просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позивних вимог заступника керівника Фастівської місцевої прокуратури, який діє в інтересах Київської обласної державної адміністрації, ДП «СЛП « Київоблагроліс».

09 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від Бучанської окружної прокуратури Київської області, у якому позивач вказує, що земельна ділянка, яка була виділена ОСОБА_6 у власність накладається на виділ 21 кварталу 9 Бородянського державного агролісництва, а також вказана земельна ділянка покрита лісовою рослинністю.

Разом з тим, позивач зазначає, що документами, які підтверджують право лісогосподарських підприємств на земельні ділянки, є державні акти на право постійного користування земельними лісовими ділянками або планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. А відсутність у них свідоцтва про право власності на земельну ділянку не свідчить про відсутність такого права, оскільки за положеннями п. 5 розділу 8 «Прикінцевих положень» ЛК України такими документами можуть бути планово-картографічні матеріали лісовпорядкування до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками.

Також у відзиві позивач вказує, що згідно висновку державної експертизи землевпорядної документації від 01 квітня 2008 року №5-27е та довідки управління земельних ресурсів від 05 березня 2008 року №1147 спірні земельні ділянки на момент їх відведення відносились до земель лісогосподарського призначення. А згідно інформації Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства від 10 грудня 2019 року №04-48/2363, останнє не давало погодження на вилучення та зміну цільового призначення земельних ділянок, у тому числі спірних. А відтак при прийнятті оспорюваного розпорядження Бородянською районною державною адміністрацією порушено порядок зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення.

Звертає увагу, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.04.2009 №610-р, чинного на момент передачі спірних земельних ділянок у власність, було встановлено мораторій на прийняття рішень про передачу у власність із зміною цільового призначення земельних лісових ділянок. За наведених обставин позивач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року - без змін.

24 березня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від Київської обласної державної адміністрації, відповідно до якої вказує, що судом було досліджено матеріали справи та встановлено суттєві обставини, а саме відсутність погодження Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства на вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок.

Наголошує, що спірні земельні ділянки знаходяться в межах земель лісогосподарського призначення, на яких знаходяться лісові насадження та є землями лісогосподарського призначення, а до повноважень Бородянської районної державної адміністрації Київської області не відносилось надання у користування спірних земельних ділянок, які накладаються на землі лісового фонду та розміщені в межах кварталу 9 Бородянського державного агролісництва на території Новозаліської сільської ради.

Відтак, у відзиві Київська обласна державна адміністрація наголошує, що судом першої інстанції було встановлено, що держава як власник земель лісогосподарського призначення самостійно чи разом з постійними землекористувачами не виявляла волю на відчуження спірних земельних ділянок, а тому просить залишити оскаржуване рішення без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

При апеляційному розгляді вказаної справи представник ОСОБА_1 , адвокат Ніколаєнко М.В. підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора, з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Прокурор Київської обласної прокуратури - Недвига Н.О. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Позивачі: Київська обласна державна адміністрація, ДП "СЛП "Київоблагроліс" та відповідач Бучанська районна державна адміністрація Київської області, яка є правонаступником Бородянської районної державної адміністрації Київської області, явку своїх представників до суду апеляційної інстанції не забезпечили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Інші учасники справи повідомлені про день, час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явилися.

Ураховуючи викладене та зважаючи на положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання, та їхніх представників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялись у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч. 1 ст. 352 ЦК України).

Згідно положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України).

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення є висновки суду про права та/чи обов`язки цієї особи або якщо у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та/чи обов`язки. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі №911/2635/17).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо не залучення її до розгляду вказаної справи та порушення цим її прав колегія суддів враховує наступне.

Із матеріалів вказаної справи вбачається, що позивач у справі - прокурор у квітні 2020 року звернувся до суду із позовом в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації, ДП "СЛП "Київоблагроліс" до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, правонаступником якої є Бучанська районна державна адміністрація Київської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

Розгляд справи по суті проводився у фактичну відсутність відповідача у справі ОСОБА_6 при цьому, що із матеріалів справи вбачається, що він був обізнаний про розгляд вказаної справи, що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення повістки - виклику на судове засідання 31 серпня 2020 року отриманого ОСОБА_6 14 липня 2020 року ( а.с. 204 т.1).

Дане судове засідання було відкладено на 16 жовтня 2020 року з підстав неявки в судове засідання відповідачів у справі, в тому числі і ОСОБА_6 (а.с.214-215, т.1).

Судова повістка-виклик на 16 жовтня 2020 року відповідачу у справі ОСОБА_6 не була вручена з підстав відсутності за зареєстрованим місцем проживання (а.с.8 т.2). Подальші виклики ОСОБА_6 в судове засідання на 26 січня 2021 року (а.с. 70 т.2), на 09 квітня 2021 року ( а.с.199 т.2), на 13 травня 2021 року ( а.с. 157 т.2), на 06 липня 2021 року ( а.с. 176 т.2) та на 12 серпня 2021 року ( а.с. 208 т.2) також не були вручення ОСОБА_6 з підстав відсутності за зареєстрованим місцем проживанням.

Разом із тим, із доданого до апеляційної скарги свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Ірпінським міським відділом ДРАЦС ЦМРУЮ вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 83 т. 5) та 30 квітня 2021 року апелянт у справі ОСОБА_1 як дружина померлого отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1.0000 га. ( кадастровий номер :05:001:0055) розташованої за адресою: Київська область, Бородянський район, Новозаліська сільська рада, цільове призначення (використання) для ведення особистого селянського господарства, яка належала померлому ОСОБА_6 ( а.с. 84 т.5).

Таким чином на момент розгляду справи та ухвалення судового рішення відповідач у справі ОСОБА_6 помер та не міг приймати участі в розгляді справи і відповідно висловлювати свої заперечення щодо заявлених до нього вимог та подавати на підтвердження цього відповідні докази та спростування.

Вказані правовідносини є матеріальними та передбачають правонаступництво.

Згідно до ч.1 ст. 55 ЦПК України уразі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Вказана норма процесуального законодавства не була дотримана судом першої інстанції при ухваленні 12 серпня 2021 року рішення суду та судом апеляційної інстанції при ухвалення постанови 22 листопада 2022 року, ОСОБА_1 як правонаступник померлого ОСОБА_6 не була залучена відповідачем у справі і також була позбавлена можливості ознайомлюватися із матеріалами справи, подавати докази на спростовування заявлених позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції в частині вирішення спору за позовом прокурора до ОСОБА_6 відповідно до п. 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України підлягають скасуванню із ухвалення в даній справи нового судового рішення в цій частині.

Так, із матеріалів справи та пояснень учасників апеляційного розгляду вбачається, що розпорядженням Бородянської районної державної адміністрації Київської області №592 від 21 квітня 2008 року "Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельних ділянок у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради" затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України (згідно додатку) для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради, за межами населеного пункту с. Нове Залісся. Змінене цільове призначення земельних ділянок загальною площею 33 га із інших лісових земель на землі лісогосподарського призначення. Передано у власність громадянам (згідно додатку) земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Новозаліської сільської ради та видано державні акти на право власності на земельні ділянки, що підтверджується копіями розпорядження з додатком, проекту землеустрою (том 1, а.с.167-169, 170-183).

Відповідач ОСОБА_6 на підставі розпорядження Бородянської районної державної адміністрації Київської області №592 від 21 квітня 2008 року отримав державний акт та став власником земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого сільського господарства на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області з кадастровими номерами: :05:001:0055, що підтверджується копіями державних актів на право власності на земельні ділянки (том 1, а.с. 53).

Передана у власність ОСОБА_6 земельна ділянка накладається на земельну ділянку, яка перебуває у користування ДП "СЛП "Київоблагроліс" в 9 кварталі виділ 21, який розташовані на території Новозаліської сільської ради, що підтверджується копією інформаційного листа ДП "СЛП "Київоблагроліс" №58 від 29 січня 2020 року, фрагментом з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами частини кварталу №9 Бородянського державного агролісництва (том 1, а.с. 65-85).

Листом Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства №04-48/2363 від 10 грудня 2019 року повідомило, що погодження на вилучення та зміну цільового призначення спірних земельних ділянок не надавало (том 1, а.с. 86).

Згідно з перспективним планом організації та ведення лісового господарства Бородянського державного агролісництва Київської області Міністерства аграрної політики України: земельна ділянка з кадастровим номером :05:001:0055, розташована в межах 9 кварталу виділ 21 покрита лісовою рослинністю, має таксаційну характеристику: виділ 21, площа 3,8 га, склад 1 дерево вільхи чорної, 4 дерева берези повислої, 3 дерева сосни звичайної, 1 дерево дуба звичайного, 1 дерево осики, вік 25 років, висота 8 метрів, діаметр 10 см, запас на 1 га 65 метрів кубічних;

Перевіряючи відповідність ухваленого рішення суду першої інстанції в частині наявності у прокурора повноважень на подання даного позову в інтересах держави в особі Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс", колегія суддів враховує наступне.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», в редакції на час звернення до суду (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 121 Конституції України ( в редакції на час звернення прокурора до суду) на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 23 Закону №1697-VII представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до абзацу першого статті 23 Закону №1697-VII, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора України або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (абзац третій частини третьої статті 23 Закону №1697-VII).

Системний аналіз наведених положень закону свідчить про те, що прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права - громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 липня 2021 року у справі №911/2169/20, провадження номер 12-20гс21, дійшла висновку, що заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону №1697-VII, має застосовуватись з урахуванням абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень незалежно від наявності статусу юридичної особи.

Велика Палата Верховного Суду також звернула увагу на положення частини другої статті 19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. У контексті зазначеного відсутність у Законі інших окремо визначених заборон на здійснення представництва прокурором, окрім спеціальної заборони на представництво державних компаній, не слід розуміти як таку, що розширює встановлені в абзаці першому частини третьої статті 23 Закону № 1697-VII межі для здійснення представництва прокурором законних інтересів держави.

У справі №911/2169/20 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону №1697-VII у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства.

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №204/6292/18 та від 17 червня 2020 року у справі №204/7119/18 викладено правовий висновок, згідно з яким саме наявність державно-владних повноважень відокремлює органи державної влади від інших державних установ, які також утворюються державою для здійснення завдань і функцій держави, але, на відміну від органів державної влади не наділяються владними повноваженнями. Органи державної влади є складовою частиною державного апарату - системи органів та осіб, які наділяються певними правами та обов`язками щодо реалізації державної влади. Водночас державні організації (установи, заклади), на відміну від державного органу, не мають державно-владних повноважень, не виступають від імені держави та є частиною механізму, а не апарату держави. Державна організація - це створений державою колектив працівників чи службовців, що характеризується організаційною єдністю, а також наявністю нормативно визначених повноважень в одній зі сфер суспільних відносин. При цьому така організація має власний кошторис.

У постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц Велика Палата Верховного Суду підтвердила свій висновок про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2021 року наголосила на тому, що позовні вимоги прокурора в інтересах державного підприємства у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підлягають залишенню без розгляду, оскільки фактично позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

У даній справі позовні вимоги прокурора спрямовані на захист прав або інтересів не лише держави в особі КОДА, а й державного підприємства, а тому не підлягають розгляду по суті, оскільки прокурор не має повноважень на ведення справи в інтересах ДП "СЛП "Київоблагроліс".

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦПК України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 257 цього Кодексу.

За вказаних обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення Бородянського районного суду Київської області в частині позовних вимог до ОСОБА_6 , заявлених прокурором в інтересах ДП "СЛП "Київоблагроліс" підлягає скасуванню із залишенням без розгляду позову в цій частині.

Щодо позовних вимог до Бородянської районної державної адміністрації Київської області, правонаступником якої є Бучанська районна державна адміністрація Київської області, про визнання недійсним розпорядження в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зміни цільового призначення земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_6 , та витребування вказаної земельної ділянки на користь держави колегія суддів зазначає наступне.

Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України).

Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Згідно зі статтею 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних дачних і садових ділянках.

Відповідно до статей 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення.

Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.

Відповідно до статті 8 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державною в особі Кабінету Міністрів України, ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.

Згідно з частиною першою статті 57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою та шостою статті 149 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: сільськогосподарського використання; ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті; будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті. Обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами 5, 9 цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи права користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною другою статті 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Установлено, що вищезазначена земельна ділянка що надана у власність ОСОБА_6 та права спадкування на яку набула апелянтка ОСОБА_1 з кадастровим номером :05:001:0055, розташована в межах 9 кварталу виділ 21 Бородянського державного агролісництва, які розташовані на території Новозаліської сільської ради та перебуває у користуванні ДП "СЛП Київоблагроліс". Дана земельна ділянка покрита лісовою рослинністю, має таксаційну характеристику: виділ 21, площа 3,8 га, склад 1 дерево вільхи чорної, 4 дерева берези повислої, 3 дерева сосни звичайної, 1 дерево дуба звичайного, 1 дерево осики, вік 25 років, висота 8 метрів, діаметр 10 см, запас на 1 га 65 метрів кубічних.

ДП "СЛП Київоблагроліс" як добросовісний та законний землекористувач у розумінні вимог статей 57, 92, 95 ЗК України, будь-якого погодження щодо вилучення із користування лісгоспу вище вказаної земельної ділянки, що знаходиться в адміністративних межах Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області чи добровільної відмови від неї не надавав, тому передача вказаної земельної ділянки у власність ОСОБА_6 відбулася з порушенням норм матеріального права - ст. 116 ч. 5, 149 ЗК України, а також ст. 57 ЛК України, у зв`язку з чим вимоги позивача у інтересах держави є обґрунтованими.

Згідно зі статтею 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно з чужого незаконного володіння. Однак, якщо майно за плату придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не повинен був знати (добросовісний набувач), то власник вправі витребувати це майно від набувача лише в разі, коли майно загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадено у того чи іншого, або вибуло з їх володіння іншим шляхом поза їх волею.

Установивши, що спірна земельна ділянка вибула з володіння ДП "СЛП Київоблагроліс" поза його волею, колегія суддів вважає, що дані вимоги прокурора в інтересах держави про витребування майна на підставі статті 388 ЦК України відповідають вимогам закону.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів враховує правову позицію, що викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21).

Установлено, що спірна земельна ділянка, яка вибула з користування ДП "СЛП Київоблагроліс" належать до земель лісового фонду та на час прийняття рішення про її відчуження перебувала у державній власності й вибула з володіння власника держави поза його волею.

При цьому колегія суддів враховує, що ДП "СЛП Київоблагроліс" належить лише право користування даною земельною ділянкою, а володільцем та розпорядником вказаної землі є держава в особі Київської обласної державної адміністрації, тому саме на її користь і повинно бути витребувано дану земельну ділянку.

Щодо позовних вимог прокурора про визнання недійсним розпорядження Бородянської районної державної адміністрації №592 від 21 квітня 2008 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради" в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зміни цільового призначення земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_6 з виготовленням державного акту на земельну ділянки для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Новозаліської сільської ради, то колегія суддів враховує наступні норми матеріального права.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1ст.15 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1ст.16 ЦК України). Частина друга цієї статті визначає способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У Рішенні Конституційного суду України №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 року (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

При вирішенні спору суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового захисту стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Тому, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України із урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і в спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі №2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі №590/479/16-ц.

У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Наведений правовий висновок, висловлений у пункті 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі №331/6927/16-ц.

Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом державної влади низки вимог ЛК України та ЗК України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 (провадження № 14208цс18, пункт 86). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97с19, пункт 39), від 11 лютого 2020 року в справі № 922/614/19 (провадження № 12-157гс19)) постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 359/4552/14-ц.

Визнання недійсним державного акту також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 94.).

Тому, колегія суддів з врахуванням вище вказаних норм матеріального права та правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду, доходить висновку про скасування рішення першої інстанції та постанови апеляційного суду від 22 листопада 2022 року в цій справі в частині визнання недійсним розпорядження Бородянської районної державної адміністрації №592 від 21 квітня 2008 року "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради" щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_6 , оскільки визнання недійсним такого розпорядження є неналежним способом захисту, та не призведе до відновлення порушених прав у судовому порядку, тому у задоволення даної позовної вимоги прокурора необхідно відмовити.

Керуючись ст. 116, 149, 152 ЗК України , ст. 57 ЛК України, ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 12 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року в частині позовних вимог Бучанської окружної прокуратури Київської області заявлених в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації та Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" до ОСОБА_6 про визнання недійсним розпорядження та витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов Бучанської окружної прокуратури Київської області заявлений в інтересах держави в особі Державного підприємства "Спеціалізоване лісогосподарське підприємство "Київоблагроліс" до ОСОБА_6 залишити без розгляду.

Позов Бучанської окружної прокуратури Київської області заявлений в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до ОСОБА_6 щодо витребування земельної ділянки задовольнити.

Витребувати на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_6 , правонаступником прав якого є ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1 га, із кадастровим номером :05:001:0055, що розташована на території Новозаліської сільської ради Бородянського району Київської області.

В задоволенні позовних вимог Бучанської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Бородянської районної державної адміністрації Київської області про визнання недійсним розпорядження Бородянської районної державної адміністрації від 21 квітня 2008 року №592 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам України для ведення особистого селянського господарства на території Новозаліської сільської ради» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зміни цільового призначення земельної ділянки та передачі у власність ОСОБА_6 з виготовленням державного акту на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель запасу Новозаліської сільської ради відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 25 серпня 2023 року

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв