Дата документу 23.08.2023 Справа № 336/937/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/937/23 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/1696/23 Дмитрюк О.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Дашковської А.В.

Подліянової Г.С.

За участю секретаря:Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання право власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в ході розгляду справи був уточнений, до Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що 10.01.2006 р. відповідно до договору купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 , зареєстрованого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Ніколаєвською Л.Б. у реєстрі № 1 від 10.01.2006 р., позивач уклав цей договір з власником будинку ОСОБА_3 .

Відповідно до договору ОСОБА_1 купив та зобов`язався прийняти у власність жилий будинок АДРЕСА_1 , розташованій на земельній ділянці площею 2252 кв.м.

На вказаній земельній ділянці розташовано: «А» - жилий будинок, цегла, житловою площею 23,1 кв.м.; «К» - фундамент під житловий будинок; «пг» - погріб з шийкою, «В» - вбиральня; «Г» - фундамент під гараж; «Л» - навіс; № 2 водогін; № 6,7 ворота; № 8, 9 паркани.

Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів: витяг № 2004236 від 10.01.2006 р., номер правочину № 1105963, реєстраційний номер об`єкту у РПВН: 2234867, ОСОБА_1 набув право власності на домоволодіння.

Зазначає, що ще до моменту укладання договору купівлі-продажу будинку, його попередній власник ОСОБА_3 відповідно до рішення двадцятої сесії четвертого скликання Запорізької міської ради № 31/154 від 28.01.2005 р. отримав Державний акт ЗП № 086299 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га у межах згідно з планом розташування земельної ділянки та їй присвоєний кадастровий номер :07:081:0023.

Інша частина земельної ділянки, а саме: 0,1214 га належить Запорізькій міській ради, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Але при укладанні договору купівлі-продажу будинку, який розташований на ділянці, яку приватизував ОСОБА_3 та яка була у його власності на момент укладення договору купівлі-продажу будинку, нотаріусом ОСОБА_4 не було укладено договору купівлі-продажу саме цієї земельної ділянки за кадастровим номером :07:081:0023, який фактично та документально належить ОСОБА_3 .

Сторони при укладанні договору купівлі-продажу будинку вважали, що земельна ділянка, на якій він побудований автоматично переходить у власність ОСОБА_1 . В підтвердження цих намірів ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 усі реєстраційні документи, щодо права власності земельною ділянкою, а саме оригінал державного акту серії ЗП № 086399 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га на ім`я ОСОБА_3 .

Вважав, що ця частка земельної ділянки належить йому на праві власності.

Але, коли він звернувся до департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради про передачу йому у власність земельної ділянки, яка знаходиться в межах її користування, з`ясувалось, відповідно до результатів розгляду питання та відповіді начальника управління з питань земельних відносин ЗМР від 17.11.2022 р., що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, кадастровий номер :07:081:0023 належить на праві власності ОСОБА_3 , що також підтверджено інформацією з витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-022 від 22.11.2022 р. про належність земельної ділянки за кадастровим номером :07:081:0023 ОСОБА_3 .

Таким чином, повторно неможливо надати згоду на розробку проектної документації щодо відводу земельної ділянки та передачу її у власність іншому користувачу тієї самої земельної ділянки.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що він, як власник будинку, на протязі більш ніж 17 років відкрито користується та розпоряджається як будинком, так і земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , сплачує комунальні послуги за електропостачання.

Відповідно до Витягу з Реєстру будівельної діяльності, щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, реєстровий номер документу: ТІ01:6815-07 будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 .

До моменту смерті ОСОБА_3 , він особисто не заявляв будь-яких вимог, щодо повернення спірної земельної ділянки, та після його смерті, його спадкоємці також не заявляли будь-яких вимог про повернення спірної земельної ділянки.

Після укладення договору купівлі-продажу від 10.01.2006 р. вулицю Гродненську було перейменовано на вулицю Волонтерську.

Посилаючись на ст.ст.15, 16, 316-317, 328, 344, 1216-1225 ЦК України, ст.118, 119, 121, 122 ЗК України, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га кадастровий номер :07:081:0023, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , державний акт серії ЗП № 086399 у межах згідно з планом розташування земельної ділянки за кадастровим номером :07:081:0023.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року, з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2023 року про виправлення описки, в задоволені позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі, з невідповідністю висновків суду обставинам справи. Ухвалюючи рішення, суд встановивши що позов пред`явлено до неналежного відповідача та відсутності визначені процесуальними законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, судом не встановлено дійсного відповідача, та не надано обґрунтованого висновку тому, чому Запорізька міська рада не є належним відповідачем, крім посилання на заперечення представника самої Запорізької міської ради. Судом не враховані положення вимог ст.ст.335, 1277 ЦК України. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 10 січня 2006 року ОСОБА_5 , що діяла від імені ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 уклали договір купівлі-продажу жилого будинку АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 2252 кв.м., який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за № 1.

На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 086399 від 04.05.2005 р. ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :07:081:0023 (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався лише на те, що Запорізька міська рада є неналежним відповідачем.

Однак з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до Постанови Верховного Суду від 10.11.2021 року № 759/19779/18 у спорах про право власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець /спадкоємці/, який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 червня 2020 року у справі №689/26/17 зазначила наступне: "Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 та інших, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від них.

Наведений підхід підтверджується також і ретроспективним аналізом норм законодавства щодо переходу прав на земельну ділянку у випадку відчуження права власності на нерухоме майно. Радянське законодавство оперувало терміном "основні фонди". Термін "нерухомість" і класифікація майна на нерухоме та рухоме були відображені в Основах цивільного законодавства Союзу РСР і республік від 31 березня 1991 року (введених в дію з 1 січня 1992 року). Так, відповідно до частини другої статті 4 цих Основ майно поділяється на нерухоме та рухоме; до нерухомого майна належать земельні ділянки і "все, що міцно з ними зв`язано", як-от: будівлі, споруди тощо, а до рухомого належить майно, переміщення якого можливе без неспіврозмірної шкоди його призначенню.

Стаття 30 Земельного кодексу Української РСР (далі - ЗК УРСР) (1991 року) в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду. Стаття 120 ЗК України (у чинній редакції), стаття 377 ЦК України (у чинній редакції) також передбачають припинення права власності чи користування земельною ділянкою та перехід такого права до особи, що набуває право власності на нерухоме майно. Щодо застосування приписів вказаних статей у відповідних редакціях Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювалася про те, що особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (див. постанови від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16 (пункт 8.17), від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц (пункт 61), від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц (пункт 42))".

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2000 року у справі 689/26/17 вказала на те, що враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки ( закріпленому у цивільному та земельному законодавстві ) та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу права на земельну ділянку не передбачено умовами договору чи приписами законодавства .

При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

За таких обставин колегія вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, а його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, який належить позивачу на праві власності з 2006 року.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383 ЦПК України, ст. 377 ЦК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту: позов ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа ОСОБА_2 , про визнання право власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (і.н.н. НОМЕР_1 ), зареєстрованого: АДРЕСА_2 , право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,1000 га., кадастровий номер ;07;081;0023, що розташована за адресою АДРЕСА_3 .

Припинити право власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га. для обслуговування житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , Державний акт серія ЗП № 086399 у межах згідно з планом розташування земельної ділянки за кадастровим номером :07:081:0023.

Дата складання повної постанови 28 серпня 2023 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: А.В. Дашковська

Г.А. Подліянова