Справа № 758/8155/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Анохіна А.М.,

за участі секретарів - Корнієнко К.Д., Йогансен К.Д.,

заявника - ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

представників заінтересованої особи - Бурлаки Р.В., Левківського Б.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця та зобов`язання вчинити дії по виконавчому провадженню, заінтересована особа: старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центральногно міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Бурлака Руслан Володимирович,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2021 року скаржник звернувся до суду зі скаргою в якій просить зобов`язати старшого державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провести перерахунок заборгованості по зведеному виконавчому провадженню ВП НОМЕР_2 та визнати сплачені грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_3 , такими що сплачені на утримання дитини, аліментами та неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Обгрунтовуючи скаргу скаржник вказав, що Подільським районним судом м. Києва було винесено рішення від 23.08.2019, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_3 стягнуто заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 156 493,65 грн та неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 45 574, 58 грн.

На виконання зазначеного рішення Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

По зазначеному виконавчому листу 09.12.2020 відносно ОСОБА_1 , Солом`янським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві відкриті виконавчі провадження ВП НОМЕР_1 та ВП НОМЕР_4.

Зазначає, що на виконанні Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві, перебуває зведене ВП НОМЕР_2 до складу якого входять ВП НОМЕР_3 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості по аліментам за період січень 2013 року - вересень 2017 року в розмірі 156 493,65 грн та ВП НОМЕР_4 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2013 року по вересень 2017 року в розмірі 47 574, 58 грн.

09 грудня 2021 року по згаданому виконавчому провадженню, державним виконавцем Гладишко Н.І. винесено постанову про арешт коштів, що знаходяться на рахунках ОСОБА_5 , а згодом 24.02.2021 накладено арешт на все майно боржника.

Вказує, що 23.09.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 укладений договір про сплату аліментів на дитину, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Згідно п. 2 вищезазначеного договору, ОСОБА_1 зобов`язаний сплачувати на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття щомісячно аліменти у розмірі еквівалентному 150 доларів США у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати аліментів.

Відповідно до п. 5 вказаного договору аліменти сплачуються ОСОБА_1 щомісячно, шляхом перерахування на картковий рахунок відкритий на ім`я матері ОСОБА_4 .

Боржник ОСОБА_1 на протязі періоду з 2009 року по 2012 рік сумлінно виконував свої зобов`язання за даним договором.

У 2018 році боржником ОСОБА_1 прийнято рішення про відкриття в AT Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я доньки ОСОБА_3 , банківського карткового рахунку.

Починаючи з 09.07.2018 боржником, щомісячно, сумлінно, перераховуються грошові кошти безпосередньо своїй доньці, на її власний банківський картковий рахунок.

Разом з тим, старшим державним виконавцем Гладишко Н.І. заява адвоката боржника про врахування зазначених виплат при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам та неустойки (пені) (ВП НОМЕР_3 та ВП № НОМЕР_5) не підлягала задоволенню, оскільки стягувачем у зведеному ВП НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Просить задовольнити вимоги скарги.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.06.2021 відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду у судовому засіданні.

30 серпня 2021 року до суду представником стягувача подані заперечення на скаргу в яких просить відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 08.12.2021 було витребувано у Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві матеріали зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_7.

Ухвалою суду від 19.01.2022 повторно було витребувано у Солом`янського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві матеріали зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_7.

10 березня 2023 року до суду представником заявника подано заяву про зміну предмета скарги в якій просить:

-вважати грошові кошти в розмірі 161 777, 65 грн сплачені ОСОБА_1 в період з 01.03.2019 по 31.01.2021 на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 аліментами, сплаченими в рахунок погашення заборгованості по виконанню рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2009 у справі № 758/8155/17 на виконання якого відкрито зведене виконавче провадження ВП № НОМЕР_7,

-зобов`язати державного виконавця Солом?янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ), у чиєму провадженні перебуває виконавче провадження врахувати грошові кошти в розмірі 161 777, 65 грн сплачені ОСОБА_1 в період з 01.03.2019 по 31.01.2021 на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 аліментами та провести перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_7,

-вважати, що боржник ОСОБА_1 добровільно виконав рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2009 у справі № 758/8155/17 згідно з виконавчим документом на суму 156 956, 65 грн до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_6 та ВП НОМЕР_5, які об`єднанні у зведене виконавче провадження ВП № НОМЕР_7.

У судовому засіданні представник скаржника підтримала доводи скарги, зазначила, що державний виконавець неправомірно не взяв до уваги квитанції про перерахування коштів на рахунок стягувача як докази сплати аліментів на утримання доньки, отже такі кошти йшли виключно на сплату аліментів. Просила задовольнити скаргу.

Представник стягувача у судовому засіданні заперечував проти поданої скарги та у задоволенні просив відмовити.

Державний виконавець заперечував проти задоволення скарги.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши наявні письмові докази в межах доводів скарги, дійшов до наступного висновку.

Здійснення судового контролю за виконанням судових рішень врегульовано розділом VІІ ЦПК України і спрямовано на захист учасників виконавчого провадження від порушень їх прав та свобод під час виконання судових рішень за принципом їх обов`язковості.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Під час розгляду скарги встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в шлюбі від якого мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 вересня 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали нотаріально посвідчений договір про сплату аліментів на дитину, відповідно до п. 2 якого скаржник зобов`язувався сплачувати на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття щомісячно аліменти у розмірі еквівалентному 150 дол. США у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати аліментів.

Відповідно до п. 5 вказаного договору, аліменти сплачуються ОСОБА_1 щомісячно не пізніше п`ятого числа поточного місяця шляхом перерахування щомісячної суми аліментів на картковий рахунок відкритий на ім`я матері ОСОБА_4 .

У зв`язку з припиненням ОСОБА_1 зобов`язань за договором про сплату аліментів на дитину, ОСОБА_4 звернулася з позовом до Подільського районного суду м. Києва.

Постановою Київського апеляційного суду від 23.09.2020 було залишено без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2019.

На виконання рішення суду були видані виконавчі листи № 758/8155/17.

09 грудня 2020 року Солом?янським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_6 щодо виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості по аліментам за період січень 2013 року - вересень 2017 року в розмірі 156 493,65 грн.

09 грудня 2020 року Солом?янським районним відділом державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) відкрито виконавче провадження ВП № НОМЕР_5 щодо виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2013 року - вересень 2017 року в розмірі 47 574,58 грн.

20 квітня 2021 року постановою державного виконавця виконавчі провадження НОМЕР_3 та НОМЕР_4 об?єднано у зведене виконавче провадження ВП № НОМЕР_7.

Згідно з ч. 1, 3, 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Згідно п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику та здійснювати контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника, шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами.

Скаржником в обгрунтування скарги зазначено, що у 2018 році ним прийнято рішення про відкриття в AT Комерційний банк «Приватбанк» на ім`я своєї доньки ОСОБА_3 , банківського карткового рахунку.

Починаючи з 09.07.2018 боржником, щомісячно, сумлінно, перераховуються грошові кошти безпосередньо своїй доньці, на її власний банківський картковий рахунок.

На думку заявника, в рамках виконавчого провадження з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 та пеня по аліментам.

В подальшому, адвокатом боржника було подано заяву про врахування виплат при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам та неустойки (пені) (ВП НОМЕР_3 та ВП № НОМЕР_5).

Листом Солом?янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) було відмовлено у задоволенні заяви, оскільки за виконавчими провадження стягувачем є ОСОБА_4 , а боржником є ОСОБА_1 , однак ОСОБА_3 не є стороною провадження.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року за № 512/5, відповідно до якої виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Заявник вважає, що сплачував аліменти на утримання доньки Іватини ОСОБА_7 шляхом перерахування коштів на її рахунок, зазначаючи призначення платежу «аліменти», що підтверджуються наданими банківськими виписками, оскільки рахунок вказаний в договорі про сплату аліментів не діяв, реквізитів нового рахунку стягувач не надала, а відтак не включення виконавцем цієї суми коштів, для погашення заборгованості є протиправним.

Вважає, що період з 01.03.2019 по 31.01.2021 сплатив на рахунок доньки Іватини ОСОБА_7 252 599 грн, з яких сума аліментів у розмірі 150 дол США в перерахунок на гривню на день платежу становить 90 811, 35 грн, отже переплата становить 161 777, 65 грн.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття.

Частиною першою статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

Стаття 179 Сімейного кодексу України закріплює, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Як уже зазначалося, ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» на ім`я неповнолітньої доньки, для зарахування аліментів, сплачених на її утримання. Тобто, картковий рахунок відкрито одним із батьків дитини.

З урахуванням наведеного, судом встановлено, що у неповнолітньої ОСОБА_3 є власний банківський рахунок, куди ОСОБА_1 здійснював перерахування аліментів, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 існують інші цивільно-правові відносини, пов`язані з виконанням рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2009 та постановами Солом?янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) відкрито виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості по аліментам за період січень 2013 року - вересень 2017 року в розмірі 156 493,65 грн та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2013 року - вересень 2017 року в розмірі 47 574,58 грн.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення скарги в цій частині, оскільки виконання рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2009 не є аліментними зобов`язаннями.

Отже, вимога скарги в частині вважати грошові кошти в розмірі 161 777, 65 грн сплачені ОСОБА_1 в період з 01.03.2019 по 31.01.2021 на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 аліментами, сплаченими в рахунок погашення заборгованості по виконанню рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2009 не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою в задоволенні даної вимоги, також не підлягає задоволенню вимога скарги щодо зобов`язати державного виконавця Солом?янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м.Київ) врахувати грошові кошти в розмірі 161 777, 65 грн сплачені ОСОБА_1 в період з 01.03.2019 по 31.01.2021 на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 аліментами та провести перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_7.

Що стосується вимоги вважати, що боржник ОСОБА_1 добровільно виконав рішення Подільського районного суду м. Києва від 23.08.2009 у справі № 758/8155/17 згідно з виконавчим документом на суму 156 956, 65 грн до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_6 та ВП НОМЕР_5, які об`єднанні у зведене виконавче провадження ВП № НОМЕР_7, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Ради 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема у справі «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Більше того, згідно із рішеннями Європейського суду з прав людини по справах: «Класс та інші проти Німеччини» від 06.09.1978 року, «Фадєєва проти Росії» (Заява № 55723/00), Страсбург, від 09.06.2005 року, «Кумпене і Мазере проти Румунії» (Заява N 33348/96), Страсбург, від 17.12.2004 року - завдання суду при здійсненні його контрольної функції полягає не в тому, щоб підміняти органи влади держави, тобто, суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Таким чином, здійснення органом державної влади дискреційних повноважень може, в деяких випадках, передбачати вибір між здійсненням та нездійсненням певних дій.

Суд, розглядаючи справу щодо правомірності дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Аналогічне роз`яснення надане судам в п. 18 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2012 року, яке зводиться до того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скарги в цій частині, оскільки виконавче провадження ще не закінчено.

Відповідно до статті 451 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Уразі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-82, 131, 259-261, 268, 352-355, 447-451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність старшого державного виконавця та зобов`язання вчинити дії по виконавчому провадженню, заінтересована особа: старший державний виконавець Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центральногно міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Бурлака Руслан Володимирович - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М.Анохін