ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 серпня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/2868/23

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/896/23

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про стягнення моральної шкоди.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просив: визнати, що протиправні дії ГУ ПФУ в Чернігівській області, встановлені у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі № 620/7380/22, щодо відмови у виплаті заборгованості з пенсії призвели до заподіяння моральної шкоди, та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 70 000 грн за рахунок Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів ДКСУ з єдиного казначейського рахунку України.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». У зв`язку з не проведенням відповідачем перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки від 22 липня 2021 року про розмір грошового забезпечення, складеної станом на 05 березня 2019 року, він звертався з адміністративним позовом з приводу неправомірності дій управління щодо неправильного обчислення розміру пенсії, який рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року було задоволено. На виконання ухваленого рішення суду ГУ ПФУ в Чернігівській області позивачу проведено перерахунок пенсії, і сума доплати за період з квітня 2019 року по лютий 2023 року склала 232 221,92 грн, однак зазначена сума виплачена не була. На даний час судове рішення ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконане.

Указував, що протиправні дії ГУ ПФУ в Чернігівській області, які полягають в неправильному обчисленні розміру пенсії і виплатою її в заниженому розмірі, та невиконання ухваленого на його користь судового рішення призвели до глибоких душевних страждань через порушення його соціальних прав, неможливість реалізувати конституційне право на належний розмір пенсійного забезпечення. Такі моральні страждання оцінив у 70 000 грн. Позивач наголошував, що наразі призваний по мобілізації до лав ЗСУ з 04 березня 2023 року та проходить військову службу. На його утриманні знаходяться двоє дітей та мати, яка хворіє на тяжку онкологічну хворобу, у зв`язку з чим потребує дороговартісного лікування.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування дійсних обставин справи, просить скасувати рішення суду в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставності висновку суду першої інстанції про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди діями ГУ ПФУ в Чернігівській області. В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначає, що визнання у судовому порядку бездіяльності державного органу протиправною ще не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди та відсутність обов`язку її доведення. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року стосується лише зобов`язання нарахувати та виплатити недоотримані позивачем кошти і не встановлює наявність чи відсутність факту заподіяння останньому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідач зазначає, що ОСОБА_1 не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданням йому моральної шкоди, а матеріали справи не містять достатніх доказів на підтвердження факту її заподіяння, причинний зв`язок між неналежним, на думку заявника, контролем за виконанням судового рішення та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує. Позивач, стверджуючи про спричинення ГУ ПФУ в Чернігівській області душевних страждань та посилаючись на нормативні акти, наводить загальні ознаки моральної шкоди та не надає жодних доказів того, які саме моральні страждання він поніс, чим вони підтверджуються, які втрати нормальних життєвих зв`язків ОСОБА_1 поніс, що зумовило прикладати додаткові зусилля для їх відновлення.

Посилається на те, що згідно зі ст. 8 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» виплата пенсій, додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них звільненим зі служби військовослужбовцям забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України, виплата здійснюється при надходженні коштів із державного бюджету України на ці витрати. Виділення коштів із державного бюджету на фінансування даної бюджетної програми не залежить від територіального органу Пенсійного фонду. Отже, проведення такої виплати не може бути здійснено за рахунок власних коштів ПФУ, зокрема ГУ ПФУ в Чернігівській області, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Наголошує на тому, що головним розпорядником коштів державного бюджету, що виділяються на забезпечення виплат по зазначеній бюджетній програмі, є Мінсоцполітики, а ПФУ - лише відповідальний виконавець і розпорядник коштів нижчого рівня. Наразі бюджет ПФУ на 2023 рік не затверджено. З огляду на те, що ГУ ПФУ в Чернігівській області включено нараховані суми пенсії до реєстру судових рішень та поставлено у відповідну чергу на безпосередню виплату пенсії, є підстави для висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

У наданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 , вважаючи судове рішення обґрунтованим і таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду - залишити в силі. В обґрунтування доводів відзиву позивач посилається на те, що завдана йому моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичного способу життя, оскільки позивачу довелося неодноразово письмово звертатися до відповідача з метою реалізації права на підвищення розміру пенсії, а згодом з приводу виконання рішення суду для отримання відповідної доплати.

Указує, що порушення звичного способу життя підтверджується наявними у справі доказами, зокрема, рішенням суду, постановою про відкриття виконавчого провадження, з яких чітко вбачається, що позивачем вчинялися дії, спрямовані для відстоювання дійсного права на належний розмір пенсійного забезпечення, що в будь-якому випадку пов`язано з необхідністю докладання додаткових зусиль та здійснення дій, що виходять за межі звичного порядку життя будь-якого громадянина, права якого не порушуються органами державної влади.

Вважає, що визначений судом розмір грошового відшкодування моральної шкоди не суперечить засадам розумності та справедливості, оскільки є меншим за гарантований державою розмір мінімальної заробітної плати, що унеможливлює безпідставне збагачення позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції констатував доведеність факту завдання ГУ ПФУ в Чернігівській області позивачу моральної шкоди, яка полягає у порушенні звичного способу життя та необхідності докладати додаткових зусиль для його організації. Протиправність бездіяльності відповідача встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі № 620/7380/22, яке набрало законної сили, а посилання відповідача на недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди суперечить наявним у справі обставинам.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди районний суд врахував характер страждань, які зазнав позивач, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках, і, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, дійшов висновку, що компенсація в сумі 5 000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Суд, пославшись на положення ст. 170 ЦК України та правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 759/7630/20, зазначив про необхідність стягнення моральної шкоди саме з Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Наведена обставина відповідачем не заперечується.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки від 22 липня 2021 року про розмір грошового забезпечення, складеної станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки від 22 липня 2021 року про розмір грошового забезпечення, складеної станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум (а.с. 14-17). Рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалося.

На виконання наведеного рішення суду 03 лютого 2023 року видано виконавчий лист, який скеровано для примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Постановою головного державного виконавця відділу від 15 лютого 2023 року відкрито виконавче провадження № 71046132 з виконання виконавчого листа № 620/7380/22, виданого на підставі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 рок (а.с. 18). Наведена обставина підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с. 19-21).

Відповідно до розрахунку на доплату пенсії ОСОБА_1 загальна сума доплати за період з квітня 2019 року по лютий 2023 року становить 232 221,91 грн (а.с. 22).

На час вирішення спору як районним судом, так і судом апеляційної інстанції виплату ОСОБА_1 суми перерахованої пенсії не проведено. Наведену обставину відповідачем не спростовано.

ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення від 17 квітня 2015 року (а.с. 13).

Згідно з наказом начальника інформаційного агентства від 04 березня 2022 року № 42 полковника запасу ОСОБА_1 , призваного на військову службу по призову по мобілізації у воєнний час на посаду спеціального кореспондента відділення спеціальних кореспондентів інформаційної редакції інформаційного агентства, з 04 березня 2022 року зараховано до списків особового складу Інформаційного агентства та на всі види забезпечення і визнано таким, що 04 березня 2022 року прийняв справи та посаду і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 26).

Звернувшись з позовом про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 зазначав, що моральні страждання заподіяні йому протиправними діями державного органу - ГУ ПФУ в Чернігівській області, а також невиконанням ухваленого на його користь судового рішення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 постанови Пленуму ВСУ).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Проаналізувавши у повній мірі вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Статтями 12, 13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено умови призначення пенсій за вислугу років та їх розміри.

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо обчислення розміру пенсії у заниженому розмірі та невиплати перерахованої пенсії протиправними, ОСОБА_1 звертався до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Протиправність дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо зменшення розміру пенсії позивачу, бездіяльності управління щодо не проведення перерахунку основного розміру пенсії позивача та дій управління щодо проведення виплати пенсії ОСОБА_1 після її перерахунку з 01 квітня 2019 року з обмеженням максимального розміру встановлено судовим рішенням, зокрема, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 02 січня 2023 року у справі № 620/7380/22, яке набрало законної сили.

З наведеного вбачається, що у 2022 році ОСОБА_1 , оскаржуючи у судовому порядку дії та бездіяльність уповноважених посадових осіб ГУ ПФУ в Чернігівській області, фактично доводив наявність у нього права на перерахунок розміру пенсії, яка призначена відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Саме через протиправність дій ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо неправильного обчислення розміру пенсії та виплати її у заниженому розмірі позивач був змушений відстоювати свої права та інтереси в судовому порядку, що призвело до порушення звичного способу його життя, руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Порушення відповідачем пенсійного законодавства стало наслідком необхідності звернення до суду за захистом свого права, а також до органів державної виконавчої служби через відмову відповідача добровільно виконати рішення суду в повному обсязі. Указані обставини є доводами позову про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади.

Верховний Суд у своїх постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди протиправними діями ГУ ПФУ в Чернігівській області, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, знайшли своє підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди за рахунок держави.

Відхиляються також доводи відповідача про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, оскільки завдання моральної шкоди позивач обґрунтовував не лише тим, що судове рішення не виконується, а й тим, що з вини відповідача йому неправильно обчислювався розмір пенсії і вона виплачувалась в заниженому розмірі, що підтверджено судовим рішенням.

Обґрунтовуючи розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн, яку належить стягнути на користь позивача, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, а також врахував характер страждань, які зазнав позивач, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку колегії суддів, з урахуванням того, що безпосередньо у судовому процесі позивач участі не брав, оскільки справа слухалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, характеру та обсягу душевних страждань позивача, який є особою, звільненою з військової служби за вислугою років, проте наразі проходить військову службу по призову по мобілізації, що безумовно змінило його нормальний життєвий ритм, розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості, й підстав для його зменшення чи збільшення не вбачається, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи скаржника щодо невмотивованості судового рішення при визначенні розміру відшкодування.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 11 квітня 2023 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко