Провадження № 2/761/3363/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2023 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2021 р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , тобто були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Позивачка зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем після ОСОБА_2 , а тому звернулась до нотаріуса з відповідною заявою, на яку останнім надано письмове роз`яснення про необхідність звернення до суду для встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Посилаючись на те, що вона тривалий час проживала зі спадкодавцем однією сім`єю, при цьому у спадкодавця крім неї жодних спадкоємців немає, позивачка вважає, що за таких обставин необхідно встановити факт її постійного проживання зі спадкодавцем та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою від 01.09.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 26.05.2022 р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 10.03.2023 р. задоволено клопотання позивача та здійснено виклик в судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 для допиту, а також позивача для допиту як свідка про відомі їм обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ухвалою від 10.03.2023 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав відзив на позов, зі змісту якого вбачається, що останній проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити у їх задоволенні.

З врахуванням думки присутніх в судовому засіданні учасників справи, суд вирішив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, врахувавши показання свідків, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зазначає, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , тобто були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, а тому згідно положень ЦК України має право на спадкування за законом після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки у нього жодних спадкоємців крім неї немає.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Приписами ст.ст. 1220, 1221 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати зміст частини 2 статті 3 СК України, відповідно до якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя (ч.ч.1, 2 ст. 21 СК України).

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо.

Відповідно до усталеної судової практики обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Зазначене, зокрема узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22.08.2018 р. у справі № 644/6274/16-ц та Верховним Судом у постановах від 09.01.2020 р. у справі № 186/421/17, від 09.06.2021 р. у справі № 346/5702/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою не додано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, при цьому допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 такі обставини не підтвердила.

Суд вважає, що показання допитаної в судовому засіданні у якості свідка позивачки не можуть самі по собі підтвердити факти, які остання просить встановити, без наявності інших доказів які б підтверджували ці обставини.

Крім того, у матеріалах справи навіть відсутні належні докази на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , а отже відповідно й обставин відкриття спадщини та взагалі виникнення права на спадкування.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За умовами ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що обставини, на які посилається позивачка, як на підставу для задоволення позову, а саме щодо проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , його смерті та виникнення права на спадкування, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов є недоведеним, а тому відмовляє в його задоволенні.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Київської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: