Постанова

Іменем України

22 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 686/16237/20

провадження № 61-3917св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року у складі судді Сосни О. М. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2023 року у складі колегії суддів: Янчук Т. О., Грох Л. М., Ярмолюка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради, Служба у справах дітей Хмельницької міської ради, про визначення місця проживання дитини.

Позов обґрунтований тим, що з вересня 2013 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, від спільного проживання сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У червні 2019 року після чергового конфлікту сторони припинили спільно проживати на орендованій ними квартирі.

ОСОБА_2 без її згоди забрав сина, з яким на час пред`явлення позову проживає у його батьків у с. Міцівці Дунаєвецького району Хмельницької області.

Вона остаточно втратила можливість бачитись та спілкуватись з сином, якого любить, до якого прив`язана, має можливість забезпечити його всім необхідним, працює, має нормований робочий день, своєчасно отримує заробітну плату.

Водночас відповідач не має постійної роботи та заробітку, власного житла, його поведінка до членів його сім`ї неврівноважена, характеризується грубістю, схильністю до фізичних образ.

Просила суд визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею.

Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року, яке залишено без змін Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2023 року, у позові відмовлено.

Відмовивши у позові, суди виходили з інтересів дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, побажань дитини, думка якої була вислухана під час судового розгляду в суді першої інстанції, врахували психологічний стан дитини та особливості її фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання.

Суди також взяли до уваги висновок психолога від 22 грудня 2021 року № 106/01-06, фактичне проживання дитини з батьком і перебування на його утриманні протягом чотирьох років.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2023 року, просила їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 185/6994/15-ц, провадження № 61-5606св19, від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19, провадження № 61-14623св21, від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19, провадження № 61-15273св21.

Суд першої інстанції порушив порядок допиту сина в судовому засіданні, оскільки провів його за участю представника органу опіки і піклування, психолога та обох батьків, водночас батько є зацікавленою особою і його присутність могла сформувати неспокійну обстановку для дитини, чинити візуальний тиск на сина.

Аргументи інших учасників справи

Відзив ОСОБА_2 , поданий адвокатом Наталюком Н. М., на касаційну скаргу мотивований тим, що суд допитав сина у присутності психолога та представника органу опіки і піклування, заперечень щодо присутності обох батьків позивачка не висловлювала.

Суди правомірно врахували висновки органу опіки і піклуванні, психолога, думку самої дитини. Доказів того, що встановлення місця проживання ОСОБА_3 з батьком не відповідає найкращим інтересам дитини позивачка не надала.

ОСОБА_2 не чинить будь-яких перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні, побаченнях та вихованні сина.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2013 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання мають двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження від 20 вересня 2019 року, серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 .

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 04 квітня 2018 року та постановою Хмельницького апеляційного суду від 31 травня 2018 року у справі № 674/1635/17 відібрано у ОСОБА_2 сина та передано його ОСОБА_1 .

Через деякий час після цього сторони помирилися та знову спільно проживати разом зі своїми малолітніми дітьми в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

У червні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повторно припинили спільне проживання, після чого ОСОБА_1 разом з малолітньою дочкою переїхали проживати за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 забрав сина і в подальшому переїхав з ним проживати за місцем реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з довідкою про доходи від 17 червня 2020 року №199, виданою Департаментом освіти та науки Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 займає посаду асистента вихователя, отримує заробітну плату.

Відповідно до довідки № Ш-03-23197 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 6 осіб, зокрема ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою про доходи від 14 квітня 2022 року № 33, виданою Хмельницьким закладом дошкільної освіти «Горобинка» Хмельницької міської ради, ОСОБА_1 працює асистентом вихователя, отримує заробітну плату.

Відповідно до довідки № Ш-03-11823 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано 5 осіб, зокрема ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_2 є працездатною, самозайнятою особою. Офіційно не працевлаштований. Здійснює догляд за батьком ОСОБА_5 - особою з першою групою інвалідності та у зв`язку з цим отримує компенсацію.

Згідно з актом обстеження умов проживання ОСОБА_3 від 03 жовтня 2022 року за адресою: АДРЕСА_3 , у дитини є окрема кімната для сну та відпочинку, вона забезпечена сезонним одягом та взуттям, дитячими іграшками. У будинку проживає ОСОБА_2 , бабуся і дідусь. Дитина забезпечена усім необхідним, створені належні умови для її виховання та розвитку.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов сім`ї, складеного депутатом Новодунаєвецької селищної ради Бахтин І. В. за участю сусідів, ОСОБА_3 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_3 , повністю знаходиться на його утриманні більше двох років.

Згідно з листом Хмельницького дошкільного навчального закладу № 28 «Пролісок» від 27 квітня 2021 року № 01-31/57 ОСОБА_3 відвідував цей дошкільний навчальний заклад з 18 жовтня 2019 року до 31 травня 2020 року; приводив та забирав малолітнього ОСОБА_3 батько ОСОБА_2 ; участь у вихованні дитини у період навчання ОСОБА_1 не брала; оплату рахунків здійснював батько.

Відповідно до додатку до листа Хмельницької загальноосвітньої школи І ступеня № 4 від 29 квітня 2021 року № 01-44/4 з 01 вересня 2020 року ОСОБА_3 навчається в 1-В класі, за період навчання на уроки дитину приводив лише батько, цікавився успіхами сина, його шкільним життям, є активним учасником в житті дитини. З групи подовженого дня також сина забирає тільки батько, він здійснював оплату за додаткові освітні послуги та харчування сина.

Допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції як свідок вчителька ОСОБА_6 пояснила, що працює у Хмельницькій загальноосвітній школі І ступенів № 4 і протягом трьох років є вчителькою ОСОБА_3 . За час навчання дитини ОСОБА_1 не бачила жодного разу, збори не відвідує, у батьківському чаті її немає, водночас ОСОБА_2 постійно приходить до школи, цікавиться дитиною, займається сином та забезпечує його всім необхідним, дитина охайна та відповідальна, постійно відвідує навчання, не хворіє, добре розвинута, має гарну пам`ять, активна, однак бійок не вчиняє. Про стосунки учня з мамою нічого невідомо, оскільки школа не втручається в сімейні справи, будь-які конфлікти та надзвичайні ситуації не помічені, вчитель не зобов`язаний перевіряти умови проживання дитини.

Згідно з висновком психолога від 22 грудня 2021 року № 106/01-06 проживання ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 позитивно впливає на його становлення та розвиток, у зв`язку з чим, враховуючи фактичне проживання дитини з батьком та перебування на його утриманні протягом чотирьох років, є підстави для визначення місця проживання дитини з батьком, враховуючи бажання дитини. Визначення місця проживання ОСОБА_3 з матір`ю може призвести до протестних реакцій з його боку, наслідки яких важко передбачити. Також рекомендовано визначити чіткий порядок зустрічей та участі у вихованні як з боку ОСОБА_1 стосовно сина, так і з сторони ОСОБА_2 стосовно дочки, а також обом батькам знайти порозуміння один з одним.

Відповідно до наданого Службою у справах дітей Новодунаєвецької селищної ради на виконання ухвали Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 27 вересня 2022 року висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання його разом із батьком ОСОБА_2 .

У судовому засіданні, в присутності психолога ОСОБА_7 , малолітній ОСОБА_3 висловив свою думку з приводу того, з ким із батьків він бажає проживати. Зокрема він зазначив, що йому 8 років, ходить до школи, на цей час проживає в с .Міцівці разом з бабусею, дідусем, татом та дядьком, раніше жив у м. Хмельницькому, однак в селі подобається більше, має там друзів, окрему кімнату у будинку, багато іграшок, батько купує йому все, що просить. З початком навчання поїде у м. Хмельницький, йому подобається навчатись, він займався карате та малюванням. Має молодшу сестру ОСОБА_8 , яка проживає з мамою, інколи з нею зустрічається, дружить, любить її, телефонує їй на мамин телефон. Декілька разів тато возив його до сестри, усі разом ходили в парк, однак мама сиділа збоку, все купував тато. Мама до нього не приходить, коли приїжджає до неї, вона виходить до іншої кімнати з телефоном, з ним не грається. Хоче проживати з батьком, з мамою спілкуватись не бажає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 9 Конвенції на держави-учасниці покладається обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно зі статтею 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини четверта-шоста статті 19 СК України).

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до абзацу другого частини першої статті 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Верховний Суд зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що сторони не перебували у шлюбі, але за час спільного проживання мають двох дітей: сина і дочку, яким на час розгляду справи в суді першої інстанції виповнилось відповідно 6 і 4 роки.

Суди встановили, що син фактично проживає з відповідачем, позивачка проживає окремо з дочкою. Умови проживання та навчання сина під час фактичного проживання з батьком є належними та комфортними для його віку.

У матеріалах справи також є висновок органу опіки і піклування та висновок психолога, згідно з якими рекомендовано встановити місце проживання дитини з батьком, що враховано судами попередніх інстанцій.

Згідно з матеріалами справи у судовому засіданні в суді першої інстанції син сторін у категоричній формі висловив бажання проживати з батьком.

Посилання заявниці у касаційній скарзі на те, що суд першої інстанції порушив порядок опитування ОСОБА_3 у судовому засіданні є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно з матеріалами справи, що не заперечується заявницею в касаційній скарзі, суд першої інстанції опитав малолітнього ОСОБА_3 у присутності батьків, психолога та представника органу опіки і піклування.

Присутність психолога та представника органу опіки і піклування є достатньою для встановлення об`єктивної думки дитини, якщо дитина досягла такого віку й рівня розвитку, коли вона може чітко сформулювати власну думку.

У матеріалах справи немає доказів того, що позивачка заперечувала проти присутності батьків під час опитування судом їхнього малолітнього сина чи що відповідач здійснював будь-який вплив на дитину під час опитування, враховуючи також і те, що позивачка також була присутня під час опитування.

З огляду на вказане, Верховний Суд погоджується з висновками судів, які, врахувавши інтереси малолітнього ОСОБА_3 , його думку, психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також дотримуючись балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові з огляду на забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

У касаційній скарзі заявниця посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, зазначених у доводах касаційної скарги, на підставі яких відкрито касаційне провадження.

Для визначення подібності правовідносин Верховний Суд враховує правовий висновок, викладений в мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20, від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження № 14-197цс21, згідно з якими на предмет подібності необхідно оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Установивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, тоді подібність необхідно також визначати за суб`єктним та об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 754/16535/19, провадження № 61-14623св21, викладено правовий висновок, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

У постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року у справі № 663/724/19, провадження № 61-15273св21, суд касаційної інстанції виходив з того, що суди повинні надавати першочергове значення саме найкращим інтересам дитини, що не впливатиме на її взаємовідносини з іншим з батьків, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

У постанові Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 185/6994/15-ц, провадження № 61-5606св19, викладено правовий висновок, що під час вирішення спорів про визначення місця проживання дитини доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Вказані правові висновки не суперечать висновкам судів попередніх інстанцій у справі, що переглядається.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 08 листопада 2022 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 02 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

І. Ю. Гулейков

В. В. Яремко