ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Соловей Г.В.,

з участю секретаря Гапонюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні, посилаючись на те, що у період з 08 травня по 26 липня 2022 року перебував у трудових відносинах з відповідачем. За вказаний період роботи в межах зайнятої посади виконував свої посадові обов`язки сумлінно та якісно. Згідно Наказу № 231/о від 25.06.2022 його було звільнено із займаної посади пожежника-охоронця за власним бажанням з 26.07.2022 року. Однак виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку та нарахована заробітна плата за період з лютого 2022 по липень 2022 на момент звільнення виплачена не була. На усні звернення до відповідача щодо уточнення розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати на момент звільнення та дати такої виплати, відповіді не отримав. 27.03.2023 позивач звернувся до відповідача з письмовим повідомленням але відповіді не отримав. Просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 01.06.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання.

30.06.2023 року від відповідача надійшов Відзив на позовну заяву де зазначено, що відповідач не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають до задоволення. Листом № 8-1060 від 23.06.2023 відповідач повідомив суд та позивача про те, що на даний час на підприємстві проводиться державний фінансовий аудит фінансово-господарської діяльності Державною аудиторською службою України за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 року, в тому числі і щодо правильності нарахування заробітної плати працівникам підприємства за вказаний період.

Щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні відповідач зазначив, що згідно ст. 117 КЗпПУ на яку посилається позивач, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строк, зазначений в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак при звільненні позивача не було факту вини відповідача, оскільки мали місце обставини які не залежали від волі відповідача та які унеможливлювали проведення розрахунку із позивачем.

Так, у зв`язку з запровадженням заходів направлених на попередження виникнення та запобігання поширення гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короно вірусом SARS-CoV-2 та з урахуванням епідемологічної ситуації в Державі Наказом підприємства неодноразово був запроваджений простій на Державного підприємства «Завод 410 ЦА». Оскільки у більшості працівників була відсутня можливість виконувати свої обов`язки у дистанційному режимі (інформація з якою працюють на підприємстві є таємна) наказом підприємства призупинено дію трудових договорів з 24.03.2022 рокуз переважною більшістю працівників підприємства до відновлення можливості виконувати роботу але не пізніше дня припинення воєнного стану. Дані обставини призвели до неможливості ведення повноцінної господарської діяльності на підприємстві іяк наслідок відсутність грошових коштів. Просять відмовити у задоволені позову.

13.07.2023 від позивача надійшла відповідь на Відзив в якому зазначено, що відповідачем було зазначено про проведення Аудиту на підприємстві з 01.01.2020 по 31.12.2022, що стало перешкодою для виплати коштів позивачу але позивач звільнений 26.07.2022 року тобто за довго до початку аудиторської перевірки. Також, він як працівник підприємства не був належним чином повідомлений про простій.

17 липня 2023 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог в якій він просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в розмірі 22749,50 грн та середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення в сумі станом на 10.07.2023 в розмірі 107856,00 грн.

14.08.2023 через електронний суд надійшло заперечення від відповідача де зазначено, що на адресу підприємства надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог. Відповідач не погоджується з доводами позивача, а саме позивач збільшує розмір позовних вимог та просить стягнути середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні у сумі 107856,00 грн. Із розрахунку вбачається, що сума вирахувана за дванадцять місяців.

21.08.2023 від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 22749,50 грн щодо вимоги про стягнення середнього заробітку ним не ставиться.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив їх задовольнити в подальшому подав письмову заяву про слухання справи у його відсутність.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У надісланому до суду Відзиві на позовну заяву, просили врахувати його при розгляді справи та відмовити у задоволені позову.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 Наказом № 92/о від 03.05.2018 року прийнято до служби авіаційної безпеки охоронриком - пожежним.

26.07.2022 року згідно з Наказом № 231/о від 25.06.2022 року ОСОБА_1 , звільнений за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтями 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Звертаючись до суду з даним позовом та в подальшому з заявою про збільшення позовних вимог, позивач зазначив, що заборгованість по заробітній платі склала 22749,50 грн.

Згідно Довідки щодо заборгованості по заробітній платі № 1.4-603 від 25.04.2023 ДП «Завод 410 ЦА» підтверджено про заборгованість по заробітній платі на день звільнення ОСОБА_1 (таб.№2660) нараховано але не виплачено заробітну плату у сумі 28260,24 грн, у тому числі утримання із заробітної плати у сумі 5510,74 грн. всього сума заборгованості складає 22749,50 грн.

Таким чином, позивачем збільшено позовні вимоги на суму яку зазначено в Довідці підприємства, що дає вважати суду про відсутність спору про розмір заборгованості, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по заробітній платі у сумі 22749,50 грн підлягають задоволенню.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

На підставі пункту 2 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

З частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України вбачається, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, тому суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору у розмірі 1073,60 грн.

Керуючись ст. 4,12,13,76-82,141,258,259,263,265,268 ЦПК України, на підставі ст. 116,117 Кодексу законів про працю України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод 410 ЦА» про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 22749,50 грн.

Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» на користь держави судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_1 виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя Г.В. Соловей