ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/924/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/1666/22 Категорія: 312000000 Прилуцький В.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.

за участі секретаря Новицької Н.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

особа, яка звернулася з апеляційною скаргою Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Наконечної А. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2023 року, у складі судді Прилуцького В.О., -

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживача, визнання незаконним рішення та зобов`язання до вчинення певних дій, посилаючись на те, що 03 березня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №СSS0GA00000317, згідно умов якого ЗАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредит в сумі 30000 доларів США зі сплатою 12 % річних на суму залишку за кредитом та терміном повернення боргу до 03 березня 2028 року. 04 березня 2008 року, з метою належного виконання ним кредитних зобов`язань, між його матір`ю ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки СSS0GA00000317.

До 2015 року включно позивач вчасно і в повному обсязі виконував взяті на себе кредитні зобов`язання перед відповідачем. Проте, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України у 2014 році та поглиблення економічної кризи в Україні, що проявилась, зокрема, у різкому здорожчанні долара США відносно національної валюти гривні, призвело до об`єктивної неможливості ним виконувати зобов`язання за кредитним договором.

У зв`язку із цим, ПАТ КБ «Приватбанк» як правонаступник ЗАТ КБ «Приватбанк» у березні 2015 року звернулося до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із позовом, в якому містилась вимога до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором № СSS0GA00000317 від 03.03.2008, який забезпечений був договором іпотеки № СSS0GA00000317 від 04.03.2008.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2016, що набрало законної сили 23.02.2016, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року в сумі 32173,04 доларів США (що еквівалентно 735475 грн. 69 коп.), штраф - 250 грн. та судовий збір в сумі 3654 грн.

13 квітня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», що набрав чинності 23.04.2021, яким доповнила розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016 пунктом 7, що надавав позивачу право звернутись до АТ КБ «Приватбанк» як позикодавця із заявою про реструктуризацію кредитного договору № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року.

На виконання положень вказаного закону, 14 липня 2021 року позивач на адресу АТ КБ «Приватбанк» направив заяву про проведення реструктуризації, в порядку п.7 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016, до якої були додані такі документи: два витяги із Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо себе та майнового поручителя ОСОБА_2 , копія довідки квартального комітету від 09.07.2021 та копія договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 23.01.2016.

Вказував, що 23 вересня 2021 року йому на номер мобільного телефону зателефонував працівник АТ КБ «Приватбанк», і повідомив, що для продовження розгляду його заяви про реструктуризацію він має надати до найближчого відділення АТ КБ «Приватбанк» такі документи: копію власного паспорта громадянина України та ідентифікаційного коду, довідки про власні доходи та про склад сім`ї за місцем реєстрації його проживання. На виконання вказаного, позивач через відділення АТ КБ «Приватбанк» в м. Сміла додатково подав такі документи: копію власного паспорта громадянина України та копію власного ідентифікаційного коду; копію декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 09.06.2021 та копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні за №3940 від 11.08.2021.

Наприкінці жовтня 2021 року позивачем отримано лист АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-210923/101111 від 12 жовтня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що банком прийнято рішення про відмову у реструктуризації кредитного договору від 03 березня 2008 року. Зателефонувавши працівнику АТ КБ «Приватбанк», який 23 вересня 2021 року просив позивача надати банківській установі додаткові документи для продовження вирішення питання про реструктуризацію, останній повідомив, що це проміжна відповідь банку, остаточне рішення по заяві про реструктуризацію буде прийнято банком пізніше, після того як Кабінетом Міністрів України буде розроблений конкретний механізм здійснення банками реструктуризації згідно вимог закону.

Не дочекавшись рішення АТ КБ «Приватбанк» по суті щодо результатів розгляду заяви від 14 липня 2021 року, він 15 березня 2022 року на адресу Національного банку України направив заяву, в якій просив адресата посприяти йому в отриманні результатів розгляду АТ КБ «Приватбанк» заяви про проведення реструктуризації.

У травні 2022 року ним отримано відмову АТ КБ «Приватбанк», що оформлена листом №20.1.0.0.0/7-220512/7953 від 12 травня 2022 року, щодо реструктуризації кредитного договору з підстав того, що ним не надано необхідних для реструктуризації документів, які встановлені/надання яких вимагалось Банком згідно із законодавством України, а саме: довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні; копії паспорта та ідентифікаційного номеру/свідоцтва про народження, щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про реєстрацію місця проживання особи, щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про доходи за останні 6 місяців/звіт ФОП.

Вважаючи відмову АТ КБ «Приватбанк» у проведені реструктуризації кредитного договору протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав із позовною заявою.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2023 року позов задоволено.

Визнано неправомірною відмову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», викладену у листах від 12 жовтня 2021 року №20.1.0.0.0/7-210923/101111 та від 12 травня 2022 року №20.1.0.0.0/7-220512/7953, щодо проведення реструктуризації кредитних зобов`язань за кредитним договором № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк».

Зобов`язано Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» провести реструктуризацію кредитних зобов`язань за кредитним договором № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», на умовах та у відповідності до пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Вирішено стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь: ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн.; держави судовий збір у сумі 1984,80 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) грн 80 копійок.

Рішення суду вмотивоване тим, що у АТ КБ «Приватбанк» не було підстав, передбачених підпунктом 4 пункту 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» для відмови ОСОБА_1 у здійснені реструктуризації заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2008 року №СSS0GA00000317, згідно поданої ним заяви від 14 липня 2021 року. Норма Закону України «Про споживче кредитування» щодо обов`язкової реструктуризації зобов`язань, передбачених договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті є нормою імперативною, а відповідач без достатньої правової підстави ухиляється від проведення реструктуризації.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник АТ КБ «Приватбанк» - Наконечна А. подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації боргу, яка була подана останнім 14.07.2021, в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області перебували судові справи з приводу кредитного договору № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року, а отже, на переконання скаржника, позивач не набув права на подання заяви до банку про реструктуризацію заборгованості за кредитним договором, та відповідно не мав права на звернення з позовом про захист права споживача, визнання незаконним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Скаржник вважає, що суд при ухваленні рішення, дослідив обставини справи не в повному обсязі, що призвело до ухвалення рішення з порушенням вимог матеріального та процесуального права.

Крім того, на думку скаржника, з боку відповідача відсутнє порушення прав позивача, а тому підстав для звернення з даним позовом у ОСОБА_1 не має.

Оскаржуючи рішення суду в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, скаржник вказує, що суд без достатнього та всебічного з`ясування обставин справи та дослідження доказів ухвалив рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Петренко О.В. вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги з приводу відсутності у позивача права на реструктуризацію боргу та права на звернення з відповідним позовом до суду, через наявність на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про реструктуризацію заборгованості судових проваджень за кредитним договором №СSS0GA00000317.

На підтвердження таких тверджень представник позивача звертає увагу колегії суддів на те, що станом на 23 квітня 2021 року, коли набрала чинності норма п.7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», з набранням чинності якою законодавець пов`язує наявність відкритих судових проваджень, будь-яких справ стосовно кредитного договору №СSS0GA00000317 в суді не перебувало.

Так, ОСОБА_2 звернулася із позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання 14.07.2021, а АТ КБ «Приватбанк» звернулося із позовною заявою до ОСОБА_2 та інших про виселення із предмету іпотеки до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 11.10.2021.

Отже, адвокат стверджує, що на час подачі ОСОБА_1 заяви до банку про реструктуризацію боргу ним були дотримані всі вимоги закону, зокрема, і п.7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», жодних відкритих судових проваджень у справах щодо спору між позичальником, майновим поручителем та позикодавцем станом на 23.04.2021 у суді не було.

Крім того, адвокат наголошує на тому, що в жодній відмові АТ КБ «Приватбанк», які приймались за результатами розгляду заяви позивача про реструктуризацію боргу, банк не посилався на недотримання позичальником вказаного вище положення закону.

Також, зазначає, що п.7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» не ставить у залежність час розгляду банківською установою заяви позичальника про реструктуризацію, на виконання означених положень закону, відкриття проваджень у відповідних справах судом, якщо вказані дії були вчинені судом після набрання вказаною нормою закону чинності.

Не погоджується також з твердженнями скаржника про обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Посилання скаржника на те, що покарання винної особи не входить до мети захисту права у публічно-правових відносинах, а тому не входить до складу способу захисту права, на думку адвоката, є помилковим, оскільки вказане обгрунтування притаманне адміністративному, а не цивільному судочинству.

Наголошує на тому, що позивачем обрано спосіб захисту порушеного права, який відповідає положенню ст. 16 ЦК України.

Окремо, представник позивача зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо неспівмірного визначення судом витрат на правничу допомогу та відсутності документального підтвердження таких витрат.

Так, стороною позивача у встановлений законом строк подано всі передбачені законом документи для підтвердження суми сплаченої правничої допомоги позивачем адвокату Петренку О.В.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, враховуючи, що стороною відповідача не подавалось до місцевого суду відповідного клопотання, суд дійшов вірного висновку про стягнення витрат на оплату правничої допомоги в сумі 4500 грн.

Заслухавши доповідь судді, сторони по справі, вивчивши та обговоривши наявні докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про споживче кредитування», передбачено, що метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-IX, який набрав законної сили 23 квітня 2021 року (далі - Закон № 1381-IX).

Цим законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7 згідно із Законом від 13 квітня 2021 року № 1381-IX.

Відповідно до підпунктів 1-2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 01 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 01 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 01 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 01 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації; виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку» у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом «г» частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов:

- предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

- предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

Відповідно до підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

- у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

- у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

- у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Відповідно до підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника; найменування кредитодавця (повне або скорочене); інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява; інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника); інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса); інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя; документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 березня 2008 року між ОСОБА_1 як позичальником та ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», було укладено кредитний договір №СSS0GA00000317, згідно умов якого ЗАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредит в сумі 30000 доларів США зі сплатою 12 % річних на суму залишку за кредитом та терміном повернення боргу до 03 березня 2028 року.

04 березня 2008 року, з метою належного виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань, між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки СSS0GA00000317, предметом якого є будинок в АДРЕСА_1 .

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 10.02.2016, що набрало законної сили 23.02.2016, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року в сумі 32173,04 доларів США (що еквівалентно 735475 грн. 69 коп.), штраф - 250 грн. та судовий збір в сумі 3654 грн.

14 липня 2021 року ОСОБА_1 на адресу АТ КБ «Приватбанк» було направлено заяву про проведення реструктуризації, в порядку п.7 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» №1734-VIII від 15.11.2016, до якої були додані такі документи: два витяги із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відносно ОСОБА_1 та майнового поручителя ОСОБА_2 , копія довідки квартального комітету від 09.07.2021 та копія договору дарування 1/2 частини житлового будинку від 23.01.2016, що підтверджується заявою та описом вкладення у цінний лист (а.с.14-17).

23 вересня 2021 року ОСОБА_1 через відділення АТ КБ «Приватбанк» в м.Сміла Черкаської області відповідачу було додатково надано такі документи: копію паспорта громадянина України та копію ідентифікаційного коду, виданих на ім`я позивача, копію декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця від 09 червня 2021 року та копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні за №3940 від 11 серпня 2021 року (а.с.18-21).

Згідно з листом АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-210923/101111 від 12 жовтня 2021 року, прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 у реструктуризації кредитного договору № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року з підстав ненадання необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось Банком згідно з законодавством України (зокрема, Законом України «Про споживче кредитування») (а.с.22).

15 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України із заявою, в якій просив адресата посприяти йому в отриманні результатів розгляду АТ КБ «Приватбанк» заяви про проведення реструктуризації.

12.05.2022 АТ КБ «Приватбанк» направило ОСОБА_1 лист №20.1.0.0.0/7-220512/7953 від 12 травня 2022 року, яким відмовило йому у реструктуризації кредитного договору з підстав того, що ним не надано необхідних для реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось Банком згідно з законодавством України, а саме: довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні; копії паспорта та ідентифікаційного номеру/свідоцтва про народження, щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про реєстрацію місця проживання особи, щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про доходи за останні 6 місяців/звіт ФОП.

Спірні правовідносини у справі, що переглядається пов`язані з визнанням незаконною відмови банку у проведенні реструктуризації боргу ОСОБА_1 за кредитним договором № СSS0GA00000317 та зобов`язання АТ КБ «ПриватБанк» провести реструктуризацію зобов`язань за кредитним договором відповідно до пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Колегія суддів вважає законним та обґрунтованим рішення суду про визнання незаконною відмови банку у проведенні реструктуризації та зобов`язання відповідача провести реструктуризацію кредитної заборгованості, з огляду на те, що станом на 23 квітня 2021 року (дата набрання чинності Законом № 1381-IX) позивач мав непогашене грошове зобов`язання за кредитним договором № СSS0GA00000317, яке забезпечене житловою нерухомістю, що є предметом іпотеки, а саме: житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , та яке є місцем постійного проживання іпотекодавця, станом на 01 січня 2014 року ОСОБА_1 не мав простроченої заборгованості, надав всі необхідні документи, передбачені п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Так, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про реструктуризацію заборгованості, банк в листі від 12.10.2021 № 20.1.0.0.0/7-210923/10111 посилався на те, що позичальником не надано необхідних для проведення реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалося банком згідно з законодавством України, водночас, не конкретизував яких саме документів не надано позичальником. В листі №20.1.0.0.0/7-220512/7953 від 12.05.2022 АТ КБ «Приватбанк» навело підстави для відмови ОСОБА_1 у реструктуризації кредитного договору з підстав того, що ним не надано необхідних для реструктуризації документів, що встановлені/надання яких вимагалось Банком згідно з законодавством України, а саме: довідки про склад сім`ї, або зареєстрованих у житловому приміщенні; копії паспорта та ідентифікаційного номеру/свідоцтва про народження, щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про реєстрацію місця проживання особи, щодо кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя); довідки про доходи за останні 6 місяців/звіт ФОП.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 надано всі документи передбачені п.п.4 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, заяву про проведення реструктуризації із зазначенням зареєстрованого місця проживання, яке є одночасно фактичним, в АДРЕСА_2 , витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно як стосовно ОСОБА_1 , так і стосовно іпотекодавця ОСОБА_2 , копія довідки квартального комітету від 09.07.2021, згідно якої за адресою АДРЕСА_1 проживає ОСОБА_2 (іпотекодавець), з якою проживають племінниця ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4 , які, як вірно зазначив суд, не є членами сім`ї в розумінні ст. 64 ЖК України, та договір дарування частини житлового будинку від 23.01.2016, згідно якого ОСОБА_2 подарувала, належну їй частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 .

Також, ОСОБА_1 до заяви від 23.09.2021, на вимогу працівника банку, долучено копію паспорта громадянина України та копію ідентифікаційного коду; копію декларації платника єдиного податку - ФОП від 09.06.2021 та копію витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні за № 3940 від 11.08.2021. Відповідно до даного витягу, за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано лише позичальника.

Вищевказані обставини встановлені судом та не спростовані відповідачем.

Закон України «Про споживче кредитування» визначає вичерпний перелік обставин при яких кредитор має право відмовити у реструктуризації за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у підпунктах 1, 2 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» критеріям (незалежно від дати укладення договору), та підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника: у разі пропуску позичальником строків, на подачу заяви, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим законом (абзац 7 підпункту 3 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»); у разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у підпункті 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення», кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом (абзац 9 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації.

Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів (абзац 10 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Не здійснюється відповідно до цього пункту реструктуризація зобов`язань за договорами, усі зобов`язання за якими до дня набрання чинності цим пунктом реструктуризовано, за умови вираження усіх грошових зобов`язань виключно у грошовій одиниці України (гривні) без визначення грошового еквівалента будь-якого із зобов`язань в іноземній валюті (абзац 11 підпункту 4 пункту 7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування»).

Так як позичальником при подачі заяви дотримано всіх вимог, визначених п.7 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тому прострочене грошове зобов`язання ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором від 03.03.2008 підлягає обов`язковій реструктуризації, тому суд дійшов вірного висновку, що відмова відповідача у задоволенні заяви про реструктуризацію є незаконною.

Суд обгрунтовано відхилив доводи відповідача про відмову у проведенні реструктуризації з підстав ненадання позивачем витребуваних банком документів, які вказані у поясненнях по справі від 14.03.2023, з огляду на те, що дані обставини не доведені відповідачем будь-якими доказами, в той час, як тягар доведення лягає на сторону, яка стверджує певний факт.

Колегія суддів вважає, що суд всебічно та повно з`ясував всі обставини по справі, надав належну оцінку кожному доказу, та дійшов вірного висновку, що відповідачем не доведено законності відмови у проведенні реструктуризації заборгованості.

Стосовно тверджень скаржника про відсутність порушення прав позивача та відтак обрання позивачем неефективного способу захисту, колегія суддів зазначає наступне.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої цієї статті). У спірних правовідносинах законодавець прямо визначив в законі обов`язковість та порядок укладення договору реструктуризації й умови, за яких він може бути укладений, а тому у разі ухилення від такого обов`язку кредитора або проведення реструктуризації із порушенням чинного законодавства, позичальник вправі звернутися із позовом про зобов`язання провести реструктуризацію і такий спосіб захисту є належним та ефективним.

Крім того, висновок про належний спосіб захисту цивільних прав шляхом зобов`язання кредитора провести реструктуризацію на підставі пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» викладено у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 274/6004/21 (провадження № 61-4935св22).

Відповідно до змісту пункту 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц сформульовано такий висновок: під судовим рішенням у подібних правовідносинах потрібно розуміти такі рішення, де схожими є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Не заслуговують на увагу доводи скаржника про відсутність підстав для реструктуризації боргу, в зв`язку з наявністю на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації боргу, яка була подана останнім 14.07.2021, в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області судових справ з приводу кредитного договору № СSS0GA00000317 від 03 березня 2008 року.

Так, підпункт 3 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачає, що реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків, зокрема, у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі.

Тобто, з аналізу положення даного підпункту, вбачається встановлення іншого строку ніж загальний для звернення із заявою про реструктуризацію.

Натомість, станом на 23 квітня 2021 року, коли набрала чинності норма п.7 розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», з набранням чинності якою законодавець пов`язує відсутність відкритих судових проваджень, будь-яких справ стосовно кредитного договору №СSS0GA00000317 в суді не перебувало, та матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б спростовували даний факт.

Як вказує скаржник, та не заперечується представником позивача у відзиві, ОСОБА_2 звернулася із позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає до виконання, але, відповідно до дати вказаної у апеляційній скарзі, з даним позовом вона звернулася 29.09.2021, а АТ КБ «Приватбанк» звернулося із позовною заявою до ОСОБА_2 та інших про виселення із предмету іпотеки до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 11.10.2021.

Таким чином доводи скаржника про відсутність підстав для реструктуризації боргу, в зв`язку з наявністю на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про проведення реструктуризації боргу в провадженні Смілянського міськрайонного суду Черкаської області судових справ з приводу кредитного договору від 03 березня 2008 року є безпідставними, оскільки скаржник пов`язує перебування відкритих проваджень у суді з часом розгляду заяви на реструктуризацію, а не з датою набрання чинності вищевказаним пунктом закону на дату звернення особи із заявою про реструктуризацію, як це передбачено п.п. 3 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Крім того, як вірно зазначив представник позивача у відзиві, в жодній відмові АТ КБ «Приватбанк», які приймались за результатами розгляду заяви позивача про реструктуризацію боргу, та у запереченні на позов, банк не посилався на недотримання позичальником вказаного вище положення закону, що викликає сумнів в позиції банку щодо відмови в реструктуризації.

Колегія суддів критично оцінює твердження скаржника про незаконність рішення в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, - на відповідача.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відтак, колегія суддів звертає увагу, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Із матеріалів справи встановлено, що клопотань від відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду першої інстанції не надходило, а тому рішення суду в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу в сумі 4500 грн. є законним та обґрунтованим, підтверджене відповідними доказами, наданими позивачем.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, при повному з`ясуванні обставин справи та дослідженні доказів, наданих сторонами, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду та не дають підстав для скасування рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Петренко О.В., який представляє інтереси ОСОБА_1 просив суд стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3000 грн. судових витрат за надання йому правничої допомоги на стадії апеляційного провадження.

Колегія суддів вважає, що такі вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

За вимогами статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

З матеріалів справи вбачається та встановлено колегією суддів, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу, а тому, в зв`язку із залишенням без змін рішення суду, а апеляційної скарги відповідача без задоволення, витрати на професійну правничу допомогу, які поніс позивач на стадії апеляційного перегляду справи, підлягають компенсації скаржником.

Так, повноваження на представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Петренком О.В. підтверджуються ордером на надання правничої допомоги в Черкаському апеляційному суді (а.с.131).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом надано:

-акт виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги від 19.06.2023, згідно якого визначено перелік наданих адвокатом послуг та оплату ОСОБА_1 наданих послуги до підписання даного акту на суму 3000 грн.(а.с.134);

-детальний опис робіт, наданих адвокатом та їх вартість (а.с.135);

-квитанція № 22/06/23-1 від 22.06.2023 на оплату юридичних послуг про сплату Сімаченком Ю.В. 3000 грн. (а.с.136)

-договір про надання правничої допомоги від 19.06.2023 (а.с.138).

Враховуючи, понесені позивачем витрати на надання правничої допомоги, які підтверджені відповідними, належними доказами, та які, на переконання колегії суддів, відповідають критеріям необхідності та розумності, відсутність клопотання іншої сторони про зменшення розміру даних витрат, колегія суддів доходить висновку про стягнення з скаржника витрат на правничу допомогу в сумі 3000 грн., що понесені позивачем на стадії апеляційного перегляду справи.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - адвоката Наконечної А. залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 квітня 2023 року у даній справі без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 3000 грн (три тисячі гривень) судових витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 24 серпня 2023 року.

Судді: Ю.В.Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков