Справа № 464/7832/21 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/811/598/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Cалата Я.І.,

З участю позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Приндоти У.Г., представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Петришина А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №464/7832/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - адвоката Петришина А.М. на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Шевченківський ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м.Львів), Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним

в с т а н о в и в :

05 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним.

В обгрунтування позову посилається на те, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05 листопада 2019 року у справі №464/22678/19 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07 листопада 2018 року у сумі 29028,71 доларів США.

31 липня 2020 року Сихівським районним судом м.Львова на виконання рішення видано виконавчий лист №464/2678/19 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 29028,71 доларів США заборгованості за договором позики від 07 листопада 2018 року. 23 квітня 2021 року державним виконавцем на виконання рішення про стягнення боргу з ОСОБА_2 (боржник) на користь ОСОБА_1 (стягувач) відкрито виконавче провадження ВП№65037477.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 мати ОСОБА_2 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , де проживає боржник з сім`єю. Спадкоємцями за законом, які звернулися в Четверту нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини були її діти: син ОСОБА_2 та донька ОСОБА_5 ..

02 березня 2021 року ОСОБА_2 подав заяву про прийняття спадщини, проте, після відкриття виконавчого провадження 23.04.2021 року, написав 21 травня 2021 року заяву про відмову від прийняття спадщини у користь свого сина ОСОБА_3 ..

Також зазначає, що ОСОБА_5 26.05.2021 року подала у нотаріальну контору заяву про відмову від прийняття спадщини на користь свого племінника ОСОБА_3

ОСОБА_6 звертає увагу, що на момент подачі заяви про відмову від прийняття спадщини відповідач ОСОБА_2 іншого житла не мав, надалі залишався зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_2 , тому вважає таку відмову фіктивною.

Просить визнати недійсною відмову від права на спадщину ОСОБА_2 у зв`язку з фіктивністю, визнати недійсним свідоцтво про права на спадщину за законом видане на ім`я ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 30 січня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи Шевченківський ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ (м.Львів), Четверта Львівська державна нотаріальна контора про визнання правочину недійсним задоволено.

Визнано відмову ОСОБА_2 від спадщини, як правочин, недійсним у зв`язку з його фіктивністю.

Визнано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_3 видане Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою 10.06.2021, реєстровий номер 3-1248 частково недійсним в частині права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 101, номер запису про право власності №42427512 зареєстровано 10.06.2021 державним реєстратором Мельник Галиною Ярославівною,Четверта Львівська державна нотаріальна контора.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 362 грн. судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1 362 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 - адвокат Петришин А.М.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необгрунтованість рішення. Зазначає, що ОСОБА_2 міг дізнатися про своє зобов`язання за рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 05 листопада 2019 року у справі №464/22678/19 лише наприкінці 2021 року, оскільки рішення суду надсилалося сторонам лише 05 листопада 2021 року. Таким чином, на дату відкриття спадщини після смерті матері та на момент написання відмови від прийняття спадщини на користь сина ОСОБА_2 не знав про свої зобов`язання перед ОСОБА_1 .

Вважає доводи ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 , нібито, відмовився від спадщини з умислом ухилення від зобов`язань про які скаржник не знав та не міг знати, не знаходять свого підтвердження.

Також звертає увагу, що прийняття спадщини є правом спадкоємця, а не його обов`язком.

Матеріали справи не містять доказів про умисел сина ОСОБА_2 ОСОБА_3 та сестри ОСОБА_5 щодо вчинення фіктивності правочину.

Вважає, що до участі у справі необхідно було залучити ОСОБА_5 , чого позивачем та судом першої інстанції не було зроблено.

Просить скасувати рішення Сихівського районного суду міста Львова від 30 січня 2023 року та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 20.06.2023 року надав пояснення, а 15.08.2023 року представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Приндота У.Г. надала додаткові пояснення.

У наданих поясненнях позивач ОСОБА_1 та його представник-адвокат Приндота У.Г. зазначають, що в момент подачі заяви про відмову від спадщини, відповідач ОСОБА_2 розумів, що при виконанні рішення суду від 05 листопада 2019 року, в рахунок погашення боргових зобов`язань у нього, можуть реалізувати спадкову квартиру, оскільки коштів та іншого майна він немає.

Щодо не залучення до участі у справі ОСОБА_5 вважають, що її права не порушуються.

Просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_7 -адвоката Петришина А.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Приндоти У.Г., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 05.11.2019 року у справі № 464/22678/19 вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 07.11.2018 року у сумі 29 028,71 доларів США. Рішення суду набрало законної сили.

23.04.2021 року державним виконавцем на виконання рішення про стягнення боргу з ОСОБА_2 ( боржник) на користь ОСОБА_1 (стягувач) відкрито виконавче провадження ВП № 65037477.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 -мати ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй квартиру АДРЕСА_1 , де проживає боржник із сім`єю.

02.03.2021 року спадкоємці першої черги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подали заяву у Четверту нотаріальну контору про прийняття спадщини.

21.05.2021 року боржник ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подали у цю ж нотаріальну контору заяви про відмову від прийняття спадщини на користь сина боржника ОСОБА_3 .

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 26 червня 2021 року встановлено, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована 10.06.2021 року на підставі Свідоцтва про право на спадщину серія та номер 3-1248 за ОСОБА_3 1/1 частка.

Судом також встановлено, що боржник ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у спірній квартирі як до дня відкриття спадщини так і після отримання його сином ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину. Іншого рухомого чи нерухомого майна у власності відповідача ОСОБА_2 немає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прописав, що обізнаність ОСОБА_2 про наявність позову ОСОБА_1 у справі № 465/2678/19 про стягнення боргу та наявність непогашеного боргу на час написання заяви про відмову від спадщини після відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу в сумі 29 028,71 доларів США , свідчить про наявність умислу при написанні заяви про відмову від прийняття спадщини з метою приховання майна від звернення на нього стягнення в майбутньому- вчинення фіктивного правочину.

Відповідно до ч.1ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Із матеріалів справи встановлено, що спадкоємець ОСОБА_2 02.03.2021 року звернувся із заявою про прийняття спадщини, однак 21.05.2021 року відмовився від прийняття спадщини на користь свого сина, знаючи про те, що 23.04.2021 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення 29 028,71 доларів США боргу на користь ОСОБА_1 .. Згідно пояснень ОСОБА_1 , наданих в суді апеляційної інстанції, останній неодноразово особисто звертався до ОСОБА_2 про повернення боргу, повідомляв про відкриття виконавчого провадження, боржник викликався у виконавчу службу, однак боргові зобов`язання не були погашені, боржник став уникати зустрічей. Зазначене не заперечується представником відповідача -адвокатом Петришин А.М. та спростовує доводи апеляційної скарги про те, що боржник ОСОБА_2 дізнався про рішення суду від 05.11.2019 року у кінці листопада 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 надалі проживає у квартирі, спадкоємцем якої є його син ОСОБА_3 , відтак, відмовляючись від прийняття спадщини, мав намір уникнути від звернення стягнення на майно на шкоду кредитодавцю, а тому односторонній правочин вчинений відповідачем ОСОБА_2 суд розцінює як фраудаторний та погоджується із висновками суду першої інстанції.

Однією із засад цивільного судочинства є добросовісність ( пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам ( фраудаторним договором) може бути як оплатний так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір ( наприклад, родич боржника, пасинок боржника тощо), ціна ( ринкова/ не ринкова) наявність/ відсутність оплати ціни контрагентом боржника.

Згідно матеріалів справи, відмова від прийняття спадщини ОСОБА_2 відбулася після відкриття спадщини, на користь його сина, що не потягло за собою витрат, крім нотаріальних послуг. В повсякденному укладі життя боржника ОСОБА_2 нічого не змінилося, останній продовжує проживати за місцем своєї попередньої реєстрації, іншого майна чи коштів для погашення боргу немає.

У подібних правовідносинах, а саме, визнаючи недійсним договір купівлі-продажу, укладений боржником на шкоду кредитору до ухвалення рішення суду про стягнення боргу, Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 693/624/19 зазначив таке « очевидно, що учасники цивільних відносин ( сторони оспорюваних договорів купівлі-продажу) « вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій ( оспорювані договори купівлі-продажу) використовувався учасниками для недопущення звернення стягнення на майно боржника; встановлені судами обставини, дозволяють зробити висновок, що оспорювані договори купівлі-продажу є фраудаторними, тобто вчиненими на шкоду кредитору, до обставин, які дозволяють кваліфікувати оспорювані договори відноситься: момент вчинення договорів ( тобто після відкриття провадження, відмови у забезпеченні позову і до першого судового засідання).

Верховний Суд у постанові від 06 жовтня 2022 року у справі № 904/624/19 виходив із обставин укладення фраудаторного правочину навіть до пред`явлення позову про стягнення боргу, зазначивши наступне: «… договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживанням правом на укладення договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання і завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора».

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 лютого 2023 року у справі № 910/12093/20.

Враховуючи правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, враховуючи висновки суду першої інстанції, беручи до уваги обставини даної справи, а саме наявність боргу у відповідача ОСОБА_2 , який не погашений з 2018 року та відмова останнього від прийняття спадщини після винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що вчиняючи односторонній правочин про відмову від спадщини від 21.05.2021 року ( після відкриття виконавчого провадження про стягнення боргу) , воля сторін правочину не відповідала зовнішньому її прояву про реальний перехід права власності на нерухоме майно та була направлена на приховання майна від виконання рішення суду про стягнення з відповідача грошових коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо незалучення до участі у справі іншого співвласника ( спадкоємця) ОСОБА_5 та її відмова від прийняття спадщини не спростовують висновків суду, оскільки права такої як спадкоємця першої черги, її право на відмову не порушуються. У зазначеній справі оскаржується відмова від прийняття спадщини на ідеальну частину квартири ОСОБА_2 та свідоцтво про прийняття спадщини ОСОБА_3 на ідеальну частину у квартирі АДРЕСА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Сам факт наявності боргу та вчинення дій ( правочинів) на уникнення його погашення на шкоду кредитору, із сторони відповідача ОСОБА_2 свідчать про його недобросовісність, злі наміри, зловживання правом.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( ч.6ст.81 ЦПК України).

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -адвоката Петришина А.М. залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 30 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк