Провадження № 2/595/13/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2023

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Боднар М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Бучач справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, мотивуючи тим, що він 01 серпня 2018 року позичив ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000 доларів США, однак остання взяті на себе зобов`язання за договором позики належним чином не виконала, грошові кошти та відсотки не повернула.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 18 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

08 листопада 2021 року відповідачкою ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що в задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки на підтвердження виникнення між сторонами правовідносин, притаманних договору позики, позивачем надано копію документа, який називається «розписка». На її думку, даний документ не підтверджує факту укладення договору позики та відповідно не може посвідчувати передання позикодавцем визначеної грошової суми позичальникові з огляду на наступне. Боргова розписка укладається у довільній письмовій формі. Вимоги щодо її змісту та реквізитів не визначені у чинному законодавстві, але з її змісту має випливати існування правовідносин між сторонами. По-перше, у наданому документі не зазначено місце його складання. По-друге, не зазначені паспортні дані, ідентифікаційний код та інша інформація, на підставі якої можна ідентифікувати особу позичальника. Також у документі не зазначені місце проживання (реєстрації), паспортні дані, ідентифікаційний код та інша інформація, на підставі якої можна ідентифікувати особу позикодавця. Таким чином, за наявної у документі інформації неможливо встановити хто саме був позикодавцем, а хто -позичальником. По-третє, у наданому позивачем документі зазначено наступне формулювання: «позичаю». В даному випадку за такого формулювання не зрозуміло, чи особа отримала грошові кошти відразу ж після написання цього документа, чи позикодавець зобов`язується у майбутньому передати грошові кошти. Якби особа отримала грошові кошти від позикодавця, тоді мало б бути зазначено, що особа «позичила» або «отримала». Проте, вона не отримувала грошових коштів від ОСОБА_1 , тому договір позики слід вважати неукладеним. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №632/2209/16 боргова розписка, яка не містить посилання на момент передання грошових коштів, а умови надання та повернення коштів є суперечливими, не може свідчити про укладання договору позики. По-четверте, у наданому позивачем документі не визначена конкретна дата, коли борг повинен бути повернутий. Зазначено, що терміном на шість місяців, але чітко не визначено з якої саме дати слід вести відлік цих шести місяців. До того ж жодних спроб врегулювати спір в досудовому порядку позивачем не вживалось, а вимоги щодо повернення боргу та сплати відсотків не пред`являлися. Позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували, що він звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу та сплати відсотків за період з 01.08.2018 р. і по час звернення до суду. По-п`яте, у документі зазначено «позичаю 20000 доларів». Проте не уточнено, в якій саме валюті та за яким курсом (станом на дату позики), адже долар є офіційною валютою США (Долар США, USD), Канади (Канадський долар, CAD), Австралії (Австралійський долар, AUD) та Нової Зеландії (Новозеландський долар, NZD). Позивач у позові вказує долари США, але не зрозуміло на підставі чого він робить такий висновок. Також, у документі не визначено, що повернення повинно бути виконано у валюті, в якій позичалися кошти, з умовою інфляції або ж встановленим курсом (станом на дату повернення).По-шосте, позивачем не вірно порахована можлива заборгованість зі сплати відсотків в сумі 10500 доларів США. У документі, наданому позивачем, вказано, що термін позики шість місяців з оплатою 300 доларів в місяць, 1,5% в місяць. Тобто, 300x6=1800 доларів. Даний розмір заборгованості зі сплати відсотків міг би бути сплачений у тому випадку, якщо між сторонами існували б правовідносини на основі договору позики. По-сьоме, твердження позивача про те, що документ, який він називає розпискою, написаний та підписаний власноручно відповідачем нічим не підтверджений, а тому, є лише його припущенням. Саме лише зазначення прізвища, імені і по-батькові відповідача у цьому документі не може свідчити про те, що саме відповідач є стороною грошового зобов`язання, а також, що підпис зроблений ним. Отже, документ не містить реквізитів, які б підтверджували виникнення та існування боргового зобов`язання за договором позики. Наданий позивачем документ, як основний доказ наявності правовідносин між сторонами, не свідчить про отримання нею грошових коштів від позивача. За наявної інформації неможливо встановити особу, яка надала позику, а також, особу, якій потрібно її повернути, у документі чітко не визначена кінцева дата повернення позики та валюта можливого грошового зобов`язання. Відтак, підстав вважати, що між сторонами виникли взаємовідносини, притаманні договору позики, а також, що відповідач отримала грошові кошти від позивача, немає.Таким чином, позов є необгрунтованим, вимоги, пред`явлені до неї, недоведеними, а тому підстав для їх задоволення немає.

Ухвалою суду від 10 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 10 листопада 2022 року за клопотанням представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Лавринів М.Я. призначено судову почеркознавчу експертизу і забов`язано ОСОБА_2 надати суду експериментальні та вільні зразки тексту і підпису.

Ухвалою суду від 02 лютого 2023 року повернуто представнику відповідача ОСОБА_2 - адвокату Лавринів М.Я. експериментальні зразки тексту та підпису, оскільки експериментальні зразки тексту та підпису відповідачки ОСОБА_2 , які 26 грудня 2022 року засобами поштового зв`язку надійшли на адресу суду, не відібрано у спосіб, передбачений Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, а тому вони не могли бути використані для дослідження при проведенні судової почеркознавчої експертизи.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 не з`явилися, однак останній подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує та просив справу розглядати за відсутності позивача та його представника.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник Лавринів М.Я. в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи по суті.

Дослідивши та оцінивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

01 серпня 2018 року ОСОБА_2 склала розписку про те, що позичила у ОСОБА_1 20000 доларів терміном на шість місяців зі сплатою 300 доларів США в місяць, 1,5% в місяць. Кошти зобов`язалася повернути у вказані строки в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 змінила прізвище на « ОСОБА_2 ».

У встановлений строк, а саме, 01 лютого 2019 року, відповідачка ОСОБА_2 зобов`язання не виконала, вказані у розписці кошти не повернула та проценти за користування позикою не сплатила, що послужило підставою для звернення з позовом до суду.

Про фактичну передачу грошей свідчить власноруч написана ОСОБА_2 розписка.

Строки повернення наданої позики погоджено та зазначено сторонами в розписці від 01.08.2018 року.

Статтею 1046 ЦК України визначено зміст договору позики. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В силу ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як слідує зі змісту позовної заяви, кошти в сумі 20000 доларів США було отримано ОСОБА_2 01.08.2018 року, що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою.

Повернути борг та сплатити відсотки в добровільному порядку відповідачка відмовляється.

Доказів, які б спростовували вищевказані обставини, відповідачкою суду не було надано, а судом таких доказів не встановлено.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у встановлений договором строк.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики в розмірі 20000 доларів США є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо вимоги позивача про стягнення заборгованості в розмірі 10500 доларів США по відсотках, слід зазначити, що договором позики від 01.08.2018 року встановлено розмір і порядок одержання процентів, по 300 доларів США або 1,5% в місяць протягом терміну позики - шість місяців, а тому вимога про стягнення заборгованості в розмірі 10500 доларів США по відсотках, яка утворилася на день подання позову, є необґрунтованою. Таким чином, дану позовну вимогу слід задовольнити частково, стягнути з відповідачкизаборгованість по відсотках в розмірі 1800 доларів США.

Керуючись ст.ст.12,13,81,141,263-265,268 ЦПК України, ст.ст.526,527,612,626, 1046,1048,1049 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг в сумі 20000 (двадцять тисяч) доларів США за договором позики від 01 серпня 2018 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати відсотків за договором позики від 01 серпня 2018 року в сумі 1800 (тисячу вісімсот) доларів США.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 5881( п`ять тисяч вісімсот вісімдесят одну) гривню 64 копійки судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 24 серпня 2023 року.

Суддя: В. Б. Федорончук