Номер провадження: 22-ц/813/4528/23
Справа № 523/2001/19
Головуючий у першій інстанції Мурманова І.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Лозко Ю.П.,

суддів:Коновалової В.А., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги Головного управління ДПС в Одеській області та заявниці ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2022 року

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Державна фіскальна служба України, Головне управління ДПС в Одеській області, Державна Податкова служба України, Головне Управління ДФС в Одеській області, про визнання фізичної особи безвісно відсутньою,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Заява ОСОБА_1 обґрунтована тим, що 02 лютого 2019 року заявниця отримала лист від Пенсійного фонду України в м. Одесі за №405/07 від 10 січня 2019 року, в якому містилася інформація про виклик її батька ОСОБА_3 , як фізичну-особу підприємця.

До моменту отримання зазначеного листа, заявниці не було відомо про наявність у її батька статусу підприємця та факт його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що шлюб між її батьками розірваний 05 грудня 1985 року, що підтверджується свідоцтвом. Мати заявниці ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вихованням заявниці займалася її бабуся, яка була опікуном.

Про батька заявниці було відомо лише те, що він проживав у республіці білорусь, а його персональні дані взяті з свідоцтва про право на спадщину від 21 червня 2012 року, що зареєстровано в реєстрі за №6-723, листа Пенсійного фонду України та актуальної інформації з ЄДРПОУ.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21 червня 2012 року, місцем проживання ОСОБА_3 зазначено: республіка білорусь, АДРЕСА_2 . Останню інформацію про батька, заявниця отримувала від нотаріуса, яка зазначала, що ОСОБА_3 відправив телеграму з республіки білорусь з метою вступу в права спадкування за заповітом, оригінал телеграми не бачила, ці події були у 2010 році.

За допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, заявниці стало відомо про те, що у 2010 році ДПІ Приморського району м. Одеси зверталася до Господарського суду Одеської області із заявою при визнання відсутнього боржника ФОП ОСОБА_3 банкрутом. Однак, ухвалою Господарського суду Одеської області від 01 березня 2010 року, позовну заяву повернуто, оскільки суд зазначив, що факт відсутності фізичної особи-підприємця має бути доведений у загальному порядку, передбаченому цивільним законодавством.

Заявниця вказала, що метою встановлення факту визнання її батька безвісно відсутнім є припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 .

Посилаючись на вказані вище обставини, заявниця просила задовольнити її вимоги.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 - безвісно відсутнім.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Державної податкової служби в Одеській області в інтересах якого діє уповноважений представник ОСОБА_5 звернулося до суду з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на процедуру підтвердження факту відсутності особи, оскільки заявницею не здійснювалися належні заходи щодо розшуку особи, що полягають у поданні заяви до органів поліції та проведення розшукових дій.

Зазначає, що матеріали справи не містять жодного доказу, які б свідчили про розшук ОСОБА_3 , тим самим підтверджували його відсутність та неможливість встановлення місцезнаходження останнього.

Вирішуючи цю справу суд не врахував правові позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 06 листопада 2019 року у справі №226/3053/18, від 29 серпня 2019 року у справі №225/2576/17 та постанові від 15 квітня 2021 року у справі №363/360/18.

Головне управління Державної податкової служби в Одеській області також вказує, що встановлення факту відсутності ОСОБА_3 , може спричинити значний вплив на діяльність податкового органу щодо справляння податків та стягнення податкової заборгованості.

Заявниця ОСОБА_1 , у поданій до суду апеляційній скарзі просить змінити рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині та виключити наступне: "Також, 10.08.2021 року (вх.№ 6023/21) надійшла відповідь Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі щодо виконавчого провадження з примусового виконання вимоги №Ф-47066-50 від 10.02.2020 року, виданого ГУ ДПС в Одеській області щодо стягнення боргу (недоїмки) у розмірі: 29293 грн. 44 коп. (т.2, а.с.128-130). .Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №6385793 від 14.12.2020 року має заборгованість перед стягувачем Головне Управління ДПС в Одеській області в розмірі: 29293, 44 гривні.

Винести постанову, якою змінити мотивувальну частину рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2022 року та виклавши мотивувальну частину в редакції постанови з урахуванням аргументів, доводів, які наведені в апеляційній скарзі.

Резолютивну частину рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2022 року залишити без змін.

За доводами апеляційної скарги суд першої інстанції, у порушення приписів п.п.1-4 ч.4 ст. 65 ЦПК України у мотивувальний частині оскаржуваного рішення визначив розмір заборгованості ОСОБА_3 ; судом першої інстанції, у порушення вимог ч. 4 ст. 77 ЦПК України, помилково надано оцінку відповіді Першого Приморського відділу ДВС у місті Одесі щодо виконавчого провадження з примусового виконання вимоги №Ф-47066-50 від 10 лютого 2020 року, виданого ГУ ДПС в Одеській області, оскільки заборгованість та її розмір не мають жодного відношення до розгляду заяви про визнання особи безвісно відсутньою.

16 січня 2023 року на електрону пошту апеляційного суду ОСОБА_1 направила відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім, зазначила, що права Головного управління Державної податкової служби в Одеській області оскаржуваним рішенням не порушуються, а судом першої інстанції вірно не застосовано до цих правовідносин положення ЗУ Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин; зазначена у апеляційній скарзі судова практика не є релевантною.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника скаржника Головного управління Державної податкової служби в Одеській області Єгорової І.О. та пояснення ОСОБА_1 за доводами апеляційних скарг, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи вимоги вказаної вище заяви ОСОБА_1 про визнання її батька ОСОБА_3 безвісно відсутнім, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 тривалий час не з`являється за місцем мешкання, відомості стосовно його місцезнаходження у суду відсутні, а тому дійшов висновку про те, що вимоги заявниці є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому судом зауважено, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку ст. 309 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується з такими висновкам суду першої інстанції, оскільки вони відповідають нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи.

Судом встановлені і підтверджується матеріалами справи такі факти та обставини справи.

Батьками заявниці ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т.1 а.с. 8).

Шлюб між батьками заявниці розірвано 05 грудня 1989 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (т.1 а.с. 10).

Мати заявниці ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (т.1 а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_6 , які були бабусями заявниці (т.1 а.с. 11,12).

Відтак, родичів, які б могли підтвердити або спростувати обставини щодо місця перебування, проживання, знаходження ОСОБА_3 не має, оскільки останні, а саме ті, про яких відомо заявниці, станом на час розгляду справи померли.

Мати ОСОБА_3 - ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а його батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Із заявою при прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , звернулась ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину за заповітом.

З копії спадкової справи заведеної до майна померлої ОСОБА_7 , судом встановлено, що з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , звернулась ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Згідно заяви про прийняття спадщини, остання направлена до нотаріальної контори з Республіки Білорусь АДРЕСА_2 . (т.1 а.с. 52-57).

Матеріалами спадкової справи також встановлено, що спадкодавець на випадок свої смерті склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину за заповітом ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , отримали спадщину у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_4 (т.1 а.с. 67).

Під час дослідження судом першої інстанції цивільної справи № 2/1522/11906/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , про усунення від спадщини, встановлено, що в судовому засіданні, яке відбулось 16 лютого 2012 року відповідач

ОСОБА_3 приймав особисту участь, та відповідно до журналу судового засідання надавав відповіді на питання. Крім іншого, в матеріалах справи міститься заява за підписом

ОСОБА_3 , згідно якої останній повідомив суду адресу місця свого проживання, де зазначив, що проживає за адресою:

АДРЕСА_5 . Згідно розписки, копію рішення суду отримав 16 лютого 2012 року.

У порядку судового доручення, суд Октябрського району м. Гродно Республіки Білорусь повідомив, що документи ОСОБА_3 , вручити не вдалось. До судового доручення надані листи-відповіді, а саме: Відділу Внутрішніх справ адміністрації Октябрського району

м. Гродно відділення по громадянству та міграції згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 09.12.1987 року по 20.02.2004 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . З 20.02.2004 року знятий з реєстраційного обліку в

м. Мінськ. За даними Відділу внутрішніх справ адміністрації Октябрського району м. Гродно Саінчук О.В., в розшуку не значиться, до кримінальної відповідальності на території Республіки Білорусь не притягувався, мобільні телефони на його ім`я не зареєстровані. За даними Головного УВС Мінського міського виконавчого комітету реєстрація місця проживання на території Центрального району м Мінськ не значиться. В останнє

ОСОБА_3 , був документований паспортом серії НОМЕР_7 виданим 01.09.2001 року Октябрським РОВД м. Гродно. (т.1 а.с. 116-119).

Отже судом встановлено, що за місцем останнього відомого місяця реєстрації

ОСОБА_3 , не проживає, з 2004 року знятий з реєстраційного обліку, також, судом встановлено, що за адресою місця проживання, вказаною останнім особисто в заяві в 2012 році, а саме с. Дачне - ОСОБА_3 , також не проживає. Крім іншого, матеріалами спадкової справи встановлено, що свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері не отримував, з заявою про прийняття спадщини після смерті батька взагалі не звертався.

ОСОБА_3 , на обліку в органах Пенсійного фонду України станом на 2021 рік не перебуває, останні звітні періоди ОСОБА_3 у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, датовані 2007 та 2008 роками (т.2 а.с. 131-133).

ОСОБА_3 з 21 лютого 2005 року зареєстрований як ФОП з адресою місця проживання АДРЕСА_3 . (т.1 а.с. 7).

За даними ДМС України Головного УДМС України в Одеській області ОСОБА_3 , 1958 року народження, зареєстрованим або знятим з реєстрації в Одеській області не значиться.

За даними Відділу ДРАЦС у місті Одесі Південного міжрегіонального УМЮ (м. Одеса) актові записи про державну реєстрацію зміни імені, смерті відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , відсутні (т.1 а.с. 204).

Державною Прикордонною службою України Головного центру обробки спеціальної інформації відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування в межах Донецької та Луганської області та тимчасово окупованих території України громадянином Республіки Білорусь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , не виявлено (т.2 а.с. 43).

Громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , посвідкою на постійне/тимчасове проживання не документувався, згідно обліків ГУДМС України в Одеській області не значиться (т.1 а.с. 203).

Згідно повідомлення Управлінням інформаційно-аналітичної підтримки Головного управління Національної поліції в Одеській області за обліками УІАП ГУНП в Одеській області та ДІ МВС України станом на 25 травня 2020 року ОСОБА_3 до кримінальної, адміністративної відповідальності не притягувався та у розшуку не перебуває (т.1 а.с. 207).

Останнє відоме місце проживання (згідно особистої заяви ОСОБА_3 ) - Одеська область, Біляївський район, с. Дачне, однак, за вказаним місцем проживання відсутній (т.2 а.с. 107).

За положеннями статті 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймала заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутнім, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження.

Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою".

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, дійшов вірного висновку про задоволення вимог заяви ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_3 , в місті Одесі та Одеській області зареєстрованим не значиться, пенсійні виплати не отримує, державний кордон України не перетинав, за даними ВДРАЦС прізвище не змінював, актового запису про смерть не виявлено. Суд також врахував, що відомості про факт проживання ОСОБА_3 , за останнім відомим місцем його проживання (згідно особистої заяви ОСОБА_3 ), а саме: Одеська область, Біляївський район, с. Дачне, відсутні. Також судом встановлено, що ОСОБА_3 до адміністративної, кримінальної відповідальності не притягувався та у розшуку не перебуває.

Правовою зацікавленістю заявниці у вирішенні питання про визнання її батька безвісно відсутнім є необхідність вирішення питання про припинення його діяльності, як фізичної-особи підприємця.

На переконання апеляційного суду, сукупність фактичних обставин цієї справи свідчить про правильність висновків суду першої інстанції, та про наявність правових підстав для визнання ОСОБА_3 безвісно відсутнім.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби в Одеській області правильних висновків суду не спростовують, і доказів, які б спростували такі висновки суду скаржником не надано.

Посилання скаржника в якості доводів апеляційної скарги про те, що заявницею не здійснювалися належні заходи щодо розшуку ОСОБА_11 , що полягають у поданні відповідної заяви до правоохоронних органів та проведення розшукових дій відносно ОСОБА_3 апеляційний суд відхиляє, оскільки законодавець не визначає, що імперативною передумовою для звернення до суду із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, є попереднє ініціювання питання про оголошення особи у розшук, шляхом подання відповідної заяви (звернення) до правоохоронного органу.

Окрім того, не визначає таку передумову, як обов`язкову і усталена судова практика з розгляду подібних категорій справ.

Доводи апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби в Одеській області стосовно неврахування судом висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30 березня 2022 року у справі №295/4293/21, від 06 листопада 2019 року у справі №226/3053/18, від 15 квітня 2021 року у справі №363/360/18, від 29 серпня 2019 року у справі №225/2576/17, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

У відповідності до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У справах №295/4293/21 (постанова від 30 березня 2022 року), №226/3053/18 (постанова від 06 листопада 2019 року) предметом спору є оголошення особи померлою.

У справі №363/360/18 (постанова від 15 квітня 2021 року) судами встановлено, що факти, викладені в заяві про визнання особи безвісно відсутньою не відповідають дійсним обставинам справи, а особа, про визнання якої безвісно відсутньою порушувалося питання був живим та здоровим, та останній просив у задоволенні відповідної заяви відмовити, на підставі чого суди дійшли висновку про те, що заявник не надав доказів того, що особа, стосовно якої ініціювалося так питання, є безвісно відсутнім.

У справі №225/2576/17 (постанова від 29 серпня 2019 року) судами встановлено, що відносно особи, стосовно якої порушувалося питання про визнання безвісно відсутньої, правоохоронним органом було заведено оперативно-розшукову справу та у провадженні поліції перебувало кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 260 КК України. У межах цієї справи, Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду про відмову у задоволенні заяви з підстав її недоведеності.

З огляду на викладене, висновки щодо застосування норм права, що містяться у вищезгаданих постановах Верховного Суду, на які посилається Головне управління Державної податкової служби в Одеській області, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, обставини, встановлені судом в цій справі, суттєво відрізняються від обставин, встановлених у справах №295/4293/21, №226/3053/18, №363/360/18, №225/2576/17.

Доводи скаржника про те, що встановлення факту безвісно відсутнім ОСОБА_3 може спричинити значний вплив на діяльність податкового органу щодо справляння податків та стягнення податкової заборгованості, самі по собі не є тими обставинами, що можуть стати підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки належність справляння податків, виконання зобов`язань з їх сплати не входить до кола питань, з наявністю або відсутністю яких, законодавець пов`язує неможливість ухвалення рішення у даній категорії справи.

Іншими доводами скарга Головного управління Державної податкової служби в Одеській області не мотивована, доказів, які б спростовували правильність фактичних обставин, встановленим судом, податковою службою не надано, а тому апеляційну скаргу останнього потрібно залишити без задоволення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на предмет їх обґрунтованості та наявності підстав для зміни рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Приписами частини другої статті 77 ЦПК України настановлення, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України).

У відповідності до ч.4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

Як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вирішуючи цю справу про оголошення ОСОБА_11 безвісно відсутнім встановив обставини, що не входять до предмету її розгляду та не стосуються предмета доказування у цій справі, зокрема, судом першої інстанції встановлені обставини щодо наявності заборгованості ОСОБА_3 перед стягувачем, яким є Головне управління ДПС в Одеській області в розмірі 29293,44 гривень.

Відтак, документи надані на підтвердження указаних обставин у межах розгляду цієї справи є недопустимими доказами, так як не містять інформацію щодо предмета доказування, а тому суд не мав брати до уваги ці відомості, та як наслідок посилатися на них у судовому рішенні.

Отже доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково слушними і такими, що знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а тому колегія суддів, вважає, що рішення Суворовського районного суду від 06 грудня 2022 року потрібно змінити, виключивши з його мотивувальної частини встановлені судом обставини щодо заборгованості ОСОБА_3 перед стягувачем Головним Управлінням ДПС в Одеській області в розмірі: 29293,44 грн.

Водночас, вимога апеляційної скарги ОСОБА_1 про зміну мотивувальної частини рішення суду та її викладення в редакції постанови апеляційного суду задоволенню не підлягає, оскільки в іншій частині рішення суду є таким, що відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, а тому підстав для зміни його мотивувальної частини, як про те просить скаржниця, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.4 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи наведене вище, апеляційний суд вважає апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області такою, що не підлягає задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 з вказаних вище підстав потрібно задовольнити В іншій оскаржуваній частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2022 року змінити, виключивши з мотивувальної частини встановлені судом обставини щодо заборгованості ОСОБА_3 перед стягувачем Головне Управлінням ДПС в Одеській області в розмірі: 29293,44 гривень.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови буде складено 21 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.А. Коновалова

М.В. Назарова