Єдиний унікальний номер судової справи 484/1242/23
Номер провадження 22-ц/812/860/23
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

21 серпня 2023 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Ковальським Є.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Філатова І.Л.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 рішення, яке ухвалено Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області 14 червня 2023 року, під головуванням судді Маржиної Т.В., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про розірвання договору оренди землі,

УСТАНОВИЛА:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» (далі ТОВ «Південь Агро Інвест») про розірвання договору оренди землі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельні ділянки з кадастровими номерами: :06:000:0612 площею 10.4749 га, :01:000:0105 площею 1.6397 га, :06:000:0182 площею 0.14 га, :06:000:0183 площею 0.14 га, :01:000:0852 площею 0.02 га, які розташовані в межах Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області.

19 лютого 2009 року між ОСОБА_1 та Приватним сільськогосподарським підприємством «ім. Т.Г. Шевченка» (далі ПСП «ім. Т.Г. Шевченка») було укладено договір оренди, за умовами якого позивач передав підприємству у користування вищевказані земельні ділянки загальною площею 12.41 га строком на 5 років.

В подальшому між ОСОБА_1 та ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» було укладено угоди від 18 вересня 2012 року та 12 квітня 2017 року, якими було продовжено строк дії договору оренди землі від 19 лютого 2009 року.

01 серпня 2018 року між ОСОБА_1 , ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено додаткову угоду до вказаного вище договору оренди, за умовами якого, останньому було передано право оренди на земельні ділянки за вищевказаним договором, із строком дії до 31 грудня 2026 року.

Пунктами 4.1 та 4.5 додаткової угоди від 01 серпня 2018 року сторони узгодили, що орендна плата вноситься у грошовій формі в розмірі 12.37% від нормативної грошової оцінки землі, не пізніше 01 вересня поточного року.

Між тим, орендар в порушення умов договору оренду плату за 2020 та 2021 роки сплатив несвоєчасно, а за 2022 року взагалі не нарахував та не виплатив орендодавцю.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив розірвати договір оренди від 19 лютого 2009 року (разом зі змінами внесеними додатковими угодами від 18 вересня 2012 року, 12 квітня 2017 року, 01 серпня 2018 року), укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Південь Агро Інвест», який зареєстрований у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі по Синюхобрідський сільській раді 07 вересня 2009 року за реєстровим №52.

Представник ТОВ «Південь Агро Інвест» надав до суду відзив, в якому просив у задоволені позову відмовити. Зазначав, що з матеріалів справи вбачається, що орендар виплачував орендну плату кожного року у розмірі передбаченому умовами договору. За такого, відсутня систематична несплата орендної плати, а тому відсутня підстава для розірвання договору оренди. Несплата орендної плати за 2022 рік обумовлена обставинами непереборної сили, оскільки внаслідок військової агресії росії проти України майже всі працівники підприємства покинули територію Миколаївської області, а відновлення діяльності відповідача відбулося лише на початку 2023 року. При цьому, на день подачі відзиву на позовну заяву борг підприємства за 2022 рік виплачений позивачу.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачем щорічно виплачувалась орендна плата у 2020-2021 роках у визначеному договором про оренду землі розмірі. Затримки у її виплаті у 2020 та 2021 роках не були суттєвими, орендна плата була виплачена повністю, а тому суд не може вважати такі порушення умов договору істотними. Щодо орендної плати за 2022 рік, судом встановлено, що дійсно мала місце її невиплата, але таке порушення умов договору є разовим, тобто відсутня систематичність порушення умов договору. Крім того, на час розгляду справи орендна плата за 2022 рік сплачена, тобто права орендодавця поновлені.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилаючись на порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення міськрайонного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що несвоєчасна сплата орендної плати є істотним порушенням умов договору, а тому є підставою для розірвання договору оренди.

Також звернуто увагу на те, що оскаржуване судове рішення фактично ухвалено без урахування правових позицій Верховного Суду, що є порушенням вимог ч.4 ст.263 ЦПК України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає в повному обсязі.

Так, за змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі ЗК України), Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України «Про оренду землі» (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), а також іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.

Згідно ст.93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності.

За ч.3 ст.792 ЦК України та ч.8 ст.93 ЗК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року (з наступними змінами та доповненнями, далі - Закон України).

Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (ч.1 ст.14 Закону України, в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно ст.13 Закону України за договором оренди землі орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст.15 Закону України орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є істотними умовами договору оренди землі.

Статтями 24,25 вищеназваного Закону України передбачені права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема, останній зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором.

За правилами ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути розірваний або змінений за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

Так, однією з найпоширеніших підстав розірвання договору оренди земельної ділянки є заборгованість з орендної плати. За змістом статей 1,13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати в установленому розмірі. Разом з тим, доводи про наявність заборгованості з орендної плати мають підтверджуватись належними доказами.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону України та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою відповідно до п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України є систематична несплата орендної плати.

Отже, відповідно до вказаних норм матеріального права договір оренди землі може бути розірваний за умов систематичної несплати орендної плати.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (касаційне провадження №61-41932сво18) дійшов висновку, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична (два та більше випадки) несплата орендної плати.

Згідно із ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність.

Отже, за змістом ст.141 ЗК України та ст.32 Закону України «Про оренду землі» підставою розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати, а не разове порушення умов договору у цій частині.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за п.6 ч.1 ст.3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Схожі висновки викладені у постанові Великої Плати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17, провадження №12-201гс18, та постанові Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №551/542/20, провадження №61-16493св21.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи убачається, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №904697 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки із кадастровим номером :06:000:0612, площею 10.47 га, розташованої в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.22).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №904696 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки із кадастровим номером :01:000:0105, площею 1.64 га, розташованої в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.23).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №904699 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки із кадастровим номером :06:000:0182, площею 0.14 га, розташованої в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.24).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №904700 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки із кадастровим номером :06:000:0183, площею 0.14 га, розташованої в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.25).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №904698 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки із кадастровим номером :01:000:0852, площею 0.02 га, розташованої в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області (а.с.26).

19 лютого 2009 між ОСОБА_1 та ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» в було укладено договір оренди, за умовами якого позивач передав підприємству у користування вищевказані земельні ділянки загальною площею 12.41 га строком на 5 років (а.с.27-29).

18 вересня 2012 року між ОСОБА_1 та ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» укладено угоду про внесення змін до договору оренди земельної ділянки від 19 лютого 2009 року, якою, зокрема, продовжено орендні правовідносини до 30 листопада 2019 року (а.с.31-32).

12 квітня 2017 року між ОСОБА_1 та ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» укладено додаткову угоду №000834 до договору оренди землі від 07 вересня 2009 року, якою, продовжено орендні правовідносини до 30 листопада 2026 року (а.с.33-35).

01 серпня 2018 року між ОСОБА_1 , ПСП «ім. Т.Г. Шевченка» та ТОВ «Південь Агро Інвест» «укладено додаткову угоду до договору оренди землі, умовами якого, останньому було передано право оренди на земельні ділянки за вищевказаним договором, із строком дії до 31 грудня 2026 року.

Відповідно до п.4.1 вказаної додаткової угоди передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12.37% нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що складає ділянка №1 37 756 грн. 21 коп., ділянка №2 5 910 грн. 21 коп., ділянка №3,4 1 009 грн. 24 коп., ділянка №5 72 грн. 09 коп.

За такого, загальний розмір орендної плати становить 44 747 грн. 75 коп.

При цьому, у п.4.2 вищевказаної додаткової угоди узгоджено, що з цієї суми орендарем, як податковим агентом утримуються податки (збори), передбачені чинним законодавством України.

Згідно з п.4.5 цієї угоди орендна плата вносить орендарем не пізніше 01 вересня поточного року. Орендар перераховує грошові кошти орендної плати на банківський розрахунковий рахунок орендодавця та/або виплачує через касу орендаря та/або здійснює виплату засобами поштового зв`язку через місцеві відділення УДППЗ «Укрпошта» шляхом надіслання на адресу орендодавця поштових переказів, або в іншій формі, погодженій сторонами.

Пунктом 4.7 угоди передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі 0.1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до наданих позивачем відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 08 лютого 2023 року, вбачається, що ОСОБА_1 у 2020 році у 4 кварталі нарахована орендна плату у розмірі 55 074 грн. 46 коп., з яких виплачено 10 957 грн. 01 коп. Орендна плата за 2021 рік нарахована та виплачена у березні - 4 968 грн. 94 коп., у липні 54 716 грн., у жовтні 371 грн. 42 коп., у грудні нарахована в розмірі 88 грн. 28 коп., але не виплачена (а.с.40).

Згідно додатку 1 до довідки №1 від 10 січня 2023 року ТОВ «Південь Агро Інвест» 25 лютого 2021 року перерахувало 44 117 грн. 43 коп. плату за оренду за 2020 рік, 25 березня 2021 року перерахувало 4 000 грн. за оренду за 2021 рік, 28 липня 2021 року 44 046 грн. 33 коп. за оренду за 2021 рік. (а.с.41).

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком міськрайонного суду, що затримка у виплаті орендної плати за 2020 рік не була суттєвою та виплачена в повному обсязі. При цьому, звертає увагу на те, що орендна плата за 2021 рік виплачена підприємством позивачу з дотриманням строків, визначених умовами договору, а тому затримка у виплаті орендної плати за 2022 рік, яка була виплачена 29 березні 2023 року (а.с.63) є разовим порушенням, що не свідчить про систематичну її не сплату.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи представника позивача про те, що суд не дав оцінки наданих позивачем доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення особою, яка подала апеляційну скаргу, норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч.2 ст.376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Щодо посилання у апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, то необхідно зазначити, що лише посилання на неоднакове застосування норм права у різних справах, хоча у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для справи, яка є предметом перегляду, та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване та справедливе судове рішення, яке відповідає вимогам процесуального права.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За правилами п.п. «в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 23 серпня 2023 року