ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6053/23 Справа № 197/38/23 Суддя у 1-й інстанції - Шевченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №197/38/23 за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року (суддя Шевченко О.В.),

в с т а н о в и в :

04 січня 2023 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в обґрунтування позову зазначає, що 22 липня 2014 року між сторонами було укладено додатковий договір № 1 до договору № 812909 від 28 травня 2014 року про відкриття та обслуговування рахунку, випуску та надання платіжної картки, відповідно до якого відповідачу встановлено кредит у розмірі 14000 грн та визначені умови кредитування, процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 28% річних, процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Позивачем зобов`язання були виконані у повному обсязі. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, станом на 21 листопада 2022 року виникла заборгованість у розмірі 35575,65 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 13989,88 грн, процентів за користування кредитом - 9956,98 грн, комісії - 9 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 4001,97 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 965,88 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1041,54 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 2691,11 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2919,29 грн. Просив стягнути вказану заборгованість, а також судові витрати у розмірі 2481 грн.

Рішенням Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 рокув задоволенні позову Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що 28 травня 2014 року між сторонами укладено договір №812909 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, відповідно до пункту 1.1.2 договору банк надає клієнту платіжну картку. Наданий позивачем додатковий договір №1 до договору №812909 з додатками від 28 травня 2014 року містить всі умови надання кредитних коштів та є належним доказом укладення кредитного договору. Виписка з особового рахунку може бути належним доказом обставин видачі кредиту, його розміру, а також заборгованості відповідача за кредитом, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами, в той час як відповідачем свій розрахунок не наданий, судово-економічна експертиза у справі не надавалась, жодних заперечень чи пояснень про незгоду з розміром заборгованості суду не надавалась.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що згідно із пунктом 1.1 копії додаткового договору № 1 до договору № 812909 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 22 липня 2014 року, укладеного між сторонами, сторони домовились викласти в новій редакції п. 1.1 договору, а саме: «Банк відкриває клієнту рахунок за тарифним пакетом» «Зарплатний», поточний рахунок № НОМЕР_1 , процентна ставка на залишок коштів за рахунком складає 3% річних, банк встановлює клієнту кредит у сумі 14000 грн. Строк дії кредиту встановлюється на відповідний період дії платіжної картки. При випуску платіжної картки на новий термін кредит продовжується на строк дії платіжної картки. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 28% річних і сплачується щомісячно, процентна ставка за несанкціонованим овердрафтом складає 35% річних. Кредит стає доступним клієнтові з дати першого зарахування заробітної плати.

Відповідно до п. 1.3 додаткового договору після розділу 3 договору сторони вирішили доповнити розділом 4 «Умови кредитування» у наступній редакції: - п. 4.4 клієнт зобов`язаний погасити заборгованість за кредитом у повному обсязі у разі: закінчення строку дії платіжної картки та не продовження її дії на новий строк; звільнення з організації, з якою банком укладено договір про надання послуг по зарахуванню та виплаті заробітної плати та інших виплат; відмови клієнта від отримання заробітної плати та інших виплат, передбачених чинним законодавством, шляхом їх зарахування на рахунок; відмови від пропозиції банку, що пов`язана зі зміною процентної ставки за користування кредитом. У разу порушення строку сплати платежів за договором, клієнт зобов`язаний сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із таблицею визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки станом на 22 липня 2014 року, яка є додатком 4 до договору № 812909 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою (у редакції додаткового договору № 2 до договору № 812909 про відкриття фізичній особі карткового рахунку для платіжної картки та здійснення розрахунково-касового обслуговування за дебетово-кредитною схемою), підписаною відповідачем, проценти за користування кредитом з 24 липня 2014 року до 30 червня 2017 року становлять суму 6847,25 грн.

Відповідно до тарифів за обслуговування поточного рахунку з використанням платіжної картки, відкритого за пакетом «Зарплатний», які є додатком № 1 до договору № 812909 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 28 травня 2014 року, підписаних відповідачем 24 липня 2014 року, термін дії картки до 3 років.

24 липня 2014 року відповідачем було підписано повідомлення про умови кредитування, згідно із яким вид кредиту кредит, цільове використання споживчий, форма кредитування безготівкова, розмір відсоткової ставки 28% річних, тип відсоткової ставки проста, валюта кредиту гривня, сума, на яку може бути виданий кредит 14000 грн, максимальний строк кредитування 36 місяців.

Згідно із розрахунком заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання станом на 21 листопада 2022 року за договором № 812909 від 28 травня 2014 року, кредитний ліміт встановлено 28 липня 2014 року, розмір встановленого ліміту кредитної лінії 14000 грн, термін дії банківської платіжної картки № 5107 - травень 2017 року, загальний розмір заборгованості становить 35575,65 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) - 13989,88 грн, процентів за користування кредитом - 9956,98 грн, комісії - 9 грн, пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 4002,06 грн, сума сплаченої пені - 0,09 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 965,88 грн, 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1041,54 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) - 2691,11 грн, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 2919,29 грн. З 01 березня 2020 року та впродовж дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за договором не нараховувалась. З 24 лютого 2022 року та впродовж дії воєнного стану інфляційні втрати та 3 % річних не нараховувались.

Відповідно до виписок по картковому рахунку № НОМЕР_1 за періоди 28 травня 2014 року - 15 серпня 2019 року, 16 серпня 2019 року - 21 листопада 2022 року станом на 21 листопада 2022 року доступна сума - 27957,83 грн, кредитний ліміт: 0 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, але позивачем не надано суду таких доказів, тому позовні вимоги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано копію договору № 812909 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 28 травня 2014 року, до якого внесено зміни додатковим договором, що позбавляє суд можливості встановити усі істотні умови договору, щодо яких сторони в належній формі досягли згоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Положеннями статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Апеляційний суд виходить з того, що підставою звернення АТ «Державний ощадний банк України» до суду з даним позовом є неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за заявою про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що жоден із наданих позивачем документів не містить доказів отримання відповідачем грошових коштів у відповідному розмірі.

Банком не було надано доказів зарахування кредитних коштів на картку відповідача, встановлення кредитної лінії (як це зазначено у позові), а також обґрунтування розміру заборгованості відповідача.

Договір № 812909 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки суду першої інстанції не надано, а тому суд не мав можливості пересвідчитись щодо умов кредитування відповідача, сплати відсотків за користування кредитними коштами, та штрафних санкцій.

З наданої виписки по картковому рахунку вбачається, що відповідачем зазначений рахунок використовується для зарахування зарплати, відповідно до якого він здійснює користування зазначеною карткою.

Позивачем до суду першої не надано доказів, що підтверджують факт отримання відповідачем кредитної картки, не надано відомостей про номер карткового рахунку, тип картки, дату її вручення відповідачеві, повідомлення йому пін-коду, а також строку дії картки, доказів відкриття на ім`я відповідача рахунку, відсутня виписка по кредитному рахунку, яка і мала б підтвердити рух грошових коштів, наявність або відсутність заборгованості.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наданий банком розрахунок заборгованості, як доказ надання позивачу кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, сам по собі не є належним та допустимим доказом наявності такої заборгованості за договором, оскільки будь-яких доказів отримання відповідачем кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом ні надання відповідачу у користування кредитних коштів, ні видачі картки, ні наявності заборгованості та її розміру, оскільки розрахунок нічим не підтверджується та його правильність перевірити неможливо.

А тому є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що виписка за картковим рахунком підтверджує обставини видачі кредиту.

Аналогічних висновків дійшов й Верховний Суд у своїй постанові від 29.01.2020 р. у справі № 755/18920/18.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги додано копії: договору, тарифів, правил, розписки, заяви та інше. Але позивачем клопотання щодо доручення вказаних копій документів до матеріалів справи апеляційному суду не заявлено, не наведено та не додано докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Крім того, на момент подання позовної заяви, вказані докази були наявними у позивача, однак, він не подав їх до суду першої інстанції.А тому судом апеляційної інстанції вказані докази не приймаються.

За відсутності поважних причин неподання нового доказу до суду першої інстанції апеляційний суд не має права досліджувати цей доказ, поданий позивачем в апеляційній інстанції (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 638/13998/14-ц, аналогічний правова позиція Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 458/867/15-ц).

Таким чином, висновок суду першої інстанції стосовно недоведення позивачем заявленого ним позову підтверджено письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, та не спростовано доводами апеляційної скарги.

При вирішенні даної справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, а ухвалене у справі рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Широківського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста