Провадження № 2/761/607/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Габунії М.Г.,

за участі

представника позивача: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

13.06.2022 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.

Під час слухання справи як третю особу було залучено - ОСОБА_4 .

В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача 10 000,00 доларів США, що на день пред`явлення позову є еквівалентом 292 549,00 грн. за курсом НБУ.

Вимоги позову обгрунтовані тим, що на підставі договору №13 від 28.11.1995 року позивачу разом з його батьками було виділено компенсаційні грошові кошти в сумі 22 000,00 доларів США у зв`язку з виселенням з квартири АДРЕСА_1 .

Як зазначає позивач, батько - ОСОБА_3 отримав вказані кошти та надав їх в позику ОСОБА_5 . Після повернення позики, разом з відсотками, батько 17.03.1999 року отримав грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США.

Так як вказана сума компенсації за втрату житла була розрахована та виплачена на трьох осіб, то вказані кошти підлягали поділу на три частини, а тому з врахуванням отриманих процентів за користування коштами позивач мав отримати 10 000,00 доларів США.

Крім того позивач зазначає, що строк звернення до суду із зазначеними вимогами не пропущено так як про порушення власних прав він дізнався 07.06.2019 року під час розгляду справи №760/198/17.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. У поясненнях ОСОБА_3 зазначив, що квартира АДРЕСА_2 є спільним майном подружжя, що встановлено рішенням суду та грошовими коштами, отриманими, як компенсація, ОСОБА_3 не розпоряджався не в інтересах сім`ї. А тому відповідач зазначає, що позивач не має права вимоги частини компенсації з відповідача.

Крім того відповідач подав до суду заяву про застосування судом позовної давності, оскільки у відповідності до положень ч.4 ст.261 ЦК України позовна давність почалась з дня досягнення повноліття ОСОБА_2 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_1 і закінчилась 16.12.2012 року. Також відповідач зауважив, що в межах цивільної справи №760/198/17 позивач та його мати - ОСОБА_4 подали зустрічний позов з аналогічних підстав та вказали, що їм стало відомо про порушення права у грудні 2017 року під час розгляду справи №760/19770/15. Тому трирічний строк позовної давності сплив 19.12.2020 року. В будь-якому випадку трирічний строк на звернення до суду з позовом сплив, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. В поясненнях наданих до суду зазначила, що просить позов задовольнити з тих підстав, що за договором №13 від 28.11.1995 року вказані кошти надавались трьом особам (позивачу, відповідачу та третій особі), які були зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 за свою частину житлової площі вказаної квартири. Третя особа зазначає, що вказані кошти були привласнені ОСОБА_3 та він розпорядився ними на власний розсуд. Так як ОСОБА_4 разом з сином залишились без житла, вона 19.03.1999 року за власні кошти придбала квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі положень статті 223 ЦПК України суд продовжив слухання справи у відсутність сторін, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши представника позивача, врахувавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

28.11.1995 року між фірмою «Гарант» (далі - Виконавець) та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (далі - Клієнт) було укладено Договір №13 за яким Клієнт зобов`язувався отримати грошові кошти в розмірі 22 000,00 доларів США готівкою за свою частину житлової площі в квартирі АДРЕСА_1 в якій прописана сім`я Клієнта (п.п.2.1.1).

Крім того, за умовами п.п.2.1.4 Договору, Клієнту відомо, що для отримання вказаної суми на нього оформлюється двокімнатна квартира АДРЕСА_3 та він зобов`язаний (Клієнт) при отриманні 22 000,00 доларів США продати вказану квартиру Виконавцю (або його представнику).

Суду не надано доказів отримання відповідачем вказаної суми грошових коштів.

В судовому засіданні відповідач пояснив, що грошові кошти за вказаним договором він не отримував.

В той же час, постановою Апеляційного суду м.Києва від 08.02.2018 року у справі №760/19770/15-ц про поділ майна подружжя було встановлено, що відповідно до Договору від 28 листопада 1995 року № 13, укладеного у простій письмовій формі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та їх син ОСОБА_6 мали отримати 22 000 доларів США за частину належної їм жилої площі у двокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 .

За договором купівлі-продажу нерухомості від 19 березня 1999 року, який на підставі ст. 15 Закону «Про товарну біржу» зареєстрований в Київській універсальній біржі, ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_2 , яка складається з двох кімнат загальною площею 57,7 кв. м, у тому числі житловою площею 34,0 кв.м.

Факт укладення цього договору і отримання за ним грошей за відселення із зазначеної квартири сторони не заперечували і в суді апеляційної інстанції.

Факт отримання ОСОБА_3 22 000 доларів США за відселення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_6 за договором від 28 листопада 1995 року сторонами по справі не заперечувався. Позивачем ОСОБА_3 до суду надані докази повернення йому 30 000 доларів США 17 березня 1999 року, тобто за два дні до придбання спірної квартири АДРЕСА_2 та інших будь-яких об`єктивних доказів на спростування доводів позивача щодо придбання за ці гроші квартири або використання цих грошей не в інтересах родини до суду не надано.

У відповідності до положень частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановленоці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

А тому вказані обставини не підлягають доказуванню.

Як зазначив позивач в позовній заяві, вказані кошти в сумі 22 000,00 доларів США батько передав в позику ОСОБА_5 та 17.03.1999 року батько отримав грошові кошти в сумі 30 000,00 доларів США (позика з відсотками).

За договором дарування квартири від 26.02.2016 року, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Однак в подальшому, 02.02.2017 року зазначений договір був розірваний за згодою обох сторін.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що судом встановлено, що вказана сума грошових коштів є спільним майном подружжя та використана в інтересах сім?ї для придбання квартири, відсутні законом передбачені підстави для переоцінки доказів та встановлених судом обставин, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 4, 76-81, 141, 263, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2023 року

Суддя: Н.Г. Притула