Справа № 161/7778/23
Провадження № 2-о/161/236/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участю:

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту постійного проживання на території України

В С Т А Н О В И В:

15.05.2023 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 03.07.1991 року він був народжений у м. Луцьку. З 01.09.1998 року по 23.06.2009 року навчався у КЗ «Луцький НВК ЗОШ-інтернат І-ІІІ ступенів правознавчий ліцей з посиленою фізичною підготовкою Луцької міської ради». Після закінчення навчального закладу продовжував проживати у м. Луцьку. 18.04.2012 року його було засуджено та до 19.06.2014 року він відбував покарання у Цуманській ВК-84. Однак, по досягненню 18-річчя ним не було оформлено паспорта гр. України по причині відсутності у нього свідоцтва про народження, а також будь-яких інших документів. Вказує, що у позасудовому порядку неможливо встановити факт його постійного проживання на території України, проте підтвердити такий можуть його брат ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_5 . Враховуючи наведене, просить суд встановити факт, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України», по 2023 рік.

31.05.2023 року заінтересованою особою Управління державної міграційної служби України у Волинській області було подано до суду письмові пояснення по суті заявлених вимог у яких останній зазначає, що згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться. За базами даних УДМС у Волинській області інформація щодо документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон відсутня (а.с. 17-18).

В ході розгляду справи з ініціативи суду було витребувано наступні докази:

-у Відділі ДРАЦС УДР ЗМУ МЮ (м. Львів) повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29);

-з архіву Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріали кримінальних справ № 0308/5387/12 та № 161/9560/20 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримав із викладених у його заяві підстав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково суду пояснив, що його батьком був ОСОБА_7 , який помер коли йому було 6 років. Його мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла також. Його батьки були громадянами України. Вказав, що у нього за життя було в наявності свідоцтво про народження, проте він його втратив (загубив). Після закінчення школи навчання не продовжував та ніде не працював. Крім того, він двічі був судимий, обидва вироки постановлювалися Луцьким міськрайонним судом Волинської області.

Представник заявника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала у повному обсязі, вважає, що факт, який просить встановити заявник, знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи.

Представник заінтересованої особи при вирішенні заявлених вимог поклався на думку суду.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах даної цивільної справи, а також наявні у матеріалах кримінальних проваджень, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України в момент проголошення незалежності України або набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, згідно яких городянин України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження - за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 ЗУ «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме:

проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні;

безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Згідно ст. 3 Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до п. 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24.08.1991 року на території, що стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (ч. 1 ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України ОСОБА_1 необхідно надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, жодних доказів, які б свідчили про народження ОСОБА_1 та про його подальше постійне проживання на території України як станом на 24.08.1991 року, так й станом на 13.11.1991 року, заявником та його представником в ході справи не надано, а судом не отримано.

Зокрема, долучені стороною заявника довідка КЗ ЗСО «Луцький ліцей № 28 Луцької міської ради» № 7-31/42 від 13.06.2022 року (а.с. 5) та повідомлення ЗМУ з питань виконання кримінальних покарань МЮ № 5к/вих./11/4339 від 27.07.2022 року (а.с. 6) не доводять заявлені ОСОБА_9 вимоги.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що ОСОБА_1 є його братом по матері. Його (свідка) батьком є ОСОБА_10 , з яким мати ОСОБА_11 , перебувала у шлюбі. Після його розірвання в останньої у 1992 році народився спільний із ОСОБА_12 син заявник ОСОБА_1 . Чи перебувала мати у зареєстрованому шлюбі із батьком заявника та чи реєструвався факт народження останнього йому не відомо. Вказав, що він та заявник ніколи не проживали разом за однією адресою, а саме: заявник проживав з мамою та своїм батьком, а він жив разом з бабусею (а.с. 50).

Вищевказані показання свідка суд вважає такими, що не містять відомостей, які стосуються предмету доказування у даній справі, оскільки з їх змісту неможливо встановити, що ОСОБА_1 був народжений та проживав на території України станом на 24.08.1991 року чи станом на 13.11.1991 року.

Як вбачається із відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

За базами даних УДМС у Волинській області інформація щодо документування ОСОБА_1 паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон відсутня (а.с. 21).

Тобто, надані заявником та отримані судом докази не доводять юридичний факт, який просить встановити сторона заявника у даній справі.

Натомість, в ході здійснення даного провадження судом, з власної ініціативи, було здійснено запит до Відділу ДРАЦС УДР ЗМУ МЮ (м. Львів) щодо надання повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Як вбачається із відповіді вищевказаної установи № 2333/09.2-04-11 від 29.06.2023 року, в архівах відділів ДРАЦС у Волинській області та відділу ДРАЦС УДР ЗМУ МЮ, у тому числі за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а також за первинними та поновленими актовими записами цивільного стану фактів державної реєстрації шлюбу чи його розірвання, зміни імені, смерті відомості щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні (а.с. 36).

При цьому, Відділом ДРАЦС УДР ЗМУ МЮ (м. Львів) було надано суду повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 8 від 29.06.2023 року щодо актового запису про народження ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого зазначена ОСОБА_8 (а.с. 37-38).

В судовому засіданні були досліджені витребувані з архіву/відділу Луцького міськрайонного суду Волинської області матеріали кримінальних справ № 0308/5387/12 та № 161/9560/20, які здійснювалися у відношенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Однак, в матеріалах вищевказаних кримінальних справ відсутні будь-які документи ОСОБА_1 , які б підтверджували його особу.

Таким чином, під час розгляду справи стороною заявника не надано, а судом не здобуто жодних доказів того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився та постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року та на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України».

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа УДМС України у Волинській області, про встановлення факту постійного проживання на території України у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 77-81, 259, 263-265, 315, 319, 352, 354 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України у Волинській області, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, .

Рішення у повному обсязі складено 23 серпня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.