Провадження №2/447/394/23
Справа №447/1505/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

28.08.2023 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Венгер Л.М.,

розглянув у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Відділ «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, служба у справах дітей Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини.

Процесуальні дії у справі.

23.05.2023 представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Буловчак Х.Р. подано до суду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, у якому позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між позивачем та відповідачкою ОСОБА_2 , який було укладено 29.08.2009 та зареєстровано міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2063, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Після розірвання шлюбу просить залишити проживати спільну дитину - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 29.08.2009 сторони уклали шлюб. За час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народилася донька ОСОБА_4 . Протягом останніх років подружнє життя між сторонами не складається, а відносини погіршуються. Сторони мають різні світогляди та різне бачення подальшого сімейного майбутнього, внаслідок чого виникають постійні безпричинні сварки. Позивач та відповідач більше двох років спільно не проживають, сімейного господарства не ведуть, спору щодо поділу спільного майна подружжя немає, спроби примирення не дали бажаного результату. Вказує, що фактично сім`я перестала існувати. З огляду на рівні права чоловіка та жінки, вважає, що позивач має право просити визначити місце проживання дитини разом із ним. Крім того, зазначає, що відповідачка та дитина самі виявили таке бажання. На підставі наведеного просить позов задоволити.

23.05.2023 сформовано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання (перебування) та реєстрації відповідача.

Ухвалою суду від 24.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачу надано строк для подання відзиву, заперечень. Крім того, враховуючи те, що позивач та відповідач мають зареєстроване місце проживання у м. Львові та м. Миколаєві Стрийського району Львівської області, з метою захисту інтересів дитини, та задля вирішення спору, до участі в розгляді справи постановлено залучити третіх осіб - Відділ «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради та службу у справах дітей Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, зобов`язано таких подати суду письмові висновки щодо розв`язання спору на підставі ч. 5 ст. 19 СК України.

Ухвалу суду від 24.05.2023, копію позовної заяви та доданих до неї документів, надіслану відповідачці на адресу її місця реєстрації проживання, така не отримала, оскільки вказане поштове відправлення повернулося до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 23-24).

Водночас, 07.07.2023 відповідачка ОСОБА_2 подала до суду заяву, у якій вказала, що отримала позовну заяву та своєю заявою визнає позовні вимоги позивача. Зазначила, що вона та позивач тривалий час не проживають разом, кожен живе власними інтересами та особистим життям, спільного господарства не ведуть, просить суд розірвати шлюб. Терміну на примирення просила не надавати. Підтримала позовну вимогу щодо визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 . Крім того, просила проводити розгляд справи за її відсутності (а.с. 27).

26.06.2023 до суду надійшла заява та клопотання начальника служби у справах дітей Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, у яких така зазначила, що 14.06.2023 працівниками служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що дитина з народження проживає за вказаною адресою, навчається у Миколаївській ЗЗСО І-ІІІ ступенів №1, відвідує гуртки у Миколаївському міському будинку дитячої та юнацької творчості. Між батьками дитини спору щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 немає, мати дитини ОСОБА_2 відносно визначення місця проживання доньки за вказаною адресою разом із батьком не заперечує. Крім того, представник третьої особи просила проводити розгляд справи за відсутності представника служби у справах дітей, щодо рішення у справі поклалися на розсуд суду (а.с. 25, 26).

01.08.2023 до суду надійшло клопотання про долучення до справи висновку органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, де також було вказано про те, що орган опіки та піклування позов підтримує у повному обсязі (а.с. 36-39).

25.08.2023 на електронну пошту суду надійшла заява представника Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради як органу опіки та піклування, у якому просив проводити розгляд справи за відсутності їх уповноваженого представника, щодо вирішення спору поклалися на думку суду, висновку щодо розв`язання спору не надали (а.с. 42-45).

28.08.2023 представник позивача - адвокат Буловчак Х.Р. подала до суду заяву, у якій просила проводити розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позов підтримала та просила такий задоволити.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону. Підстав для висновку про порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб у зв`язку з визнанням відповідачем позову немає.

У зв`язку із визнанням відповідачем позову, суд, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, ухвалює рішення у підготовчому судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Шлюб між сторонами зареєстровано 29.08.2009 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2063, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 12).

Сторони не підтримують шлюбних стосунків. Сім`я фактично розпалась, шлюб носить формальний характер. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Сторони у справі записані батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 11).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області №125 від 01.08.2023, з урахуванням наведених у висновку доводів, орган опіки та піклування міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 37-38, 39).

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі, однак, шлюбні стосунки припинили і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим.

Враховуючи наведене, факт визнання позову відповідачем, суд приходить висновку, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

При вирішенні спору у частині визначення місця проживання дитини, суд, передусім, бере до уваги інтереси дитини, враховує положення та принципи Загальної декларації прав людини, Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, Європейської соціальної хартії, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, на підставі яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції, Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України, передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вказане наведено у постанові Верховного Суду від 14.02.2019 у справі №377/128/18 (провадження №61-44680св18).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Для того, щоб позбавлення батьківських прав було «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може таке найкраще задоволити інтереси дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідна правова позиція застосована і в постанові ВС від 29.09.2021 у справі №459/3411/17, провадження №61-10531св21.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини крізь призму врахування найкращих інтересів дитини необхідно встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суд, насамперед, має виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду від 24.11.2021 у справі №754/16535/19 (провадження №61-14623св21) вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини слід насамперед виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Судом встановлено, що позивач належним чином виконує свої батьківські обов`язки, такий проживає у приватному будинку, який облаштований для проживання дитини, що підтверджено висновком органу опіки та піклування, хоча й значиться зареєстрованим за іншою адресою.

У дитини наявний сталий спосіб життя та відсутня нагальна необхідність змінювати місце проживання та звичний життєвий режим.

Судом також ураховується, що матір дитини на стадії підготовчого провадження подала заяву про визнання позову про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом із батьком, оскільки така має намір виїхати за межі країни задля влаштування на роботу, сторони з клопотаннями про з`ясування думки дитини, призначення судово-психологічної експертизи не зверталися, представник органу опіки та піклування Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області позовні вимоги підтримав, а представник органу опіки та піклування Франківської районної державної адміністрації Львівської міської ради щодо вирішення спору поклався на розсуд суду.

Виходячи з найкращих інтересів дитини, беручи до уваги висновок органу опіки та піклування, суд приходить висновку про визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком за адресою його фактичного проживання.

Визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє матір дитини батьківських прав та не звільняє її від виконання своїх батьківських обов`язків.

Матір дітей, яка відіграє одну з найважливіших ролей у їх житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини та стан її розвитку незалежно від того, з ким дитина буде проживати.

Крім того, кожен із батьків не позбавлений права підіймати у майбутньому питання щодо зміни місця проживання дитини з урахуванням обставин, що матимуть істотне значення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.04.2022 у справі №359/6726/20 (провадження №61-17922св21).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідачем подано заяву про визнання позову на стадії підготовчого судового засідання, з врахуванням положень ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а решту 50 відсотків, слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 7, 19, 105, 110, 112, 141, 142, 160, 161 СК України, ст. 11, 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 29 ЦК України, ст. 141, 200, 206, 223, 247, 259, 264, 265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29.08.2009 міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №2063, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, що становить 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок, сплаченого при поданні позову, відповідно до квитанції № від 22.05.2023.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_3 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Треті особи:

- Відділ «Служба у справах дітей» Франківського району управління «Служба у справах дітей» департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради, місцезнаходження: вул. Генерала Чупринки, 85, м. Львів, 79057, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 04056121;

- служба у справах дітей Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, місцезнаходження: вул. Володимира Великого, 6, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область, 81600, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 44462126.

Повний текст рішення складено 28.08.2023.

Суддя Головатий А.П.