Справа № 204/2184/23
Провадження № 2/204/1444/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Покровської міської ради Донецької області про виділення в натурі частини майна та визнання права власності на виділене майно, -

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду зі спільним позовом до Покровської міської ради Донецької області із вимогами про виділення в натурі частини майна та визнання права власності на виділене майно (а. с. 2-5).

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивачі є власниками частини житлового домоволодіння АДРЕСА_1 . Вони, як співвласники даного домоволодіння мають намір здійснити виділ належної їм частки житлового будинку в натурі в окремий об`єкт. Однак вони не можуть укласти договір з іншими співвласниками цього будинку, оскільки вони померли. Вказують, що інша частина житлового будинку належала ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 14 вересня 1998 року, однак, приблизно, у 2013 році остання померла. Зазначають, що у ОСОБА_3 був син ОСОБА_4 , який разом з нею був зареєстрований за однією адресою, але перебував у місцях позбавлення волі та, приблизно, у 2019 році також помер. Стверджують, що після їх смерті, інші родичі у будинку не проживали, а сам будинок з того часу стоїть безхазяйний, руйнується. Вказують, що у зв`язку зі смертю власників та відсутністю спадкоємців вони позбавлені можливості укласти договір із співвласниками будинку у нотаріальному порядку. Зазначає, що за відсутності спадкоємців, після спливу року після відкриття спадщини, остання вважається відумерлою та переходить у комунальну власність територіальної громади. Вказують, що вони неодноразово зверталися до відповідача, який їм повідомив про те, що спадкоємців немає, а тому вони вважають, що єдиним засобом реалізувати своє право на виділ частки майна є звернення з позовом до суду. При цьому, зазначають, що відповідно до висновку експерта ФОП ОСОБА_5 від 24 вересня 2021 року, за технічними показниками, виділити частину об`єкту (домоволодіння) в натурі як окремий об`єкт є можливим. У зв`язку з цим позивачі вимушені звернутися до суду для виділення частки в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна.

Ухвалою суду від 22 лютого 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачам надано термін на усунення недоліків (а. с. 37).

07 березня 2023 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 22 лютого 2023 року, позивачами усунуті (а. с. 41-45).

Ухвалою суду від 27 березня 2023 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 10 годину 30 хвилин 17 квітня 2023 року (а. с. 47), яка надіслана учасникам справи 27 березня 2023 року за вихідним № 8107/23-вих/2/204/1444 (а. с. 48).

Ухвалою суду від 13 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду на 12 липня 2023 року на 15 годину (а. с. 62).

Позивачі у судове засідання не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 67-68), в позовній заяві прохали про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 4).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його від сутності, у якій прохав суд ухвалити рішення на розсуд суду (а. с. 58-59).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01 червня 1998 року між ОСОБА_6 , що діяв в інтересах ОСОБА_7 та позивачами укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , що розташований на земельній ділянці Красноармійської міської ради, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01 червня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського нотаріального округу Донецької області Богатовою І.О. міського нотаріального округу Бузоверею С.А. (а. с. 10 та на звороті).

24 вересня 2021 року ФОП ОСОБА_5 на замовлення позивачів виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами (а. с. 12-15) та, видано висновок № 2109/02 від 24 вересня 2021 року щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (а. с. 16).

19 жовтня 2021 року позивачі звернулися до Покровської міської ради із заявою, в якій прохали відповідача подати заяву до суду про визнання спадщини відумерлою (а. с. 17 та на звороті).

12 листопада 2021 року відповідачем за вихідним № 01-24-7991 надано відповідь на вищевказану заяву позивачів (а. с. 18 та на звороті), зі змісту якої вбачається, що перехід відумерлої спадщини до територіальної громади здійснюється на підставі судового рішення. При цьому зазначено, що на даний час, Покровською міською радою зроблено запит до Покровського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану та відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Покровської міської ради для отримання інформації, що необхідна для визнання частини будинку АДРЕСА_2 , відумерлою спадщиною.

01 грудня 2021 року позивачка звернулася із заявою до відповідача щодо надання інформації про результати розгляду запитів, вказаних у листі від 12 листопада 2021 року № 01-24-7991 (а. с. 19).

06 січня 2022 року за вихідним № 01-24-7991 відповідачем надано відповідь на запит позивачки від 01 грудня 2021 року (а. с. 20), у якій він зазначає про те, що ним проводиться робота щодо підготовки матеріалів для визнання відумерлої спадщиною частини будинку АДРЕСА_2 .

03 серпня 2022 року позивачка звернулася до відповідача із заявою про надання інформації щодо того, чи подано останнім до суду заяву про визнання спадщини відумерлою (а. с. 21).

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Нормами 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Статтею 355 ЦК України визначено поняття і види права спільної власності. Так, зокрема, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Вказуючи на вимоги про виділ в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності, позивачі посилались на ст. 364 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Приписами ч. 4 ст. 364 ЦК України визначено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У п. п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна (а. с.16), оскільки за технічними показниками частина об`єкта є відокремленою, має окремий вхід, то остання може бути виділена в натурі.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частину жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.

Під неспівмірною шкодою господарському призначенню слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень на нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Саме такий висновок міститься в правовій позиції викладеній в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13.

Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією, що затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 55 від 18 червня 2007 року.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відомості про право власності на будинок АДРЕСА_2 , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні (а. с. 18).

Натомість, відповідно до інформації КП «БТІ» (а. с. 18), право власності на буд. АДРЕСА_2 належить: частина ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у рівних частинах кожному на підставі договору купівлі-продажу серії ААО № 005081 від 01 червня 1998 року, а інша частина спірного домоволодіння належала ОСОБА_3 відповідно до договору купівлі-продажу серії ААН № 054664 від 14 вересня 1998 року, яка померла, спадкоємців немає.

Так, за приписами ч. 1 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до вимог ч. ч. 2 та 3 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини, а спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» визначено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, рішення суду про перехід відумерлої спадщини до територіальної громади частини домоволодіння АДРЕСА_2 , судом не ухвалювалося, бо відповідачем тільки вживаються заходи щодо підготовки таких документів для визнання спадщини відумерлою (а. с. 20), що свідчить про передчасне звернення позивачів з даним позовом до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про виділ в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Покровської міської ради Донецької області (85302, Донецька область, м. Покровськ, пл. Шибанкова, буд. 11; ), про виділення в натурі частини майна та визнання права власності на виділене майно залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня його отримання учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна