Провадження № 22-ц/801/1357/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 рокуСправа № 127/10308/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С. Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.

з участю секретаря судового засідання: Луцишина О. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Вінницької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Гуменюка К. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення способу участі матері у вихованні дітей та спілкуванні з ними,

в с т а н о в и в:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , за участю служби у справах дітей Вінницької міської ради про визначення способу участі матері у вихованні дітей та спілкуванні з ними. Позовні вимоги мотивовано тим, що 29 квітня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюб. Від шлюбу у подружжя народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу, діти залишились проживати з батьком. На даний час позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , який було укладено 20 липня 2021 року. Подружжя має власне житло, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач має гарні стосунки з доньками та приділяє час для їх виховання, соціального, розумового, фізичного, духовного та інтелектуального розвитку. Проте відповідач створює значні перешкоди в спілкуванні між матір`ю та доньками: відповідач не надає дітей для проведення спільного часу, уникає розмов та контактів, демонструє в присутності дітей відкриту агресію та в конфліктній формі тисне на матір та дітей, намагається обмежувати її побачення із доньками та ігнорує право матері проводити час із ними. Під час нечастих побачень з дітьми у позивача з відповідачем постійно виникають конфлікти. Позивач з приводу створення перешкод у спілкуванні з дітьми неодноразово зверталась до поліції, а також до Служби у справах дітей. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд: Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні та вихованні з доньками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановити ОСОБА_1 , з врахуванням карантинних та погодних умов, наступні способи у вихованні та спілкуванні з доньками: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та визначити дні побачень позивача з доньками за наступним графіком:

-в другу та четверту суботу і неділю місяця з 09:00 суботи до 19:00 неділі за місцем проживання матері без присутності батька;

-на літні канікули 1 місяць за місцем проживання матері без присутності батька;

-доба (24 год.) на Різдвяні свята за місцем проживання матері без присутності батька;

-доба (24 год.) на Пасхальні свята за місцем проживання матері без присутності батька;

-1 раз на 2 роки в день народження доньок ІНФОРМАЦІЯ_5 та 22.01 - з 09:00 год. до 21:00 год. за місцем проживання матері без присутності батька;

-доба (24 год.) 1 раз на 2 роки на Новий рік.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року позов задоволено частково. Визначено наступний порядок участі матері ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дітьми, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

протягом 3-місячного терміну у присутності батька дітей:

-II, IV субота щомісяця з 10:00 год. до 16:00 год.

після закінчення 3-місячного терміну без присутності батька дітей:

-II, IV субота щомісяця з 10:00 год. до 16:00 год.;

-23 січня щороку з 17:00 год. до 20:00 год.;

-22 жовтня щороку з 17:00 год. до 20:00 год.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Мишковська Т. М., діючи в інтересах позивача, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що суд не врахував, що матеріали справи не містять жодних належних доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування з дітьми.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачем не надано доказів які б унеможливлювали право матері на спілкування з доньками, або ж підтверджували те, що спілкування матері з доньками перешкоджатиме нормальному розвитку дітей.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з якнайкращих інтересів дітей та запропонованого органом опіки і піклування способи участі матері ОСОБА_1 у виховані та спілкуванні з дітьми, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . При цьому суд врахував, що сторони спільно не проживають, діти мешкають разом із батьком, між сторонами немає повного порозуміння щодо участі позивачки у вихованні дітей.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні.

Так судом першої інстанції встановлено, що 29 квітня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року (справа №127/9259/20) було розірвано (а.с. 7).

Від шлюбу у сторін народилось троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 8), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 10) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2021 року (справа № 127/17427/20), залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2021 року та постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2021 року місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визначено разом із батьком ОСОБА_2 .

Відомості про вказане судове рішення судом отримано з Єдиного державного реєстру судових рішень в порядку повного доступу до нього, оскільки його копію сторони до матеріалів справи не долучали. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

З 20 липня 2021 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 (а.с. 11).

Чоловікові ОСОБА_1 - ОСОБА_6 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 112,4 кв.м., що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно від 04 січня 2017 року (а.с. 12).

Згідно характеристик на ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , виданих головою правління ОСББ «Дружній дім» за весь період проживання з мешканцями будинку АДРЕСА_3 підтримують доброзичливі стосунки. Скарг від співвласників будинку до правління не надходило. Характеризуються з позитивної сторони.(а.с. 13, 14).

Як вбачається із довідок, виданих 18 квітня 2022 року КНП «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради», що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за даними архіву лікарні, картотеки поліклінічного відділення з денним стаціонаром та стат. відділу станом на 18 квітня 2022 року на стаціонарному лікуванні не перебували та за медичною допомого не звертались (а.с. 15).

Відповідно до довідок, виданих 14 квітня 2022 року КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР» ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на диспансерному обліку в КНП ЦТЗ «Соціотерапія ВОР» не перебувають. За медичною допомогою до лікаря-нарколога не звертались (а.с. 16, 17).

Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 на території України станом на 22 квітня 2022 року до кримінальної відповідальності не притягується, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (а.с. 18).

З 02 травня 2022 року ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з видом економічної діяльності: 96.02 надання послуг перукарням та салонами краси (основний) (а.с. 19).

В матеріалах справи наявні копії банківських платіжних карток (monobank | Universal Bank), відкритих на ім`я дітей сторін, виписки по них та квитанції про зарахування коштів на вказані картки від ОСОБА_1 (а.с. 20 - 32).

Із відповіді Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області від 14 березня 2022 року (а.с. 33, 34), наданого представнику ОСОБА_1 вбачається, що в період часу з 01 січня 2020 року по 01 березня 2022 року ОСОБА_1 до поліції зверталась вісім разів, а саме: 03 травня 2020 року з письмовою заявою з приводу вчинення домашнього насильства за місцем спільного проживання відносно неї та дітей з боку її чоловіка ОСОБА_2 ; 03 травня 2020 року з письмовою заявою з приводу спричинення їй за місцем спільного проживання тілесних ушкоджень її чоловіком ОСОБА_2 08 липня 2020 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про конфлікт з її колишнім чоловіком ОСОБА_2 біля школи «Амадея» з приводу заборони з боку останнього бачитись з їх спільними дітьми. 09 серпня 2020 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про те, що її колишній чоловік вчиняє відносно неї домашнє насильство та не впускає її до квартири, де знаходяться двоє їх спільних малолітніх дітей; 27 листопада 2021 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 не впускає її до квартири; 17 лютого 2022 року за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» надійшло повідомлення про конфлікт з колишнім чоловіком ОСОБА_2 , який поводився неадекватно, зачинився в квартирі та не дозволяє заявниці бачитись з їх спільними дітьми; 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 ще двічі зверталась за скороченим номером екстреного виклику поліції «102» з приводу повторного приїзду наряду поліції, оскільки в квартиру вона так і не увійшла та з приводу надання їй номеру телефону СБУ. Відомості при прийняті процесуальні рішення за вказаними зверненнями у листі Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП у Вінницькій області від 14 березня 2022 року не зазначено.

Листом Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 18 грудня 2021 року позивачу роз`яснювались вимоги чинного законодавства України щодо вирішення спірних питань відносно виховання дітей (а.с. 35).

На звернення позивача листом Служби у справах дітей Вінницької міської ради від 11 серпня 2020 року повідомлено, що вжиття заходів щодо повернення їй дітей не належить до компетенції Служби у справах дітей Вінницької міської ради.

За наведеного вбачається, що самостійно і добровільно сторони не можуть визначитись із участю у вихованні спільних дітей, а тому позивачем порушено питання про участь у вихованні та вільному спілкуванні з дітьми, яка проживає окремо від них.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

У частині першій статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 вказаної Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. Регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1 СК України).

Згідно із частинами восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Матір, яка проживає окремо від дітей, зобов`язана брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дітьми, враховуючи її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дітей доматері, вік дитей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Батько, який проживає разом з дітьми, не має права перешкоджати матері спілкуватися з дітьми та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дітей.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54), і, з метою дотримання такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні дитини та спілкуванні з нею узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Встановлюючи порядок побачень матері із дочкою, врахувавши інтереси дітей, принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дітьми та участь у їх вихованні, активне та стабільне бажання матері брати участь у вихованні своїх доньок та спілкуванні з ними, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, відсутність обставин, які могли б бути підставою для обмеження права матері на спілкування з дітьми, необхідність їхнього спілкування як з батьком, так і з матір`ю, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дитини, зміст заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про можливість визначення порядку періодичних побачень матері з дітьми відповідно до висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 25 липня 2022 року №01/00/011/136623.

Встановивши характер спірних правовідносин, дослідивши наявні у справі докази, врахувавши принцип рівності прав батьків у вихованні дітей, а також інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, їх вік, стан здоров`я та розпорядок дня, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про встановлення саме такого способу та порядку участі ОСОБА_1 у вихованні доньок, який пропонує орган опіки і піклування у своєму висновку, виходячи передусім із якнайкращих інтересів дітей.

Частинами 5 та 6 ст. 19 Сімейного кодексу України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У цій справі відсутні правові підстави для непогодження з висновком органу опіки та піклування.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду, адже встановлений спосіб участі матері у вихованні доньок та спілкуванні з ними повністю відповідатиме інтересам як дитини, так і батьків, забезпечуватиме участь матері у процесі виховання дітей.

Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Здебільшого потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей зумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням віднайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостроемоційними і мінливими стосунки між батьками, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачем не надано доказів які б унеможливлювали її право, як матері на спілкування з доньками, або ж підтверджували те, що таке спілкування перешкоджатиме нормальному розвитку дітей є безпідставними, оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не відмовив у задоволенні позову та не позбавив матір права спілкування з деньками та участі у їх вихованні, однак задовольнив позовні вимоги частково, з урахуванням думки дітей та висновку органу опіки та піклування Вінницької міської ради.

Крім того, з урахуванням вікових змін доньок, їх розвитку та потреб ОСОБА_1 не позбавлена права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні доньок.

Повторне викладення позивачкою в апеляційній скарзі обставин, на які вона посилалася в позові, не становить передбачені законом підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції та відхиляється апеляційним судом.

Наведення в апеляційній скарзі змісту норм матеріального права, без конкретизації, яким чином, на думку позивачки, судом першої інстанції було неправильно застосовано або не застосовано ці норми, є необґрунтованими доводами, які не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням і не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачкою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мишковської Тетяни Миколаївни, подану в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за ОСОБА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. В. Оніщук