Справа № 203/4518/23
Провадження № 2-з/0203/66/2023
УХВАЛА

24.08.2023 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою адвоката Першина Ігоря Миколайовича про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій третьою особою без самостійних вимог зазначений Територіальний сервісний центр МВС № 1249, про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу не дійсним. Одночасно з позовною заявою представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на транспортний засіб Mercedes-Benz E200, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 . Заява мотивована тим, що ним подано позов про визнання договору купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу не дійсним. Даний транспортний засіб на початку січня 2021 року позивачем було надано відповідачу у користування, однак умови повернення між сторонами не обговорювалися, оскільки відповідач мав намір у подальшому купити вказаний автомобіль. З лютого 2022 року відповідач на зв`язок не виходив та транспортний засіб не повернув. В липні 2023 року позивачу стало відомо про перереєстрацію належного останньому транспортного засобу на відповідача на підставі договору купівлі-продажу, однак, як зазначає позивач, ніякого договору він не підписував, грошові кошти за продаж транспортного засобу не отримував. Враховуючи викладене, а також те що, у разі невжиття заходів забезпечення позову, спірне майно може бути відчужене, або може бути передане третім особам, може зникнути, погіршитись за якістю, що може зробити утрудненим або неможливим виконання судового рішення, заявник просить накласти арешт на транспортний засіб Mercedes-Benz E200, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 .

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст.151 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Оцінюючи обґрунтованість заяви про забезпечення позовних вимог та співмірність негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, слід відзначити, що наразі провадження у справі не відкрито, заявлено позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу не дійсним, при цьому достатнього обґрунтування необхідності забезпечення позову, з посиланням на докази, не надано, що не дозволяє достатньо пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір, так само як не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач має намір на відчуження транспортного засобу.

За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку, що запропоновані представником позивача заходи забезпечення позову не є адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами та можуть спричинити порушення прав та законних інтересів учасників процесу у зв`язку з чим у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.151 153, 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні заяви адвоката Першина Ігоря Миколайовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Mercedes-Benz E200, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 відмовити.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя С.В. Єдаменко