ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9664/21

Провадження № 22-ц/4820/1328/23

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/9664/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2023 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Руденка Андрія Олександровича на додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2023 року в складі судді Гладій Л.М. у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому банк просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 квітня 2018 року у розмірі 1 375 159 грн 77 коп.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач вказував, що ОСОБА_1 звернувся до банку за отриманням банківських послуг, про що підписав заяву б/н від 16 квітня 2018 року. Відповідно до цієї заяви він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому було збільшено до 800000 грн.

Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що ця заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач посилався, що укладаючи договір сторони керувались нормами закону про укладання договорів приєднання (ст. 634 ЦК України), згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Формулярами та стандартними формами є саме Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи Банку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами, проте відповідач своїх зобов`язань не виконав, внаслідок чого, станом на 23 лютого 2021 року утворилась заборгованість в сумі 1375159,77 грн., з яких: 873871,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 501288,03 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, вказану суму заборгованості банк просив стягнути з відповідача на їхню користь.

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2023 року, позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 532 043 грн 09 коп заборгованості за кредитним договором б/н від 16 квітня 2018 року, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 7980 грн 74 коп, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 22071 грн 60 коп.

Додатковим рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2023 року, відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про відшкодування витрат за надану професійну правничу допомогу та гонорару успіху адвоката.

АТ КБ «Приватбанк» не погодилося з таким рішенням суду першої інстанції подало апеляційну скаргу в частині відмовлених позовних вимг щодо стягнення частини боргу за тілом кредиту, а також в частині стягнення з банку витрат на професійну правничу допомогу. Так апелянт вказує, що відповідач був детально проінформований про умови кредитного договору, що підтверджується у тому числі і випискою по рахунку користування ним кредитними коштами. Тому, банк не може погодитися з визначеною судом сумою заборгованості за тілом кредиту на підставі наданого контррозрахунку відповідача, оскільки такий розрахунок не враховує частини операцій щодо використання кредитних коштів, які були ініційовані саме позичальником, крім того враховувалися ті платежі, які відповідачем не здійснювалися. Таким чином, судом безпідставно було зменшено суму заборгованості за тілом кредиту на суму 336 346 грн 76 коп, а саме не враховано 41 589 грн 60 коп - кредитні кошти, використані відповідачем за оформленою ним 13.03.2019 послугою «Миттєва розстрочка»; 70 543 грн 40 коп кредитні кошти, використані відповідачем за оформеною ним 19 червня 2019 року послугою «Оплата частинами»; 9 336 грн 60 коп - кредитні кошти, використані відповідачем за оформленою ним 20.04.2019 послугою «Оплата частинами»; 211 470 грн 15 коп - кредитні кошти, використані відповідачем за операцією з дебетування коштів між картками клієнтів при підвищенні класу карти, що була вчинена 07.05.2019; 3 407 грн 01 коп сума коштів, а саме комісії за проведені відповідачем різні службові операції банку. Отже, відповідачем фактично використано кредитних коштів на суму 868 389 грн 85 коп, а не 532 043 грн 09 коп, як вказано у судовому рішенні. Крім того, посилається апелянт, що розмір зазначених адвокатом понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 36 000 грн не може вважатися обгрунтованим і не відповідає критерію розумності, а тому суд мав не частково задовольняти ці вимоги, а взагалі відмовити у їх стягненні.

Тому, з огляду на доводи апеляційної скарги, АТ КБ «Приватбанк» просило скасувати рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2023 року в частині відмови в стягненні з відповідача на користь позивача частини заборгованості за тілом кредиту у розмірі 341 грн 828 грн 65 коп і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позов в цій частині, в решті рішення залишити без змін, також скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22 071 грн 60 коп.

Представник ОСОБА_1 адвокат Руденко А.О. подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2023 року, вважає його незаконним та необґрунтованим. Представник відповідача посилається, що судом не прийнято до уваги, що предметом позову є стягнення з ОСОБА_1 1 375 159 грн 77 коп, а судом за наслідками розгляду справи зменшено розмір заборгованості до 532 043 грн 09 коп, таким чином сума заборгованості зменшилася на 843 116 грн 68 коп. ОСОБА_1 в загальному було заявлено до відшкодування 44 000 грн як витрати на правову допомогу та 84 311 грн гонорару успіху, а всього - 128 311 грн, що складає 15,21% від суми стягнення, в свою чергу суд стягнув 22071 грн 60 коп, що складає 2,61% від суми у стягненні якої суд відмовив. Тому на думку представника відповідача стягнення з банку судових витрат має бути здійснено в межах 10% від суми, від суми яка не була стягнена судом.

Тому, представник ОСОБА_1 адвокат Руденко А.О. просив скасувати додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у суді 8 000 грн та гонорар успіху 84 311 грн.

Також представник ОСОБА_1 адвокат Руденко А.О. подав відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», в якому зазначав, що судом досліджені всі обставини, які мають значення для вирішення справи, зокрема, що підписана ОСОБА_1 анкета-заява від 16 квітня 2018 року не містить усіх істотних умов кредитного договору, а саме умов щодо розміру кредитних коштів, розміру процентів за користування ними, обов`язку щодо їх повернення, строку повернення кредитних коштів. Згідно досліджених судом банківських виписок по рахунку відповідача, ОСОБА_1 використав 833 497 грн 95 коп кредитних коштів, що не заперечував і позичальник, проте 301 454 грн 86 коп він повернув банку, отже заборгованість за банківським договором з фактично отриманих і неповернутих коштів у загальній сумі складає 532 043 грн 09 коп, які і підлягають стягненню на користь банку, такий висновок суду відповідає обставинам справи та досліджених банківських виписок і з таким висновком погоджується сам відповідач. Крім того, наданий відповідачем контррозрахунок враховує, отримання ОСОБА_1 усіх сум, які містяться у колонці «сума коштів, яку було знято, витрачено, перераховано з картки Приватбанку позичальником, а вимога банку про стягнення 211 470 грн 15 коп кредитних коштів, за операцією з дебетування коштів між картками клієнтів при підвищенні класу карти, є безпідставною адже така послуга не була передбачена кредитним договором.

АТ КБ «Приватбанк» також подало відзив на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Руденко А.О. на додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2023 року, в якому заперечує проти її задоволення, оскільки сума заявлених витрат на правничу допомогу є завищеною, а гонорар успіху не входить до витрат на правничу допомогу, вважає, що стороною відповідача не доведено розмір втрат пов`язаних з оплатою послуг правової допомоги, тому висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволення такої заяви є законними та обґрунтованими.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг колегія суддів приходить до висновку, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що 16 квітня 2018 року ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку» за змістом якої відповідач визнав, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви Банк додав заявку на активацію даних по преміальній картці зі встановленням кредитного ліміту 300 000 грн, паспорт споживчого кредиту та Тарифів обслуговування кредитних карт «Platinum» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Таким чином, за умовами вказаного договору позичальник, отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого становив 300 000 грн. Вказаний розмір кредитного ліміту в подальшому збільшувався до 800 000 грн.

На виконання умов договору ОСОБА_1 було видано кредитну картку НОМЕР_1 з терміном дії до лютого 2021 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувався, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, заборгованість відповідача станом на 23 лютого 2021 року складає 1 375 159,77 грн., з яких: 873 871,74 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 501 288,03 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Звертаючись до суду з даним позовом банк на підтвердження заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за кредитом надав суду: копію Анкети-заяви ОСОБА_1 від 16 квітня 2018 року, паспорту споживчого кредиту, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за договором № б/н від 16 квітня 2018 року станом на 23 лютого 2021 року, виписку по рахунку ОСОБА_1 , довідку про зміну умов кредитування, довідку про видану картку клієнту.

Однак, підписана відповідачем анкета-заява від 16 квітня 2018 року не містить розміру процентної ставки за використання наданих кредитних коштів, а також відсутні умови щодо встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та їх розміру, при цьому вказано, що повна версія Умов, Правил і Тарифів надання банківських послуг розміщена на сайті банку.

08 травня 2019 року ОСОБА_1 підписано заявку на активацію даних по преміальній картці зі встановленням кредитного ліміту 800 000 грн, однак підписання такої заявки знову ж таки не свідчить про погодження між сторонами умов кредитування, оскільки така заявка є лише письмовою формою звернення до банку щодо необхідності підвищення кредитного ліміту по отриманній картці. Будь-яких інших відомостей, зокрема про тип виданої клієнту картки, строк її дії, розмір процентів за користування кредитним лімітом, порядок їх нарахування, зазначена заявка не містить.

В матеріалах справи роздруківка з тарифами за користування карткою «Platinum», однак вказані тарифи не містять підпису позичальника щодо ознайомлення з ними.

Наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем, також не є належним доказом погодження між сторонами всіх істотних умов банківського договору, оскільки, він містить інформацію про сім типів кредитних карток: «Універсальна», «Універсальна Gold», «Platinum», «МС World BliackEdition», «MC WorldElite», «Visa Infinite», тобто вказана інформація носить лише інформаційний характер щодо користування різними типами банківських карток, крім того зазначена в паспорті інформація, зберігає чинність та є актуальною з 10 червня до 25 червня 2019 року.

Таким чином, за відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч.1 ст.634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що нарахована банком заборгованість по відсоткам не відповідає умовам, погодженим сторонами при наданні кредитних коштів, відповідно до підписаної ОСОБА_1 . Анкети- заяви, відтак відсутні підстави щодо стягнення всієї суми заборгованості, включаючи нараховані банком відсотки.

Доводи апеляційної скарги, що АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору та уклали кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви та заявки на активацію даних по преміальній картці зі встановленням кредитного ліміту 800 000 грн, слід відхилити з огляду на мотивувальну частину даної постанови суду.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Так судом першої інстанції, правильно взято до уваги виписку по руху грошових коштів, з якої вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість.

Згідно виписки по особовому рахунку позичальника ОСОБА_1 , сума фактично отриманих відповідачем коштів в загальній сумі склала 833497 грн. 95 коп, однак позичальником банку повернуто кошти в сумі 301454 грн. 86 коп, таким чином, станом на дату звернення до суду, у ОСОБА_1 перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у загальній сумі 532043 грн. 09 коп. яка і підлягає стягненню на користь позивача.

При цьому посилання банку, що відповідач використав на 211 470 грн 15 коп більше суперечать даним, які були надані самим банком у вигляді банківських виписок.

Отже висновки суду про часткове задоволення позову є цілком законними та обґрунтованими з огляду на встановлені обставини справи.

Посилання банку, що при здійсненні розрахунку по фактично отриманих і неповернутих коштах судом безпідставно прийнято контррозрахунок відповідача та не враховано всі частини операцій щодо використання кредитних коштів, суд апеляційної інстанції також не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції самостійно здійснено розрахунок неповерненої позичальником частини коштів, відповідно до наданих позивачем доказів, а саме наданої банком виписки по рахунку ОСОБА_1 .

Крім того, банк не надав іншого детального розрахунку неповернутої суми коштів з фактично отриманих і неповернених відповідачем коштів.

Що стосується, вимог апеляційної скарги про неправомірність стягнення з банку на користь представника відповідача витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, то апеляційний суду зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24 листопада 2021 року між адвокатським об`єднанням «Щиглов і партнери» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правової допомоги № 24/11/21.

Відповідно до пункту 1.1. Договору Адвокатське об`єднання в особі його адвокатів та співробітників зобов`язується надати Клієнту визначені цим Договором юридичні послуги (правову допомогу) щодо захисту інтересів, прав та свобод останнього у судовій справі № 686/9664/21.

Згідно акту надання послуг від 02 серпня 2022 року вартість наданих послуг у цивільній справі № 686/9664/21 складає 36 000 грн.

Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов АТ КБ ПриватБанк задоволено на 38,69 % (532043,09 грн.х100: 1375159,77 грн.), а тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» стягнено судовий збір в сумі 7980 грн. 74 коп. (20627,40 грн. х 38,69 %).

Представник відповідача адвокат Руденко А.О. просив стягнути правову допомогу розмір, якої складає 36 000,00 грн., при цьому надавши Акт надання послуг від 02 серпня 2022 року, тому відповідно до відхиленої частини позовних вимог, що складає 63,31%, розмір правової допомоги, який підлягає стягненню має складати 22 071 грн 60 коп ( 36 000 грн х 63,31%), що є співмірним із заявленими вимогами, складністю справи та проведеною адвокатським об`єднанням роботою.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, отже рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Що стосується апеляційної скарги представника ОСОБА_1 адвоката Руденко А.О., поданої на додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2023 року, то колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2021 року між адвокатським об`єднанням «Щиглов і партнери» та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання правової допомоги № 24/11/21.

Додатковою угодою до Договору № 24/11/21 про надання правової допомоги від 24 листопада 2021 року від 01 лютого 2022 року, передбачено що гонорар успіху за відмову АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову або часткову відмову у задоволенні позову у даній справі становить 10% від суми у стягненні якої суд відмовив, гонорар успіху оплачується клієнтом на підставі акту про надання послуг протягом 30 календарних днів з моменту набрання законної сили рішенням або постановою суду.

Згідно акту № 3 надання послуг від 05 травня 2023 року вартість наданих послуг у цивільній справі № 686/9664/21, за написання клопотання про витербовування доказів та заяви про відшкодування витрат на правову допомогу складає 8 000 грн.

Частина перша статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої вказаної статті Кодексу).

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

АТ КБ «Приватбанк» подало заперечення проти задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у справі і просило взагалі відмовити в її задоволенні як безпідставної та необгрунтованої.

Відмовляючи в задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення, судом першої інстанції враховано наслідки розгляду спору між банком та ОСОБА_1 . Крім того при ухваленні рішення вже було вирішено питання щодо розподілу судових витрат, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу, а тому суд обругрунтовано прийшов до висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 8000 грн. та гонорар успіху в сумі 84 311 грн. не відповідають критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних та їх відшкодування з огляду на обставини цієї справи, вже здійсненим розрахунок вартості виконаних адвокатом робіт, матиме надмірний характер.

В судовому засіданні представника відповідача адвокат Руденко А.О. подав суду заяву, в якій просив стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 25 000 грн.

До заяви додано Акт наданих послуг від 31 липня 20213 року, згідно якого адвокатом надано послуги відповідачу з надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у вигляді написання та подання відзиву на позовну заяву протягом 12 годин на суму 24000 грн та на писання і подання заяви про відшкодування витрат протягом 0.5 години на суму 1000 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вказав, що розмір витрат є завищеним та відповідно неспівмірним з наданими послугами.

Як вбачається з матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу містить чотири сторінки, складається за змістом з переліку доказів, цитування ухвал суду, змісту апеляційної скарги та мотивів незгоди з доводами позивача, що близькі за змістом до відзиву на позовну заяву.

З врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що написання відзиву не потребувало такого тривалого часу, тому розмір вартості послуг за складання відзиву не відповідає критерію критерію розумності за урахуванням обставин даної справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній справі в суді апеляційної інстанції не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, вважає, що витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції мають складати 3000 грн., які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та представника ОСОБА_1 адвоката Руденка Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2023 року та додаткове рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 18 травня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2023 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова