КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3014/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2023 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Петренка В.С.

за участю секретаря Лук`яненко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40000 грн.

Позовну заяву обґрунтовано тим, що 05 січня 2021 року приблизно о 21.10 год. він рухався на автомобілі марки HYUNDAI модель KONA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по пр. Центральному від вул. Маршала Василевського у напрямку Херсонського шосе у третій стороні проспекту. Була темна пора доби, йшов дощ, були умови недостатньої видимості, тому, у відповідності до пункту 2.3 б ПДР він був уважним і стежив за дорожньою обстановкою. Швидкість руху його автомобіля була такою, щоб він мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги. В самому кінці пр. Центрального, перед виїздом на перехрестя з круговим рухом він почав перестроюватися у другий ряд проспекту, оскільки кругове перехрестя мало дві смуги руху, цей ряд виходив на правий, зовнішній ряд кругового перехрестя і він планував з`їхати з кільця прямо у напрямку Херсонського шосе. Перед початком маневру, він передивився дзеркала заднього виду, полоса праворуч була вільною. Однак, з початком перестроювання його автомобіль з правої сторони вдарив автомобіль марки ВМW модель X3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався з надвеликою швидкістю. Після зіткнення, водій іншого авто, зробив спробу залишити місце ДТП, однак допустив наїзд на бордюрний камінь та вдруге скоїв ДТП. В автомобілі марки ВМW модель X3, реєстраційний номер НОМЕР_2 перебували власник авто у нетверезому стані та водій. На місце ДТП приїздило два екіпажу патрульної поліції й після переглядів записів відео реєстраторів, були згодні на оформлення протоколу ДТП з обох сторін водіїв, що не влаштовувало власника автомобіля марки ВМW модель X3 реєстраційний номер НОМЕР_2 . І тільки третій екіпаж патрульної поліції, після перемовин з власником автомобіля марки ВМW модель X3 реєстраційний номер НОМЕР_2 , погодився зробити його винним у ДТП.

Позивач вказує, що Інспектора поліції склали відносно нього протокол ДПР № 527537 від 05 січня 2021 року, з яким він не погодився та не визнав свою винну у скоєнні ДТП. Складена інспектором поліції схема місця ДТП не відповідала обставинам ДТП та була складена в порушення вимог Інструкції. Схема місця ДТП позивачем не була підписана, оскільки він з нею не був згодний. Показання засобів відеоспостереження були у наявності, однак інспектори поліції їх проігнорували.

Позивач зазначає, що в ході судового засідання Ленінського районного суду м. Миколаєва 30 березня 2021 було встановлено, що автомобіль марки ВМW модель X3, реєстраційний номер НОМЕР_2 на великій швидкості без вмикання показника повороту перестроюється на смугу руху, на яку вже виїхав його автомобіль та допустив з останнім зіткнення. В його діях відсутня об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, у зв`язку з чим провадження у справі відносно нього було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року, постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року, залишено без змін. З метою усунення будь-яких розумних сумнівів доведеності його вини, апеляційним судом призначалася судова авто-технічна експертиза, під час проведення якої фактично доведено його невинуватість.

Як стверджує позивач, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутності складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). Вищевказаними діями йому завдано моральну шкоду, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Позивач зазначає, що підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. В наслідок протиправних дій працівників патрульної поліції в Миколаївській області, а саме складання 05 січня 2021 року протоколу про адміністративне правопорушення ДПР № 527537, незаконним притягненням до адміністративної відповідальності було грубо порушено його права, що завдало йому сильних душевних та фізичних страждань та вплинуло на його авторитет в суспільстві.

Його переживання супроводжувались інтенсивними негативними почуттями: обурення через безпідставність дій працівників поліції, їхнє повільне знущання над позивачем, власну безправність і приниження. У результаті зазначених неправомірних дій відбулись суттєві та неприємні зміни у житті позивача. Необхідність збирання документів та звернення за юридичною допомогою та до суду, доведення його невинуватості в місцевому та апеляційному судах позначалось на душевному стані та призвело до погіршення відносин в сім`ї.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосовувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом, що і стало підставою звернення позивача до суду з вказаним позовом.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Петренку В.С.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 14.06.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди було залишено без руху. Повідомлено ОСОБА_1 про необхідність виправити зазначені недоліки позову протягом 10 (десяти) днів з дня отримання цієї ухвали, а саме: 1) надати докази надсилання листом з описом вкладення Департаменту патрульної поліції копії позовної заяви та копії всіх документів, що додаються до неї. Роз`яснено позивачу що у разі невиконання ухвали суду в зазначений строк позовна заява буде вважатися неподаною та повернута зі всіма доданими до неї документами, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

15.06.2023 року до суду надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Петренка В.С. від 26.06.2023 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

13.07.2023 року від представника відповідача Департамента патрульної поліції надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача був складений інспектором взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Миколаївській області лейтенантом поліції Мкртчан М.Г. У ст. 5 Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність» (далі - ЗУ «Про ОРД») визначено перелік органів, оперативні підрозділи яких можуть здійснювати оперативно-розшукову діяльність. Проведення оперативно-розшукової діяльності іншими підрозділами зазначених органів, підрозділами інших міністерств, відомств, громадськими, приватними організаціями та особами забороняється. Відповідно до ст.ст. 1, 5 ЗУ «Про ОРД», Закону України Про Національну поліцію, Положення про Департамент патрульної поліції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно Управління патрульної поліції в Миколаївській області не є органом, шо здійснює оперативно-розшукову діяльність або досудове розслідування. Виходячи з вищенаведеного, посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» стосовно відшкодування моральної шкоди є помилковим та таким, що не підлягає застосуванню в даному конкретному випадку.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що у правовому висновку Верховного суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17 вказано, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку:

- незаконного засудження;

- незаконного притягнення до кримінальної відповідальності;

- незаконного застосування запобіжного заходу;

- незаконного затримання;

- незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Виходячи із наведеного, тлумачення вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що відшкодування моральної шкоди на підставі частини першої статті 1176 ЦК України і Закону № 266/94-ВР здійснюється лише у разі закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою. Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, на думку представника відповідача, застосовується загальний порядок доказування, а саме наявність умов: неправомірні дії цього органу; наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які довести повинен позивач.

Представник відповідача також посилається на те, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження порушення стосунків позивача з родиною, у приниженні його честі та гідності, моральних страждань та інших негативних наслідків, на які посилається позивач і які, на думку позивача, настали внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності.

Таким чином, враховуючи вищенаведене представник відповідача вважає, що оскільки заподіяння моральної шкоди є основним предметом доказування у даній справі, а співробітник, що виніс постанову про адміністративне правопорушення, відносно ОСОБА_1 , не має відношення до органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, а також, відсутність заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки, застосування правових норм та доказів, на які посилається позивач, до даних правовідносин є неможливим та є підставою для відмови у задоволені даного позову.

13.07.2023 року від представника відповідача Державної казначейської служби України надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що Казначейство та його територіальні органи здійснюють казначейське обслуговування Державного бюджету України, а не уособлюють державу, а тому є неналежним відповідачем у даній справі.

Окрім того, представник відповідача посилається на правову позицію висловлена у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 21.10.2020 по справі №312/262/18, в якій зазначено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди, в тому у позивача відсутнє право на відшкодування шкоди.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно позивача здійснювався з 05.01.2021 - з дня складення інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Миколаївській області лейтенантом поліції Мкртчан Мариною Геннадієвною протоколу про адміністративне правопорушення по 30.03.2021 - момент винесення постанови судді Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 по справі по справі №489/264/21, якою адміністративну справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто 3 місяці.

Тому представник відповідача зазначає, що у разі якщо суд дійде висновку про відшкодування на користь позивача моральної шкоди за час перебування під слідством та судом то такий розмір має розраховуватись наступним чином: 6 700,00 грн. * 3 місяці = 20 100,00, де 6 700,00 грн - розмір мінімальної заробітної плати визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

Водночас, спірні правовідносини - складення відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, виникли та припинились у 2021 році, та мінімальний розмір заробітної палати на той час визначався Законом України «Про державний бюджет України на 2021 рік», та відповідно до якого становив: з 1 січня - 6000 грн, з грудня - 6500 грн.

Отже, позивачем мав бути проведений наступний розрахунок завданої поліцією шкоди: 6 000,00 грн. * 3 місяці = 18 000,00 грн.

Разом з цим, як стверджує представник відповідача, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року (зміни внесені Законом від 15.05.2018 №2415-VІІІ). Тож сума моральної шкоди про відшкодування якої був вправі ставити питання позивач повинна становити: 2 684,00 грн * 3 місяці = 8 052,00 грн.

17.07.2023 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 67000 (шістдесят сім тисяч) гривень компенсації моральної шкоди, посилаючись на те що Казначейство не врахувало той факт, що постанова судді Ленінського районного суду від 30.03.2021 року, якою адміністративну справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, набула законної сили після апеляційного перегляду та винесення постанови Миколаївським апеляційним судом 19.10.2021 року. А отже, розгляд справи про адміністративне порушення відносно ОСОБА_1 здійснювався з 05.01.2021 року - з дня складення інспектором взводу 1 роти 1 батальйону 3 Управління патрульної поліції в Миколаївський області лейтенантом поліції Мкртчан Мариною Геннадіївною протоколу про адміністративне порушення по 19.10.2021 року - момент набуття законної сили постанови судді Ленінського районного суду від 30.03.2021 року, якою адміністративну справу №489/264/21 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, тобто 10 (десять) місяців.

Тому, на думку позивача, ураховуючи доводи Казначейства та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 67 000 (шістдесят сім тисяч) гривень компенсації моральної шкоди: 6700 гри. * 10 місяців = 67 000 гри., де 6 700 гри. розмір мінімальної заробітної плати визначений Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік».

17.07.2023 року від позивача надійшла відповіді на відзиви відповідачів, відповідно до яких доводи Департаменту патрульної поліції про те, що Департамент патрульної поліції Національної поліції України та відповідно УПП в Миколаївської області не є органом, що здійснює досудове розслідування є помилковими та суперечать ст. ст. 245, 255, 256, 268, 279, 280 КУпАП України. Саме досудове розслідування інспектора поліції Мкртчан Марини Геннадіївні, яке було проведено із явними порушеннями проведення такого досудового розслідування в адміністративній справі призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та розгляду його справи у суді. У результаті зазначених неправомірних дій відбулись суттєві та неприємні зміни у житті Позивача. Необхідність збирання документів та звернення за юридичною допомогою та до суду, доведення своєї невинуватості в місцевому та апеляційному судах позначилось на душевному стані та завдало моральних страждань.

Позивач зазначає, що твердження Департаменту, що сам факт закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення не є доказом заподіяння йому моральної шкоди не можуть заслуховувати на увагу суду, оскільки також суперечать вказаним вище правовим висновкам Верховного Суду та суперечать практиці Європейського суду з прав люди.

Окрім того, позивач вказує на те, що посилання Казначейства на постанову Верховного Суду від 21.10.2020 року (справа № 312/262/18) як на підставу відмови у позові ОСОБА_1 не може заслуговувати на увагу, оскільки зазначені посилання у касаційній скарзі Казначейства до Верховного Суду були відхилені Верховним Судом у постанові від 26.01.2022 року по справі № 953/6561/20.

Позивач погоджується із зазначеними формулами, за виключенням формули із посиланням за Закон України від 06.12.2016 року № 1774-VІІІ, оскільки цим законом не вносилися зміни до Закону України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР. Однак, позивач зазначає, що Казначейство не врахувало той факт, що постанова судді Ленінського районного суду від 30.03.2021 року, якою адміністративну справу щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП України закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, набула законної сили після апеляційного перегляду та винесення постанови Миколаївським апеляційним судом 19.10.2021 року., тобто після 10 місяців після складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 527537 від 05 січня 2021 року, 05 січня 2021 року о 21 год. 15 хв., м. Миколаїв, Інгульський район, проспект Центральний, 313, водій ОСОБА_1 , керував транспортним засобом марки HYUNDAI модель KONA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , напроти АЗС «WOG» при перестроюванні не був уважний, не слідкував за дорожньою обстановкою, не надав перевагу у русі транспортному засобу марки BMW модель X3, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку, по тій смузі на яку він мав намір перестроїтись та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби зазнали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. Таким чином посадова особа, яка складала протокол, дійшла висновку, що своїми діями водій ОСОБА_1 порушив пункту 2.3 «б», пункт 10.3 Правил дорожнього руху.

В ході дослідження у судовому засіданні 30 березня 2021 року, Ленінським районним судом м. Миколаєва, запису з відеореєстратора ОСОБА_1 вбачалося, що автомобіль марки BMW модель X3 на великій швидкості без вмикання показника повороту перестроюється на смугу руху, на яку вже виїхав автомобіль ОСОБА_1 та допустив зіткнення з транспортним засобом останнього.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року, постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30 березня 2021 року залишено без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що: «У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Отже, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що дії працівника патрульної поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що «кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Проте суди на це уваги не звернули та зробили помилковий висновок про стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Державної казначейської служби України шляхом їх списання з єдиного казначейського рахунку».

Отже, суд приходить до висновку, що дії інспектора взводу № 1 роти № 1 батальйону № 3 УПП в Миколаївській області лейтенанта поліції Мкртчан М.Г щодо складання стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачу шкоди, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше) щодо ОСОБА_1 .

Статтею 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються):

1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;

2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт;

3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином;

4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги;

5) моральна шкода.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 4 цього Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Стаття 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачає, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (ч.2 ст. 1 цього Закону) .

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат.

Розмір відшкодування слід розраховувати, виходячи з установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 01 січня 2022 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 6000 грн (станом на момент вирішення справи).

Судом встановлено, що незаконне притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності тривало 10 місяців, а саме з дати складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП - 05.01.2021, та до набрання постановою суду про закриття провадження у справі щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП законної сили - 19.10.2021 року.

Отже, внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постанови Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.03.2021 року, яка набрала законної сили 19.10.2021 року, після оскарження її до Миколаївського апеляційного суду.

Враховуючи наведені обставини, а саме глибину та тривалість моральних страждань перенесених позивачем, ураховуючи термін незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а саме 10 місяців, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків останнього протягом вказаного строку, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди, але вважає за необхідне задовольнити вимогу позивача у цій частині частково, стягнувши на користь позивача моральну шкоду у розмірі 60000 грн. (6000 гри. * 10 місяців = 60000 грн., де 6000 грн. розмір мінімальної заробітної плати визначений Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік»).

За таких обставин, позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 273, 274-279, 280-284, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 60000 (шістдесят тисяч) гривень компенсації моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя Петренко В. С.