Справа № 216/5372/23
провадження № 2-о/216/142/23
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

21 серпня 2023 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чирський Г.М., розглянувши матеріали заяви представника заявника - адвоката Страх Вадима Олеговича, в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

16.08.2023 року адвокат Страх Вадим Олегович звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком дітей без участі матері.

Перевіривши заяву та додані до неї документи, суд вважає необхідним залишити заяву без руху з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються в порядку окремого провадження.

Згідно пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК суд розглядає справи про перебування фізичної особи на утриманні.

За ч.3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з ст.318 ЦПК України, у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Тобто заявнику слід вказати мету, з якою необхідно встановити певний факт та неможливість іншого порядку його встановлення.

Поряд із цим, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком неповнолітнього сина без участі матері, визначаючи мету встановлення цього факту для заявника, представник посилається на необхідність такого встановлення з метою облаштування життя та розвитку дітей в безпечних умовах, оскільки через військову агресію Російської Федерації на території України введено воєнний стан, проходять бойові дії, а також з метою захисту прав заявника та представлення його інтересів, як батька.

Посилання заявника, про те, що встановлення даного факту, йому потрібно для захисту прав та інтересів дітей та його прав, не може вважатися метою для звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки не має правових наслідків (юридичне значення).

Отже, в порушення вимог ч. 1 ст. 318 ЦПК України заявником у заяві не зазначено з якою метою він хоче встановити даний факт, що позбавляє суд можливості встановити які правові наслідки має для заявника встановлення заявленого факту та чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова від 10.04.2019 у справі № 320/948/18; 08 грудня 2021 року у справі № 464/6696/20 (провадження № 61-13755св21 ).

Згідно ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Разом із тим, ч.3 ст.160 СК України визначено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно ч.4 ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

У заяві представник заявника вказує про те, що ОСОБА_1 з 04.06.2016 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 . За час шлюбу у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, починаючи з травня 2022 року малолітні діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом з батьком - заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за адресою зареєстрованого місця проживання батька та перебувають на його утриманні та самостійному вихованні.

Мати дітей не проживає разом з ними, участі у вихованні чи утриманні дітей не приймає. Спір між батьками щодо місця проживання дітей, або будь-який інший, відсутній.

На підтвердження вищезазначеного, представником заявника долучено до заяви

копію акту на предмет проживання дітей від 28.07.2023 року та витяги з Рєстру територіальної громади.

Тобто, Сімейним кодексом України врегульовано процедуру визначення місця проживання дитини судом лише в разі наявності спору між батьками. Офіційної процедури визначення місця проживання дитини в разі відсутності спору із залученням суду не існує. В разі якщо спір між батьками відсутній, місце проживання дитини визначається за згодою батьків, а дитиною якій виповнилося 14 років самостійно, тобто, в позасудовому, договірному порядку.

В частині 3 статті 155 СК України (здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків) зазначено, що відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

З аналізу наведених вище норм встановлено, що права і обов`язки батьків щодо їхній дітей визначені Сімейним кодексом, а їхня реалізація у цьому випадку визначена Договором між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини.

Отже, пріоритет у визначенні місця проживання дитини та участі у її вихованні законодавством надано саме батькам. Батьки наділені правами для захисту прав та інтересів дитини, і інші особи або державні органи можуть долучатися до цього лише у разі невиконання, чи неналежного виконання батьками їх батьківських обов`язків, та, відповідно порушення прав та інтересів дитини.

Більше того, слід зауважити і те, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Такий факт відсутності участі матері (батька) у вихованні дитини може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Заявник всупереч вимогам п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України та ст. 95 ЦПК України не зазначив та не надав належних письмових доказів, якими обґрунтовує встановлення факту самостійного виховання малолітніх дітей.

Не зазначено доказів: щодо відповідального ставлення до своїх батьківських обов`язків обох батьків; стан здоров`я як батьків, так і дитини; матеріальне становище батьків та можливість забезпечення належних житлових умов; сімейний стан батьків; інші oбcтавини, які мають іcтoтне значення (злoвживання cпиртними напoями та наркoтичними речoвинами, ведення амoральнoгo cпocoбу життя, наявніcть cудимocті, графіки рoбoти, прoфеcія, тoщo).

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно ч. 3 ст. 42 ЦПК України у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

До заінтересованих осіб належать особи, які беруть участь у справі та мають у ній юридичну заінтересованість. Коло заінтересованих осіб визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права та обов`язки. Участь у справі цих осіб зумовлюється тим, що із установленням окремих обставин заявник може реалізувати свої права у правовідносинах, у яких беруть участь і заінтересовані особи. Для цих осіб характерним є те, що їхні суб`єктивні права та обов`язки мають юридичний зв`язок із суб`єктивними правами і обов`язками заявників.

Відповідно до ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Також слід зауважити, що у Верховний Суд України у своєму листі від 01.01.2012 року вказує на те, що сторонами у справах окремого провадження є заявники, заінтересовані особи, які є спеціальними суб`єктами цього виду провадження. При визначенні кола заінтересованих осіб у встановленні факту слід враховувати їх юридичний інтерес, а саме: тоді, коли факти, що підлягають встановленню, можуть вплинути на їх права та обов`язки; якщо це організації та установи, в яких заявник буде реалізовувати рішення про встановлення факту.

Як встановлено судом, заявником не в повній мірі визначено коло заінтересованих осіб, які мають брати участь у справі, рішення у справі щодо яких може вплинути на їх права та обов`язки шляхом його реалізації.

Одна лише мати дитини не є єдиною заінтересованою особою у справі, враховуючи вказану заявником мету встановлення факту самостійного виховання дитини та перебування на його повному утриманні.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У зв`язку з наведеним залишення заяви без руху з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист.

Керуючись ст.ст. 175, 185, 293, 294, 315, 318, 319 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву адвоката Страх Вадима Олеговича, який діє в інтересах в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту, що має юридичне значення - залишити без руху.

Надати заявнику строк у п`ять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення вказаних недоліків.

Роз`яснити заявнику, що в разі якщо у вказаний строк недоліки заяви не будуть усунуті, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала не підлягає оскарженню.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.

Суддя Г.М.Чирський