Провадження № 2-о/127/422/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2023 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Шаміної Ю.А.,

при секретарі судових засідань Петуховій Н.А.,

за участю: представника заявника адвоката Мельник Л.С.

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи адвоката Слободянюка М.В.,

свідка - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2023 ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Заяву мотивувала тим, що вона та ОСОБА_4 перебували у зареєстровано шлюб з 07.07.1996, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2023 року в справі №127/28777/22, яке набрало законної сили 21.02.2023. Відповідно до договору дарування частини будинку від 23.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. за реєстровим №4674, ОСОБА_3 є власником частини житлового будинку АДРЕСА_1 . ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був зареєстрований та проживав у вказаному житлі зі згоди попередньої власниці матері ОСОБА_3 - ОСОБА_5 , а надалі проживав та був зареєстрований із згоди заявника. ОСОБА_4 досі проживає з заявницею в одному житловому приміщенні. Заявник вказує, що під час спільного проживання як подружжя ОСОБА_4 постійно підіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень, внаслідок чого заявниця декілька разів викликала поліцію. Постійні моральні та фізичні знущання з боку ОСОБА_4 стали підставою розриву відносин та розірвання шлюбу в судовому порядку. Втім останній все рівно не залишає її у спокої: продовжує проживати із нею в одному житлі, ігнорує її прохання переїхати та залишити її в спокої, тероризує її. Постійно пише їй смс-повідомлення, в яких містяться погрози. Крім того, під час розгляду в суді справи про розірвання шлюбу ОСОБА_4 було здійснено спробу підпалу будинку АДРЕСА_1 , який є приватною власністю заявниці. Заявниця зазначає, що через вищевказане не може почувати себе в безпеці, вільно, без страху проживати у житлі, що є її приватною власністю та вважає себе особою, яка зазнала та зазнає домашнього насильства зі сторони свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 . За таких обставин просила заяву задовольнити та видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_4 та встановити такі заходи тимчасового обмеження прав та покласти на нього такі обов`язки на строк 6 місяців: заборонити ОСОБА_4 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 ; усунути перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою АДРЕСА_3 , що є її особистою приватною власністю; заборонити ОСОБА_4 в будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_3 , у тому числі: вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто та через третіх осіб.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.08.2023 заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

14.08.2023 представником заінтересованої особи ОСОБА_4 - адвокатом Слободянюком М.В. подано до суду заперечення на заяву про видачу обмежувального припису (вх. №63899) згідно яких просив відмовити у задоволені заяви про видачу обмежувального припису, з огляду на те, що наведені заявником обставини заінтересованою особою не визнаються та вважаються необґрунтованими з наступних підстав. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2023 за заявою ОСОБА_6 . На спростування твердження заявника щодо проживання ОСОБА_4 в одному приміщені разом із нею вказав, що від 24 лютого 2022 року ОСОБА_4 не проживає постійно у будинку, оскільки дружина ОСОБА_6 створила неможливі умови для його проживання у зв`язку чим ОСОБА_4 змушений був залишити постійне місце реєстрації та проживання, вимушений жити де доведеться, переважно у кабіні автомобіля. Зауважив, що доказів на підтвердження вказаного заявником до заяви не надано. Також вказав, що колишня дружина ОСОБА_6 неодноразово писала надумані заяви до поліції, однак жоден факт не підтвердився. Твердження заявника стосовно того, що поліції фіксувала обставини (підіймання на неї руки ОСОБА_4 , висловлювання ним нецензурною лайкою в її адресу, завдання їй тілесних ушкоджень) є голослівними, надуманими та не підтверджені жодними доказами. Крім того, ОСОБА_4 заперечив факт написання та направлення ОСОБА_3 повідомлень, роздруківки яких додано заявником, пояснив, що у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться комп`ютерний пристрій на якому встановлено «Вайбер» та інші додатки, які прив`язані до номера телефону ОСОБА_4 , тому заявник могла безперешкодно направляти на свою адресу повідомлення із аканту ОСОБА_4 . Разом з тим, із доданих до заяви роздруківок листування у месенджерах неможливо встановити ні відправника, ні одержувача, ні дати та часу їх отримання, крім того останні не завірені належним чином, тому не вважає дані матеріали належним доказом. ОСОБА_4 не притягувався до адміністривної та/або кримінальної відповідальності за домашнє насильство, жодних приписів та інших заходів щодо нього не здійснювалося. Факти неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення відносно неї психологічного та фізичного домашнього насильства не підтверджують факту його вчинення. Вважає, що колишня дружина ОСОБА_3 вчиняє вказані вище дії аби позбавити ОСОБА_4 , доступу до майна, яке набуте ними як подружжям за час шлюбу, особистого майна та намагається домогтися його виселення із спільного будинку, маючи на меті одноосібно привласнити помешкання та майно, яке набуте ними як подружжям за час шлюбу. Натомість вказує, що саме щодо ОСОБА_4 вчиняється домашнє насильство економічного (умисне позбавлення житла, одягу, іншого майна, документів або можливості користуватися ними) та психологічного (словесні образи, погрози, приниження) характеру. Зауважив, що заявником не зазначено де було вчинено насилля, коли саме та інші обставини щодо створення ОСОБА_4 перешкод у користуванні заявником квартирою АДРЕСА_3 . Вцілому вважає, аргументи заяви ОСОБА_3 не підкріплені жодними доказами, є надуманими, не відповідають дійсності та є викревленим сприйняттям дійсності в поглядах колишньої дружини ОСОБА_3 , так як вона бажає це бачити та є спробою замаскувати конфлікт щодо житлового спору як насильство в сім`ї.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.08.2023 (без винесення окремого процесуального документа із занесенням до протоколу судового засідання) задоволено заяву про виклик свідка.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3 адвокат Мельник Л.С., яка діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1061851 від 11.08.2023, подану заяву підтримала у повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_4 та його представник адвокат Слободянюк М.В., який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1088480 від 14.08.2023, заперечили щодо задоволення заяви про видачу обмежувального припису з аналогічних підстав, вкладених у письмових запереченнях.

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_2 , показала, що вона є рідною сестрою ОСОБА_4 . Вказувала, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прожили разом близько 27 років, жили спокійно та мали дружні стосунки, які з початком війни поступово погіршилися. 26.12.2022 випадково дізналася із ЄДРСР про перебування у провадженні суду справи про розірвання їх шлюбу у зв`язку з чим домовилася зустрітися із ОСОБА_4 у нього вдома ( АДРЕСА_2 ), аби розповісти про це. Приїхавши за адресою та зайшовши до будинку побачила як теща ОСОБА_4 ОСОБА_5 підпалювала одіяло. Після чого до будинку забігла ОСОБА_3 із працівниками поліції, крім того біля двору стояв ще екіпаж поліції з приводу домашнього насилля, у той час як ОСОБА_4 тільки підходив до будинку. Також ОСОБА_3 декілька разів зверталася до працівників поліції із заявами. Будучи в гостях у матері в селі Клекотина, ОСОБА_4 одного разу отримав дзвінок від поліцейського щодо вчинення ним у той же час домашнього насилля. Вказала, що будинок за адресою: АДРЕСА_2 , був фактично викуплений у ОСОБА_5 та будувався спільно усією родиною. 26.12.2022 ОСОБА_3 було запропоновано підписати мирову угоду щодо поділу майна подружжя на що остання відмовилася. Також вказала, що домашнього насиллая між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає та жодних перешкод у користуванні майном останній не чинить.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до пунктів 3, 5-8 ч. 1 ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства, - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

У частині другій статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 вказаного Закону ).

Розділом IV глави 13 ЦПК України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема на колишнє подружжя.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 07.07.1996 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19.01.2023 у справі №127/28777/22 розірвано (а.с. 24-25).

ОСОБА_3 є власником 2/5 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування частини будинку від 23.12.2004, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. за реєстровим №4674, витягом з Державного реєстру правочинів №541737 від 23.12.2004 та реєстраційним посвідченням КП «ВООБТІ» від 20.01.2005 (а.с. 26-27).

У своїй заяві ОСОБА_3 звертає увагу на те, що ОСОБА_4 постійнопідіймав на неї руку, висловлювався нецензурною лайкою, завдавав їй тілесних ушкоджень. З приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, зокрема 26.12.2022, 27.12.2022 та 29.12.2022.

З листа Відділу поліції №1 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 23.12.2023 вбачається, що співробітниками вищевказаної установи в ході розгляду звернення ОСОБА_3 із ОСОБА_4 було проведено бесіду профілактичного характеру про неприпустимість протиправної поведінки в подальшому відносно неї.

Разом із тим будь-яких даних про притягнення ОСОБА_4 за вказаною заявою його дружини до адміністративної або кримінальної відповідальності матеріали справи не містять, як і не містять інших даних про застосування до особи адміністративних стягнень.

В даних АСДС Вінницького міського суду Вінницької області та Єдиного державного реєстру судових рішень відсутні відомості про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП по факту застосування до ОСОБА_3 домашнього насильства.

При цьому слід врахувати, що посилання ОСОБА_3 на наявність неодноразових конфліктів впродовж певного часу, є лише її власним твердженням та не підтверджено відповідними доказами.

Крім того, сам по собі факт звернення ОСОБА_3 до поліції щодо прийняття мір до її чоловіка ОСОБА_4 не свідчить про вчинення ним домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Що стосується проведення правоохоронними органами однієї профілактичної бесіди із заінтересованою особою про, що зазначається у вищевказаному листі поліції, то дана обставина не може свідчити про систематичне насильство щодо заявника.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність конфлікту між подружжям, однак матеріали справи не містять доказів, які свідчать про те, що дійсно заінтересована особа, як кривдник, систематично вчиняє домашнє насильство стосовно заявниці як своєї колишньої дружини.

У зв`язку з викладеними обставинами, суд дійшов висновку, що заявниця не набула пріоритетного права на дієвий, ефективний та невідкладний захист засобом видачі обмежувального припису та застосування стосовно заінтересованої особи заходів тимчасового обмеження прав.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Щодо долучених заявником роздруківок електронного листування з мобільному додатку, суд зауважує, що останні не можуть бути використанні як доказ у справі у зв`язку з тим, що з цих роздруківок неможливо ідентифікувати відправника та отримувача повідомлення, при цьому зміст такого документу не захищений від внесення будь-яких виправлень.

Разом з тим, долучені до матеріалів справи фотоматеріали суд також не приймає до уваги з огляду на те, що з них неможливо достовірно встановити зазначені обставини на підтвердження яких їх надано.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

За таких обставин, суд вважає, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вірогідності вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а тому в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 4, 7, 10, 12, 76-77, 258, 259, 294, 350-1-350-8 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 , за участю заінтересованої особи: ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису відмовити.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

заявник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

заінтересована особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 21 серпня 2023 року.

Суддя Шаміна Юлія Анатоліївна