Справа № 346/941/23
Провадження № 2-о/346/92/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 р.м. Коломия

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області, у складі головуючого - судді Коваленка Д.С., секретарка судових засідань: Івантишин Д.Р., за участю: заявника ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , заінтересованої особи: ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, де заінтересованою особою вказав: ОСОБА_3 , та просив видати обмежувальний припис стосовно нього, на строк шість місяців, яким визначити йому наступні тимчасові обмеження:

- заборонити ОСОБА_3 перебувати в місці проживання ОСОБА_1 (частині домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань менше 5 метрів до місця проживання ОСОБА_1 (частині домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб у будь-який спосіб спілкуватись із ОСОБА_1 ;

- заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб вести із ОСОБА_1 листування, телефонні переговори або контактувати з ним через інші засоби зв`язку.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року заяву було залишено без руху, але у зв`язку із усуненням недоліків, ухвалою від 14.03.2023 року заяву було прийнято до розгляду, відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 11 квітня 2023 року.

15.03.2023 року заявник подав додаткові докази та клопотання про виклик і допит у якості свідка ОСОБА_4 та залучення її до справи у якості потерпілої, а заінтересована особа 11.04.2023 року подала заперечення.

Ухвалою суду від 11.04.2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, суд задовольнив клопотання заявника про виклик і допит свідка, а ухвалою від 06.07.2023 року клопотання заявника про залучення ОСОБА_4 у якості потерпілої залишено без розгляду.

21.07.2023 року, заявник подав заяву про зміну предмета позову з додатковими доказами, яку було прийнято судом.

І оскільки заінтересована особа 01.08.2023 року була належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання 23 серпня 2023 року, о 10 год.15 хв. (а.с.109-113,114), але не з`явилась, суд на підставі ч.1 ст.350-5 ЦПК України, розглянув справу без її участі, але з урахуванням її аргументів та пояснень наданих у тих судових засіданнях, у яких вона брала участь.

Стислий виклад позицій учасників.

Аргументи заявника. ОСОБА_3 регулярно вчиняє бійки, сварки, тобто вчиняє домашнє насильство щодо нього та його дружини. Зокрема, 27.08. та 29.08. 2022 року він ображав його нецензурними словами та погрожував фізичною розправою, що повторилось 13.09.2022р. А 10.02.2023р. ОСОБА_3 наніс йому тілесні ушкодження, за що відносно нього було внесено відомості до ЄРДР щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і обвинувальний акт щодо нього вже знаходиться на розгляді суду. Отже, заявник є постраждалою особою, а заінтересована особа - кривдником. І зважаючи на те, що домашнє насильство продовжується, у суду є всі підстави для того аби прийняти обмежувальний припис щодо заінтересованої особи.

Аргументи представника заявника. І хоча заявник та заінтересована особа проживають у різних будинках, вони живуть на одній земельній ділянці, і їх сім`ї були пов`язані спільним побутом (вони мали спільне електро та газо постачання). Отже, є всі підстави для застосування у цій справі Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", і зокрема обмежувального припису аби захистити заявника від домашнього насильства заінтересованої особи.

Аргументи заінтересованої особи. Вчинення вказаних вище дій не визнав та зазначив, що названий закон не поширюється на нього та заявника. А тому у видачі обмежувального припису слід відмовити.

Оцінка суду щодо фактів.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) з серпня 2022 року проживають за адресою: АДРЕСА_1 , але у різних будинках (а.с.20-24 - заява; пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; покази свідка: ОСОБА_4 ; а.с.31 - диск із відеозаписом події 10.02.2023 року та 11.03.2023 року).

Зокрема в одному будинку, вказаному у технічному паспорті на домоволодіння АДРЕСА_1 , проживає: ОСОБА_3 , сестра ОСОБА_1 (яка є дружиною ОСОБА_3 ) та батько ОСОБА_1 , а в іншому будинку, який не вказаний у технічному паспорті, але розташований між будівлями, вказаними у технічному паспорті, літерами "Б" та "Г" , трохи вище, проживають: ОСОБА_1 , його дружина ОСОБА_4 та їх троє дітей (а.с.93-95 - копія технічного паспорту; пояснення пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; покази свідка: ОСОБА_4 ; а.с.31 - диск із відеозаписом події 10.02.2023 року та 11.03.2023 року; а.с.96-98 - довідка з ДРРПНМ).

При цьому їх сім`ї, і зокрема: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно в одному житлі не проживають, спільним побутом вони не пов`язані, і взаємних прав та обов`язків вони не мають (пояснення ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , що підтверджуються показами свідка: ОСОБА_4 ).

Суд не може погодитись із аргументами представника заявника про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 спільно проживають, оскільки вони проживають на одній земельній ділянці (спільній території), у зв`язку із наступним.

В силу положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А згідно з п.5 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання" житло - це житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає.

Отже, з огляду на нормативно-правові положення актів, що підлягають застосуванню, суд не може погодитись із висновком представника заявника про те, що заявника та заінтересовану особу слід визнати такими, що спільно проживають, позаяк вони живуть в різних жилих приміщеннях.

Не може суд погодитись із спільним проживанням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 навіть незважаючи на те, що вони мають спільний в`їзд, хвіртку та частину земельної ділянки, якою для цього спільно користуються. Оскільки за такою логікою, тоді і люди, які проживають у багатоквартирному будинку, у окремих квартирах, але користуються одним входом у під`їзд та їздять одним ліфтом чи ходять одними й тими ж сходами, теж повинні були б визнаватись такими, що мають спільне місце проживання, але ж з огляду на вказані норми права, це не так.

Також, суд не може погодитись із аргументами заявника та його представника у тій частині, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають спільний побут, що підтверджується колись наявним у них спільним газо і електропостачанням, позаяк свідок ОСОБА_4 підтвердила суду, що газопостачання та електропостачання має місце окремо. Зокрема її сім`я, в якій проживає ОСОБА_1 забезпечена автономним електро та газопостачанням (соняшні панелі та газ у балонах) і мають свою окрему криницю, а ОСОБА_3 має своє окреме постачання та криницю, і вони оплачують усі житлово-комунальні послуги самостійно і окремо (покази свідка ОСОБА_4 ). Вона також підтвердила, що це представники газової служби, а не ОСОБА_3 (на чому наполягав заявник та його представник) припинили для сім`ї ОСОБА_1 газопостачання, а електропостачання їм припинив ОСОБА_3 , проте протизаконність таких дій ні свідок, ні заявник не підтвердили ні фактично, ні доказово. При цьому знову ж таки, виходячи з аргументів, вказаних у попередньому абзаці, навіть коли труби по яких постачались газ і електрика в різні приміщення, в яких проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були спільними, це не може означати наявність у них спільного побуту.

Разом з цим суд відзначає і те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 не мають спільного побуту та взаємних прав і обов`язків в тому, числі і тому, що їх побут дійсно має місце окремо, у межах їх окремого житла та своєї сім`ї. Навіть земельні ділянки для підсобного господарства, у межах тієї земельної ділянки, на якій розташовані їх будинки, в яких вони проживають, є окремими для кожної сім`ї, що підтвердила свідок: ОСОБА_4 .

Також свідок ОСОБА_4 своїми показами підтвердила і ті пояснення, які давали заявник і заінтересована особа про те, що у них дійсно витрати окремі, як і їх бюджети, харчування, ремонти, утримання житла, покупки і все інше здійснюється окремо. І ніяких взаємних прав та обов`язків щодо один до одного вони не мають.

Разом з цим, суд вважає встановленими наступні обставини:

27.08 та 29.08.2022 року ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього 27.08.2022р. домашнього насильства ОСОБА_3 (а.с.7,27 - копія заяви; а.с.8,26 - довідка поліції), на підставі чого відносно нього було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП (а.с.8,26 - довідка поліції; а.с.9,28 - протокол), на підставі якого суд проводив розгляд справи про адміністративне правопорушення, але закрив справу у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.99,107 - копія постанови суду, а.с.100-101 - роздруківка з сайту суду).

13.09.2022 року ОСОБА_1 знову звернувся до поліції, оскільки на його думку ОСОБА_3 або його сестра порізали йому автомобільне колесо, але ознак адміністративного чи кримінального правопорушення в діях ОСОБА_3 поліція не знайшла (а.с.10,29 - довідка поліції).

14.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до поліції із заявою про вчинення відносно нього ОСОБА_3 протиправних дій, зокрема через те, що останній ображав його нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, вимагав гроші за лікування батьків та наніс йому тілесні ушкодження, через які він був вимушений звертатись до лікарів (а.с.11- заява; а.с.39-41 - медичні документи). На підставі чого 16.02.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відповідні відомості щодо кримінального провадження №0000038, з кваліфікацією ч.1 ст.125 КК України (а.с.30 - витяг з ЄРДР). Разом з цим 11.04.2023 року, ОСОБА_1 знову звернувся до поліції із двома заявами про вчинення відносно нього його сестрою та ОСОБА_3 протиправних дій, зокрема самовільно відключили йому та його сім`ї світло та газ, і просив врахувати цю заяву при провадженні вказаного кримінального провадження (а.с.45,46 - заяви). І на даний момент, по цьому кримінальному провадженню було складено обвинувальний акт, за яким ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.126 КК України, і який призначено до судового розгляду (а.с.104-106 - копія обвинувального акту; а.с.102-103 - роздруківка з сайту суду).

Але вважаючи, що ОСОБА_3 вчинив щодо ОСОБА_1 саме домашнє насильство і продовжує його вчиняти, останній звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, предмет якої уточнив окремою заявою (а.с.1-5,20-24,91-92 - заяви).

Слід окремо відзначити, що суд не допитував свідка заінтересованої особи, оскільки він не підтримав раніше подане ним клопотання про виклик свідка, і не забезпечив його явку до суду у жодне судове засідання, а здійснювати виклик свідка судом, він не просив.

Оцінка суду правовідносин.

Отже, із встановлених судом обставин вбачається, що заявник вважає себе жертвою домашнього насильства, а заінтересовану особу - кривдником, який його вчиняє, і тому для захисту свого права на особисту недоторканість та здоров`я вимагає його захистити способом передбаченим законом на такий випадок, зокрема: видати обмежувальний припис стосовно кривдника.

Оцінка суду по суті заяви.

В силу положень пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

А згідно з пунктом 3 частини 1 статті 1 цього ж закону, домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

При цьому як вже вказувалось, суд враховує, що в силу положень ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. А згідно з п.5 ч.1 ст.2 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання" житло - це житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає.

А встановлені судом факти прямо вказують на те, що заявник та заінтересована особа не проживають і ніколи не проживали в одному місці проживання, спільно, позаяк заявник має своє ізольоване житлове приміщення, а заінтересована особа - своє.

Разом з цим суд враховує, що в силу положень частини 2 статті 3 Закону України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

І встановлені судом факти прямо вказують на те, що заявник та заінтересована особа не являються один одному будь-ким із наведених суб`єктів, на яких поширюється дія вказаного закону незалежно від факту спільного проживання.

Суд також враховує і положення частини 3 статті 3 вказаного закону за якими, дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Проте встановлені судом факти не підтверджують, що заявник та заінтересована особа пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та спільне проживання.

Тому суд погоджується із аргументами заінтересованої особи про те, що Закон України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" дійсно не поширюється на заявника та заінтересовану особу, як на постраждалу від домашнього насильства особу та її кривдника, у розумінні цього закону.

А відтак, встановлені судом факти і конкретні діяння заінтересованої особи, які доводив заявник, що мали місце по відношенню до нього, і які мали місце починаючи з серпня 2022 року, не можуть кваліфікуватися судом, як факти домашнього насильства заінтересованої особи, по відношенню до заявника.

І як наслідок, зважаючи на це, і оскільки обмежувальний припис стосовно кривдника - це захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, а його наявність не доведена, підстави для застосування судом обмежувального припису щодо заінтересованої особи у цій справі, за діяння, які мали місце 27 і 29 серпня 2022 року, 13 вересня 2022 року та 10 лютого 2023 року - відсутні.

Отже, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_3 слід відмовити повністю.

Таким чином, керуючись статтями 1-23,209-273,293-294,350-1-350-8 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити повністю у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення тридцятиденного строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Коломийський міськрайонинй суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Суддя Д.С.Коваленко