Справа № 755/8537/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2023 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Головчака М. М.,

за участю секретаря судового засідання - Губенко О. М.,

представника позивача - Івасина О.Р. , відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року Державний торговельно-економічний університет через свого представника адвоката Івасина О.Р. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідно до Розпорядження КМУ від 06.10.2021 № 1298-р та наказу Міністерства освіти і науки України від 19.12021 № 1252 «Про реорганізацію Київського національного торговельно-економічного університету», Київський національний торговельно-економічного університет реорганізовано шляхом поділу та утворення Державного торговельно-економічного університету та Одеського торговельно-економічного фахового коледжу.

На балансі ДТЕУ знаходиться гуртожиток, який розташований по АДРЕСА_1 .

На даний час, відповідач разом із своїм сином ОСОБА_3 проживає в Гуртожитку № 6.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, залишеним без змін Апеляційним судом м. Києва позов Українського державного університету фінансів та міжнародної торгівлі до ОСОБА_2 про стягнення боргу по оплаті за проживання в гуртожитку в сумі 21 629,18 грн було задоволено в повному обсязі, стягнено кошти за період з вересня 2012 року по 25.08.2015, які стягнуті у повному обсязі по виконавчому провадженню.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва, залишеним без змін Апеляційним судом м. Києва позов Київського національного торговельно-економічного університету до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку за період з 01.08.2015 по 01.06.2019 в сумі 94 577,68 грн.

З 2019 року по день подачу даного позову відповідачі систематично та навмисно не здійснюють оплату за проживання в гуртожитку, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за користування житловим приміщенням.

Заборгованість з червня 2019 року по червень 2023 року складає 94 190,44 грн, з яких 67 401,28 грн - сума заборгованості, 4 007,14 грн - 3 % річних, 22 782,02 грн - інфляційні втрати.

Враховуючи, що відповідачі в добровільному порядку не сплачують вказану суму заборгованості, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05.07.2023 підсудність вказаної цивільної справи визначено Подільському районному суду м. Києва, оскільки ОСОБА_2 є присяжним Дніпровського районного суду м. Києва.

Ухвалою суду від 17.07.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду.

11.08.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила залишити їх без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на законності і повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до Розпорядження КМУ від 06.10.2021 № 1298-р та наказу Міністерства освіти і науки України від 19.12.2021 № 1252 «Про реорганізацію Київського національного торговельно-економічного університету», Київський національний торговельно-економічного університет реорганізовано шляхом поділу та утворення Державного торговельно-економічного університету та Одеського торговельно-економічного фахового коледжу

Відповідно до наказу Міністерства освіти та науки України від 16.06.2016 № 1113 закріплено на праві господарського відання за Київським національним торговельно-економічним університетом нерухоме майно, зокрема, Гуртожиток № 6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії кошторису вартості проживання для інших громадян та працівників в кімнатах площею 34 кв.м., розрахованого на двох осіб, плата за проживання в гуртожитку в 2019 році становила 1096,40 грн, в 2020 році - 1606,68 грн, в 2021 році - 2147,02 грн, в 2020 році - 1680,34 грн, яка нараховувалась з урахуванням наступних наданих послуг (заробітна плата, нарахування на зарплату, водопостачання та водовідведення, теплопостачання, електроенергія, оплата інших послуг (дезінфекція, дератизація, дезінсекція, ремонт ліфтів, тощо), утримання та проведення поточного ремонту, предмети, матеріали, обладнання та інвентар, капітальні видатки, інші витрати на забезпечення статутної діяльності Університету.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.03.2021 у справі № 755/11559/16-ц встановлено, що згідно Акту № 8 від 10.05.2016 складеного внаслідок порушення Правил внутрішнього розпорядку гуртожитку № 6 ОСОБА_2 , а саме систематичної несплати за проживання, було припинено надання послуг за вказаною кімнатою, шляхом відключення водопостачання та електроенергії. Борг за проживання складав 40 429,18 грн.

Разом з цим, як вбачається з розрахунку заборгованості, їй нараховувалася плата за проживання у вказаному гуртожитку з листопада 2019 року по грудень 2022 року.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок по доведенню обґрунтованості розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги у даній справі має нести позивач.

Встановлюючи тариф, в який, відповідно до змісту позовних вимог, включено обидві складові платежів (плата за проживання в гуртожитку та плата за житлово-комунальні послуги), позивач має довести обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, затвердженого власником гуртожитку, а також окремо розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, який повинен бути обчислений з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01.06.2011 №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв. метр загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Отже, комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Встановлюючи тариф, в який, відповідно до змісту позовних вимог, включено обидві складові платежів (плата за проживання в гуртожитку та плата за житлово-комунальні послуги), позивач має, на думку суду, довести обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, затвердженого власником гуртожитку, а також окремо розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, який повинен бути обчислений з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Представник позивача, обґрунтовуючи позовні вимоги не подав суду докази, які доводять обґрунтованість розрахунку плати за проживання у гуртожитку і розрахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги, матеріали справи не містять розрахунків на підтвердження визначеного позивачем тарифу, щомісячно, показників (складових), які включається до тарифів на комунальні (експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку.

Доданий розрахунок заборгованості за період з листопада 2019 року по грудень 2022 року, суд не приймає в якості належного доказу визначеного позивачем тарифу, щомісячно, показників (складових), які включається до тарифів на комунальні (експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку, оскільки визначена у ньому щомісячна сума є незмінною, визначена без урахування показників, які мають змінний характер та повинні бути розраховані з врахуванням даних лічильників та кількості проживаючих у вказаному гуртожитку осіб, такі наприклад, як показник за опалення (відсутній розрахунок за спірний період з визначенням будинкових показників та розподілених на відповідні квадратні метри площі, що займає відповідач разом з сином.

Суд також звертає увагу, що позивач надав розрахунок заборгованості з листопада 2019 року по грудень 2022 рік, однак в позові просить стягнути з відповідача заборгованість з 01.06.2019 по 01.01.2023 рік, тобто за період який не зазначений в розрахунку який долучений до матеріалів справи, та посилається як на належний доказ, щодо стягенння заборгованості.

Згідно загальних засад підстав виникнення зобов`язань, установлених ст. ст. 11, 509 ЦК України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів. Позивач не довів жодним чином укладення із відповідачкою будь-яких правочинів, якими б було встановлено розмір плати за кімнату у гуртожитку саме у визначеному в розрахунку заборгованості розмірі.

Обґрунтовуючи вимоги, представник позивача посилався фактично на свої внутрішні розпорядчі документи, які, однак, не мають обов`язкового значення для відповідачів, оскільки ними не погоджені.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких даних про розрахунки на підтвердження визначеного позивачем тарифу щомісячно, показників (складових), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку.

З цих підстав, суд вважає, що позивачем не доведено та не обґрунтовано належними та допустимими доказами заявлені позовні вимоги.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог і відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору залишаються за позивачем.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 206, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов Державного торговельно-економічного університету до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 25 серпня 2023 року.

Суддя М. М. Головчак