ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6754/23 Справа № 204/3671/23 Суддя у 1-й інстанції - Токар Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

-за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

15 березня 2023 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позов мотивовано тим, що позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах з 02.03.2015 року по 10.07.2020 року, з 15.07.2020 року по 02.12.2020 року, працюючи гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті. Після звільнення позивач знову працевлаштувався на шахту, де працює і по теперішній час. Після звільнення 10.07.2020 року та до сьогоднішнього дня відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, не виплативши йому заборгованість із заробітної плати в розмірі 47 743,67 грн. Крім того, відповідачем не виплачена заробітна плата за квітень 2021 року 1 195,34 грн., за травень 2021 року 4 107,23 грн., червень 2021 року 67,79 грн., а всього за цей період 5 372,36 грн. Загалом відповідач не виплатив позивачу заробітну плату у розмірі 53 116,03 грн. В день звільнення 10.07.2020 року позивач не працював, тому 08.12.2022 направив на адресу відповідача заяву про проведення із позивачем остаточного розрахунку, яка була вручена 14.12.2022 року, тому саме 15.12.2022 року відповідач зобов`язаний провести з позивачем остаточний розрахунок. Однак, в порушення вимог законодавства, відповідач не виплатив заробітну плату позивачеві, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст.117 КЗпП, позивач вимагає стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.12.2022 року по 09.03.2023 року, що становить 33 806,40 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

05 травня 2023 рокурішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено.

Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 53 116, 03 грн.

Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 220 867,50 грн.

Вирішено питання щодо судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 4 828,73 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У червні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» подана апеляційна скарга, в якій він просить оскаржуване рішення змінити в частині стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши його з 220 867,50 грн до 10 000,00 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції є необ`єктивним та таким, яке винесено з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 220 867,50 грн.

Зазначає, що судом було неправильно зазначено розмір середньоденного заробітку позивача, який складає 563,44 грн., а не 2253,75 грн., що в подальшому вплинуло на загальний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач дізнався про вимогу позивача лише 03.04.2023 року, тому період затримки розрахунку при звільненні слід відраховувати з 04.04.2023 року.

Вважає, що представник позивача, достовірно знаючи про те, що позивач не звертався до відповідача з вимогою про проведення розрахунку при звільненні (оскільки не працював у останній робочий день), ввела суд в оману, долучивши до позовної заяви копію документу (фіскального чеку), який не має ніякого відношення до справи. Тим самим, спотворила докази та штучно завищила період затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач зазначає, що на момент винесення рішення, з нього на користь позивача у якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягала стягненню сума у розмірі 13 522,56 грн, а не 220 867,50 грн, яка у 16 разів перевищує дійсний його розмір.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ

В апеляційній скарзі відповідач просив розглянути справу без його представника.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (а.с.68-75), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

ОСОБА_1 з 02.03.2015 року по 10.07.2020 року працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська». На підставі наказу ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» 02.12.2020 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням, згідно зі ст.38 КЗпП України.

Судом встановлено, що відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату і до моменту ухвалення рішення.

Всі наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у зв`язку з тим, що позивач ні при звільненні, ні після цього, не звертався до відповідача з заявами про проведення остаточного розрахунку, суд не взяв до уваги, оскільки такі обставини жодним чином не звільняють відповідача як роботодавця від передбаченого законом обов`язку у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з позивачем як працівником остаточний розрахунок.

На думку суду, не заслуговують на увагу і наведені у відзиві на позовну заяву доводи сторони відповідача про те, що після звільнення позивач не звертався до відповідача з приводу проведення з ним остаточного розрахунку, оскільки вони повністю спростовуються наданими позивачем доказами, а саме: 08.12.2022 року позивач звернувся до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» із письмовою заявою, якою просив провести з ним остаточний розрахунок, у зв`язку із звільненням та направив вищезазначену заяву на адресу відповідача рекомендованим листом №604 засобами поштового зв`язку «Укрпошта». Відправлення вручено 14.12.2022 року представнику Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за довіреністю.

Суд дійшов висновку про необхідність стягнути з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 53 116,03 грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, та позовні вимоги ОСОБА_1 цій частині задовольнив.

Суд також дійшов висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.12.2022 року, тобто з дня, наступного за днем пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, по 05 травня 2023 включно, тобто до дня винесення рішення.

Згідно довідки №2452 від 20.02.2022 року, виданої ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці становить 2 253,75 грн.

Кількість робочих днів за період з 15.12.2022 року по 05 травня 2023 року включно складає 98 днів, а саме: грудень 2022 року 11 днів, січень 2023 року 22 дні, лютий 2023 року 20 днів, березень 2023 року 22 дні, квітень 2023 року 20 днів, травень 2023 року 3 дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 15.12.2022 року року по 05.05.2023 року включно складає 220 867,50 грн. (2 253,75 грн. х 98 днів = 220 867,50 грн.).

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 220 867,50 грн та задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Але з такими висновками апеляційний суд не може погодитись у повній мірі з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звільнення ОСОБА_1 з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», тобто станом на 02.12.2020 року), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, тобто станом на 15.03.2023 року), в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження №14-623цс18), суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 53 116,03 грн., а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Разом з тим, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про можливість зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, зменшивши його до розміру заборгованості роботодавця щодо нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, тобто до 53 116,03 грн.

Таким чином, апеляційна скарга Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції необхідно змінити.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставою для зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Отже, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2023 року змінити в частині розміру суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутої з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 , зменшивши її з 220 867, 50 гривень до 53 116, 03 гривень.

В іншій частині рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 29.08.2023 року.

Судді: