Справа №701/747/23
Номер провадження2/701/289/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року Маньківський районний суд, Черкаської області

в складі: головуючого судді - Костенка А. І.

за участю секретаря - Брітан О. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Маньківка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про тлумачення заповіту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про тлумачення заповіту.

На підставу своїх вимог спирається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 . За життя померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Нестерівка Маньківського району склала на ім`я свого сина - ОСОБА_1 заповіт, що був посвідчений секретарем Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за № 479. Вищевказаним заповітом заповідано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 090565 виданий Нестерівською сільською радою 30 грудня 2003 року та свідоцтва про право власності на майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_1 виданого Нестерівською сільською радою 06 червня 2008 року. Даний заповіт не змінено і не відмінено, що підтверджується поміткою на копії заповіту секретаря Нестерівської сільської ради. Позивач, у встановлений законодавством термін для прийняття спадщини, через свого довірителя ОСОБА_4 , звернувся до державного нотаріуса Другої уманської нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті своєї матері. Однак, 19.07.2023 року державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,21 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Нестерівка Уманського району Черкаської області у зв`язку з тим, що спадкодавець заповідав правовстановлюючі документи, які законодавством не віднесені до складу спадщини. Тобто, при огляді документів, нотаріусом було з`ясовано, що предметом вищевказаного заповіту є державний акт на право власності на землю серії ЧР № 090565, що по суті є папером, а не земельною ділянкою, про яку у заповіті нічого не зазначено, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду.

Позивач та представник позивача в судове засіданя не з`явилися, але надали суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розгляд справи проводити у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_3 . За життя померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у селі Нестерівка Маньківського району склала на ім`я свого сина - ОСОБА_1 заповіт, що був посвідчений секретарем Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за № 479 (а.с. 7). Вищевказаним заповітом заповідано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 090565 виданий Нестерівською сільською радою 30 грудня 2003 року та свідоцтва про право власності на майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства серії НОМЕР_1 виданого Нестерівською сільською радою 06 червня 2008 року. Даний заповіт не змінено і не відмінено, що підтверджується поміткою на копії заповіту секретаря Нестерівської сільської ради. Позивач, у встановлений законодавством термін для прийняття спадщини, через свого довірителя ОСОБА_4 , звернувся до державного нотаріуса Другої уманської нотаріальної контори з метою отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті своєї матері. Однак, 19.07.2023 року державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,21 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Нестерівка Уманського району Черкаської області у зв`язку з тим, що спадкодавець заповідав правовстановлюючі документи, які законодавством не віднесені до складу спадщини (а.с 9). Тобто, при огляді документів, нотаріусом було з`ясовано, що предметом вищевказаного заповіту є державний акт на право власності на землю серії ЧР № 090565, що по суті є папером, а не земельною ділянкою, про яку у заповіті нічого не зазначено.

Згідно до частини першої статті 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно достатті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Згідно із статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно до пункту 2.1 Глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини.

Аналогічні за змістом вимоги до заповіту містяться в абзаці 2 пункту 1.6 Розділу ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 листопада 2011 року за № 1298/20036.

Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст.

Згідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі № 378/1160/15-ц убачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини.

При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень.

Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті.

Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що позивач не може підтвердити волю спадкодавця про його спадщину, як спадкоємця за заповітом, іншим шляхом, як тлумачення заповіту судом.

Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 200, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 202, 213, 1233, 1256 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Розтлумачити зміст заповіту ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був складений 16.12.2009 року в с. Нестерівка Маньківського району Черкаської області та посвідчений секретарем Нестерівської сільської ради Маньківського району Черкаської області Стицюк Оксаною Павлівною, зареєстрований в реєстрі за № 479 таким чином: волевиявлення ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 при складанні заповіту на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спрямовано щодо надання останньому у спадок земельної ділянки площею 2,21 га, розташованої в с. Нестерівка Маньківського району Черкаської області (наразі с. Нестерівка Уманського району Черкаської області), для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: :02:001:0195, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЧР № 090565.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження.

Суддя А. І. Костенко