ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 642/2200/23
Номер провадження 22-ц/818/1444/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2023 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

представників позивач адвокатів Ковалевського Г.А., Яценка А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2023 року в складі судді Бородіної О.В. у справі № 642/2200/23 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 01 лютого 2018 року ним на ім`я ОСОБА_2 видано нотаріально посвідчену довіреність № 164 на вчинення певних дій, в тому числі щодо розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , укладати попередні договори щодо майбутнього продажу вищевказаної квартири. Строк дії довіреності до 01 лютого 2019 року.

В серпні 2021 року йому стало відомо, що відповідачка на підставі вказаної довіреності 21 листопада 2018 року уклала попередній договір щодо майбутнього продажу належної йому квартири та отримала за цим попереднім договором від покупця ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 1 390 038,00 грн.

Основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений не був, грошові кошти в сумі 1 388 190 гривень ОСОБА_2 не повернула ні йому, ні ОСОБА_3 , внаслідок чого останній звернувся з позовом до суду та рішенням Київського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2023 року у справі № 953/10970/21 з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто 1 598 310 грн - суму боргу з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Оскільки відповідачкою порушено умови договору доручення, ОСОБА_1 просив стягнути з неї отримані від ОСОБА_3 грошових кошти за попереднім договором (1 388 190 грн) з урахуванням 3% річних (181 415,52 грн) та інфляційних втрат (785 653,66 грн) у загальному розмірі 2 368 559,18 грн.

Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , а саме на квартиру АДРЕСА_3 , та заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Цимбалу С.В. вчиняти наступні дії щодо вказаної квартири: передавати на реалізацію до державного підприємства «Сетам» зазначену квартиру, вчиняти дії, приймати рішення або складати Акт про передачу квартири стягувачеві.

Заява обґрунтована тим, що невживття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення, в разі задоволення позову, оскільки відповідачка ухиляється від виконання зобов`язань та повернення коштів.

Також наявні підстави для заборони дій щодо продажу квартири за адресою АДРЕСА_4 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, в якому стягувачем є ОСОБА_4 . В межах виконавчого провадження провадиться реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, що може призвести до порушення його прав через неможливість задовольнити свої грошові вимоги.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що підстави для задоволення заяви відсутні, оскільки на квартиру за адресою АДРЕСА_4 у виконавчому провадженні звернуто стягнення, тож обтяжувач з вищим пріоритетом володіє переважним та першочерговим правом на отримання задоволення своїх вимог щодо того ж нерухомого майна, а тому накладення арешту на нерухоме майно, на яке звернено стягнення, обмежить забезпечене право стягувача на першочергове право задоволення своїх вимог.

20 червня 2023 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 на вказане судове рішення безпосередньо до Харківського апеляційного суду подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка фактично двічі вчинила неправомірні дії: спочатку від його імені отримала грошові кошти від іншої особи в істотній сумі та не передала їх йому, а після подання ОСОБА_3 позову в 2021 році вона не повернула ці кошти і на адресу цієї третьої особи, у зв`язку з чим він має повертати кошти, які не отримував.

24 червня 2021 року приватним виконавцем Бабенко Д.А. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого напису, а не судового рішення, стягувачем є ОСОБА_4 , а предметом звернення стягнення є об`єкт нерухомого майна - квартира за адресою: АДРЕСА_5 , що належить ОСОБА_2 . На даний момент виконавче провадження № НОМЕР_1 перебуває на реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Проведено вже троє торгів, які не відбулись (16 вересня 2021 року, 18 жовтня 2021 року і 17 листопада 2021 року), а тому вважає, що існує небезпека, що майно може бути штучно передано стягувачу без жодних грошових сплат.

Висновки суду першої інстанції про ймовірне порушення прав стороннього стягувача є безпідставними, оскільки він просить накласти арешт саме на майно відповідачки, а не на майно сторонньої особи.

Згідно зі ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження» встановлена певна черговість розподілу грошових вимог та його грошові вимоги і сторонньої особи відносяться до однієї черги - до п`ятої. Тобто у разі невжиття заходів для забезпечення позову призведе до негативних наслідків при однаковій черговості задоволення грошових вимог.

При тому, що вказаний борг в 2021 році з`явився вже після того, як Відповідачка привласнила грошові кошти від його імені в 2018 році.

Відповідачкою ухвалу суду не оскаржено, відзив на апеляційну скаргу подано не було.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 29 серпня 2023 року, надіслані апеляційним судом на адреси учасників справи, отримано особисто ОСОБА_1 24 серпня 2023 року (а.с. 138)

Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 29 серпня 2023 року надіслана відповідачу ОСОБА_2 повернулася до апеляційного суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» від 28 серпня 2023 року, що у відповідності п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасника справи, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників позивач адвокатів Ковалевського Г.А., Яценка А.О., які підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати судове рішення та ухвалити нове, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Під час вирішення питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Виконавчий напис нотаріуса є виконавчим документом, на підставі якого державний (приватний) виконавець відкриває виконавче провадження та вчиняє виконавчі дії.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що: умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 910/11552/20 (провадження № 12-44гс21) Верховний Суд дійшов висновку, що вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа безпосередньо не полягає та не має наслідком зупинення конкурсу, аукціону, торгів, що проводяться від імені держави або за участю призначеного державним органом суб`єкта.

Забезпечення судом позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа має наслідком зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій, яке здійснюється шляхом винесення ним відповідної постанови, в тому числі про зупинення звернення стягнення на майно боржника шляхом його примусової реалізації на торгах.

Саме зупинення виконавцем вчинення виконавчих дій шляхом винесення відповідної постанови має наслідком зупинення торгів з примусової реалізації майна боржника.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, предметом цього позову не є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивач не є стороною правовідносин, які виникли між стягувачем у виконавчого провадженні та божником, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення виконання виконавчого напису є необґрунтованим та неспівімірним, а тому підстави для забезпечення позову у визначений позивачем спосіб відсутні.

Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта квартира АДРЕСА_3 не є єдиним майном, що перебуває у власності ОСОБА_2 . Також, відповідачка є власницею житлового будинку по АДРЕСА_6 загальною площею 85 кв.м. та нежитлових приміщень підвалу площею 514,3 кв м за адресою АДРЕСА_7 . Доказів, щодо неможливості задоволення його вимог у разі ухвалення рішення про задоволення позову за рахунок іншого майна відповідачки позивачем не наведено.

Доводи щодо удаваності договору позики, на підставі якого вчинено виконавчий напис, що перебуває на виконанні є безпідставними та не підтверджені належними доказами.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає.

Керуючись ст. ст.149 - 150,367,374,375,381, 384,389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 01 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова