Провадження № 2-о/537/109/2023
Справа № 537/3477/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2023 року м. Кременчук

Суддя Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

у с т а н о в и в:

25.08.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду в окремому провадженні із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: 1) заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; 2) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати ОСОБА_1 та будь-який спосіб спілкуватися з нею.

Ознайомившись із матеріалами заяви, суддя встановив наступне.

Відповідно до ч.1 та 2 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Тобто до заяв в порядку окремого провадження, також застосовуються загальні правила визначені положеннями ЦПК України, в тому числі щодо їх форми та змісту, які передбачені ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Разом з тим, главою 13 Розділу IV ЦПК України встановлено порядок розгляду справ про видачу обмежувального припису.

У відповідності до ст.350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) заявника та заінтересованої особи, їх місце проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, у разі якщо заява подається особою, зазначеною у пунктах 3 і 4 частини першої статті 350-2 цього Кодексу, - процесуальне становище особи, яка подає заяву, із зазначенням її імені (прізвища, імені та по батькові), місця проживання чи перебування, поштового індексу, відомих номерів засобів зв`язку та адреси електронної пошти, а також ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) дитини або недієздатної особи, в інтересах якої подається заява, місце її проживання чи перебування, поштовий індекс, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, якщо такі відомі;

3) обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Частиною 3 статті 42 ЦПК України передбачено, що у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

Всупереч вказаним вимогам у заяві про видачу обмежувального припису учасники справи у окремому провадженні зазначені як позивач і відповідач.

Крім того, ст. 350-1 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Так, у своїй заяві заявник зазначає, що має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак не надає суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначена остання адреса є дійсно місцем її фактичного проживання (довідка про місце реєстрації проживання особи, договір оренди тощо), за яким можливо пред`явити дану заяву про видачу обмежувального припису, що в свою чергу позбавляє суд можливості визначити підсудність даної справи.

При цьому, в прохальній частині своєї заяви заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно особи, якій необхідно заборонити наближатися до заявника, однак не зазначає за якою саме адресою необхідно вжити заходів щодо тимчасового обмеження прав заінтересованої особи.

Як зазначено у ч.2 ст.350-6 ЦПК України, у разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству" або Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків" - на строк від одного до шести місяців.

Разом з тим, ч.2 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік заходів тимчасового обмеження прав або обов`язків, що покладаються на особу, стосовно якої заявлено вимоги про видачу обмежувального припису.

Так, серед іншого, положеннями пункту 4 зазначеної статті визначено, що одним із заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків є: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою.

У своїй заяві ОСОБА_1 просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити наближатися на визначену відстань до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого відвідування ОСОБА_1 ; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати ОСОБА_1 та будь-який спосіб спілкуватися з ОСОБА_1 .

Однак всупереч наведених норм закону, заявник у поданій заяві, не зазначає конкретну відстань, відповідно до якої вона просить заборонити ОСОБА_2 наближатися до неї та не визначає, до яких саме місць її частого відвідування та якого місця роботи, навчання необхідно вжити заходів щодо тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 (відповідні адреси установ).

Зазначені відомості може визначити виключно заявник, яка формулює свої вимоги, оскільки при вирішенні судом справи по суті, відповідно до норм закону, суд позбавлений можливості вийти за межі таких вимог заяви та самостійно визначити конкретні відомості, за якими заінтересованій особі необхідно тимчасово обмежити її права, у разі задоволення даної заяви.

Відповідно до ч.8 ст.43 ЦПК України передбачено, що, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним цифровим підписом учасника справи (його представника).

Згідно зі ст.7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Пунктами 12 та 23 ч. 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис; кваліфікований електронний підпис - удосконалений електронний підпис, який створюється з використанням засобу кваліфікованого електронного підпису і базується на кваліфікованому сертифікаті відкритого ключа.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги», електронна взаємодія фізичних та юридичних осіб, яка потребує відправлення, отримання, використання та постійного зберігання за участю третіх осіб електронних даних, аналоги яких на паперових носіях повинні містити власноручний підпис відповідно до законодавства, а також автентифікація в складових частинах інформаційних систем, в яких здійснюється обробка таких електронних даних та володільцями інформації в яких є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації державної форми власності, повинні здійснюватися з використанням кваліфікованих електронних довірчих послуг, зокрема, кваліфікованого електронного підпису.

Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

При цьому, слід зазначити, що надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання сервісу «Електронний суд», розміщеному за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису.

Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду із процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи та/або його представником є звернення з такими документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через «Електронний кабінет», а для адвокатів обов`язковість цього висвітлена через призму приписів ст. 14 ЦПК України, й в тому числі задля процесуальної визначеності, уникнення розгляду справи у безладний спосіб, на що на однократно звертав увагу Верховний Суд.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 подала заяву про видачу обмежувального припису шляхом надсилання до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області документів в електронному вигляді на електронну адресу суду без використання підсистеми «Електронний суд», без накладення КЕП на подані документи, чим не дотримано вимог щодо обов`язкового підписання заяви електронним цифровим підписом із застосування посиленого сертифіката відкритого ключа та перевірки електронного цифрового підпису, накладеного на заяву з використанням підсистеми «Електронний суд», а тому заява вважається такою, що не підписана особою, яка її подала.

Відповідно до Звіту 99, складеного головним спеціалістом з інформаційних технологій Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області, заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, яка надійшла на електронну адресу суду, не має накладення (або не відповідний) КЕП.

Суд зазначає, що обмеження, пов`язанні з використанням підсистеми Електронний суд, у тому числі щодо подачі процесуальних документів через Електронний кабінет, є легітимними, пропорційними та не перешкоджають доступу до правосуддя.

Відповідно до ч.1 ст.177 ЦПК України у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Всупереч зазначеним вимогам, заявник ОСОБА_1 не додала до заяви про видачу обмежувального припису доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене заява не відповідає вимогам закону, тому її слід залишити без руху.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасник цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 350-4, 352, 353 ЦПК України, суддя

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Крюківського районного суду

м. Кременчука Полтавської області Мурашова Н.В.