ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 678/1349/21

Провадження № 22-ц/4820/1468/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Летичівської селищної ради про визнання неправомірною відмову органу приватизації та визнання права власності на нерухоме майно в порядку приватизації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2023 року (суддя Лазаренко А.В.).

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Летичівської селищної ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

В обґрунтування позову зазначала, що з 02 серпня 1994 року та по день звернення до суду зареєстрована і проживає у квартирі (кімнаті) АДРЕСА_1 . Вселення в кімнату гуртожитку було здійснено на законних підставах на підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку, виданого у 1994 році на ім`я її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . До складу сім`ї матері входили на той час також батько позивачки ОСОБА_3 та позивачка ОСОБА_4 .

Батько позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За цією ж адресою за період проживання у гуртожитку ІНФОРМАЦІЯ_3 у позивачки народився син ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 син - ОСОБА_6 . Діти проживають разом із позивачкою.

Зазначала, що після ліквідації Летичівської птахофабрики позивачка із дітьми залишилися проживати у виділених їм кімнатах гуртожитку, сплачувала комунальні платежі. За період проживання в квартирі позивачка здійснювала поточні, косметичні ремонти. Також за весь період проживання у вказаній квартирі, у тому числі й після смерті батьків сплачувала земельний податок (платежі за землю) тощо.

По даний час позивачка продовжує проживати у вказаній квартирі. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за квартирою та будинком, утримує її, постійно робить поточні та косметичні ремонти. Інших осіб котрі б мали право на дане нерухоме майно, яке залишилось після смерті батьків позивачки, крім самої позивачки, немає.

Позивачка зверталась до відповідача з клопотанням про те, щоб визнати за нею право власності на нерухоме майно, однак відповідач відмовив їй у цьому, відмова мотивована тим, що відсутній правовий механізм вирішення її клопотання.

Звертаючись до суду з позовом, просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 за набувальною давністю.

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_1 подала позовну заяву зі зміненими позовними вимогами, при цьому, посилаючись на обставини, викладені у первісному позові, вказувала, що спірне нерухоме майно перебуває на території Летичівської селищної ради Летичівської об`єднаної територіальної громади, яка, на думку позивача, є органом приватизації.

Вказувала, що зверталась до відповідача з клопотанням про визнання права власності на квартиру в порядку приватизації, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду за захистом прав. Посилалась на те, що така відмова органу приватизації є безпідставною, неправомірною і необґрунтованою.

А тому, просила суд визнати неправомірною відмову органу приватизації (органу місцевого самоврядування), яким є Летичівська селищна рада та Виконавчий комітет Летичівської селищної ради Летичівської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області, в передачі у власність шляхом приватизації позивачці квартири АДРЕСА_3 ; визнати за позивачем право власності на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 89,3 кв.м, з якої: 52,6 кв.м житлова площа, 36,7 кв.м - допоміжна площа.

Рішенням Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі. При цьому, посилається на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Зазначає, що судом не враховано подану нею заяву про зміну позовних вимог, яка була прийнята судом. Вказує, що суд першої інстанції помилково відмовив їй у визнанні неправомірною відмови Летичівської селищної ради через те, що спірна квартира на даний час не передана на баланс Летичівської селищної ради. Позивачка вважає, що Летичівська селищна рада у даній справі є відповідачем як орган приватизації, незалежно від того перебувало чи не перебувало на її балансі нерухоме майно. Крім того, на думку апелянтки, нею правильно обрано спосіб захисту майнових прав.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Пунктом 3 частини 4 ст. 274 ЦПК України визначено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: щодо приватизації державного житлового фонду.

Суд відмовляє у розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження або постановляє ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, якщо після прийняття судом до розгляду заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову відповідна справа не може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження (ч. 5 ст. 274 ЦПК України).

Згідно частини четвертої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що у листопаді 2021 року ОСОБА_1 подала до суду позов про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Ухвалою Летичівського районного суду Хмельницької області від 17 грудня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час, дату та місце судового засідання з розгляду справи по суті.

У грудні 2022 року позивач подала заяву про зміну предмета позову, в якій просила визнати неправомірною відмову органу приватизації (органу місцевого самоврядування), яким є Летичівська селищна рада та Виконавчий комітет Летичівської селищної ради Летичівської об`єднаної територіальної громади Хмельницької області, в передачі у власність шляхом приватизації позивачці квартири АДРЕСА_3 ; визнати за позивачем право власності на: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 89,3 кв.м, з якої: 52,6 кв.м житлова площа, 36,7 кв.м - допоміжна площа.

Відповідно, з урахуванням зміни предмета позову, дана справа не підлягала розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

За таких обставин, вирішення судом справи за правилами спрощеного позовного провадження не відповідає вимогам процесуального права, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення по суті позовних вимог.

При ухваленні нового судового рішення апеляційний суд приймає до уваги таке.

Встановлено, що на підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Летичівської птахофабрики від 02 серпня 1994 року ОСОБА_2 на склад сім`ї три особи ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 чоловік, ОСОБА_7 , - дочка) видано ордер на житлову площу у гуртожитку по АДРЕСА_4 , площею 12 кв.м (а.с.14).

Відповідно до архівних довідок №94-н, виданих трудовим архівом Летичівської селищної ради 22.02.2021, в період з 1991 по 1999 роки ОСОБА_2 дійсно працювала на підприємстві Летичівська птахофабрика Летичівського району Хмельницької області (а.с. 25-26).

Згідно з рішенням Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області від 12.07.2016 №7, вулицю Чапаєва перейменовано на АДРЕСА_5 (а.с. 44).

За повідомленням ГУ ДПС у Хмельницькій області № 1975/22-01-24-07 від 06.07.2021, ОСОБА_3 з 01 січня 2009 року по 31 грудня 2018 року перебував в ДПІ як фізична особа - платник земельного податку. Нарахування земельного податку проводилось за земельні ділянки: площею 0,03 га, земля АДРЕСА_5 , житл. Для будівництва і обслуговування житлових будівель і споруд (а.с.30).

Відповідно до довідки КГП «Злагода» № 110 від 16.08.2021, будинок за адресою: АДРЕСА_5 на балансі підприємства не перебуває (а.с.31).

Відповідно до довідки №2288, виданої Виконавчим комітетом Летичівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області 06.07.2021, згідно земельно-облікової документації, ОСОБА_3 дійсно користувався більше 12 років земельною ділянкою, орієнтовною площею 0,0300 га (прибудинкова територія багатоквартирного житлового будинку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 ). Правовстановлюючі документи на земельну ділянку відсутні (а.с.32).

Батько позивачки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.40).

Матір позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.41).

Відповідно до довідки №2168, виданої Виконавчим комітетом Летичіської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області 29.06.2021, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 проживають по АДРЕСА_6 (а.с. 45).

20 серпня 2021 року позивачка звернулася до Летичівської селищної ради з заявою про прийняття рішення про передачу у приватну власність в порядку приватизації квартири АДРЕСА_3 , яка складається із 1. коридору (8,7 кв.м) 2. кухні, (10,6 кв.м) двох житлових кімнат (3 - 15.4 кв.м, 4 - 9.8 кв.м), 5. коридору (6.0 кв.м,) 6. кладової (5.1 кв.м), 7. кладової (2.0 кв.м), 8. сходинкового маршу (3,6 кв.м), 9. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 10. житлової кімнати (11.5 кв.м,), 11. кладової (0.7 кв.м). - всього загальною площею 89,3 кв.м; із них: житловою площею 52,6 кв.м, допоміжною площею 36,7 кв.м (а.с.10).

Листом Летичівської селищної ради №3603 від 27 вересня 2021 року, ОСОБА_1 повідомлено про неможливість прийняти рішення про передачу їй квартири у приватну власність в порядку приватизації, оскільки приміщення гуртожитку по АДРЕСА_5 у власність, повне господарське відання або оперативне управління громади на підставі Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» не передавалося (а.с.13).

Згідно листа № 2909 від 18 серпня 2021 року, житловий будинок за адресою АДРЕСА_5 на балансі Летичівської селищної ради не перебуває (а.с.34).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон).

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи:

- заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

- копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

- копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

- довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

- технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

- копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

- заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Матеріалами справи встановлено, що будинок по АДРЕСА_7 у комунальну власність, повне господарське відання або оперативне управління територіальної громади не передавався, будинок не обліковується на балансі селищної ради, його правовий статус на час розгляду справи не визначений.

З огляду на викладене, селищна рада позбавлена була можливості вирішити питання щодо приватизації житла позивачем.

Крім того, Летичівська селищна рада листом №3603 від 27 вересня 2021 року (за підписом селищного голови) не відмовляла ОСОБА_1 у приватизації житла, такий лист не є остаточним рішенням органу приватизації про відмову у задоволенні заяви щодо оформлення передачі в приватну власність (приватизації) квартири. У листі відповіді на звернення роз`яснювалась виключно процедура приватизації житла, визначенаЗаконом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, для передачі житла у приватну власність громадянина, а також права мешканців гуртожитку, передбачені Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків.

Відповідно, безпідставними є вимоги позовної заяви про визнання неправомірною відмови органу приватизації у приватизації квартири.

До того ж, правових підстав для визнання права власності на квартиру в порядку приватизації немає, оскільки право позивача на приватизацію житла може бути реалізовано виключно у спосіб та в межах, передбачених відповідними нормативними актами, а суд не має повноважень перебирати на себе функції державного органу, який уповноважений на проведення дій по приватизації житла.

Таким чином, рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про відмову в позові.

У зв`язку з відмовою в позові розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Летичівського районного суду Хмельницької області від 12 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай