Справа №464/3029/18
пр № 2-з/464/78/23
У Х В А Л А

28 серпня 2023 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Шашуріна Г.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

у с т а н о в и л а:

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Лукою Т.М. подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту із забороною суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та особам, на яких покладаються функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно, вносити записи до державного реєстру речових прав на нерухоме майно на будь-яку особу стосовно виникнення, переходу або припинення прав на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль Мазда, 1987 р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль «Toyota Corolla», 1.3., 1983р.в., білого кольору, номер двигуна НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 ; житловий будинок АДРЕСА_2 ; земельні ділянки, які знаходяться за адресою: Львівська область, Сокальський район, Лучицька с/р, покликаючись, що наявна загроза можливого невиконання рішення суду, оскільки майно, що є предметом спору знаходиться у віданні сторонніх осіб, яким таке не належить та спір по суті станом на момент подання заяви не вирішений.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 серпня 2023 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Дослідивши матеріали заяви, суддя дійшла наступного висновку.

01 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме з 1993 року по 02.12.2016; визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою від 13.06.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 25.07.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 та витребувано спадкову справу заведену після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою від 22.02.2019 прийнято позовну заяву третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту та визнання права власності. Вимоги за позовною зявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 про встановлення факту та визнання права власності об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослава Михайлівна, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності.

04 квітня 2019 року від представника позивача ОСОБА_6 до суду поступила заява в порядку ст.49 ЦПК України. Згідно з якою просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме з 1993 року по 02.12.2016; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 04.04.2019 замінено відповідача у позові ОСОБА_1 до Територіальної громади м.Львова в особі Львівської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Дякович Мирослава Михайлівна, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та Експертної оцінки», ОСОБА_3 , про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності з Львівської міської ради на відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 . Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Сокальську державну нотаріальну контору ( Львівська область, м.Сокаль, вул.Тартаківська, 7а). Витребувано із Сокальської державної нотаріальної контори копії матеріалів спадкової справи, відкритої після смерті ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

16 вересня 2019 року представником позивача ОСОБА_6 долучено до матеріалів справи копію позовної заяви ОСОБА_1

04 серпня 2020 року до Сихівського районного суду м. Львова надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 про забезпечення позову

Ухвалою суду від 11 серпня 2020 рокувідмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_8 про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 28 червня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року провадження у даній справі зупинено до встановлення кола правонаступників після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

У п.п.1, 2 ч.1, ч.2 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

У ч.4 ст.263 ЦПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21 виснував, що, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 після подання заяви в порядку ст.49 ЦПК України просить: встановити факт спільного проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати за ОСОБА_1 право на спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 04 квітня 2019 року, постановленою у порядку ст.ст.51, 53 ЦПК України, замінено неналежного відповідача на належних відповідачів за позовними вимогами ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 зазначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві.

Досліджуючи вимоги позивача, суд установив, що останнім до заяви про забезпечення позову не долучено жодних доказів належності відповідачам майна, щодо якого просить накласти арешт, а відповідно можливості розпоряджатися ним.

При цьому, відповідач ОСОБА_3 помер, а відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася.

Підсумовуючи викладене, стороною позивача, хоча це є її процесуальним обов`язком, не наведено жодного обґрунтування наявності правових підстав з відповідними доказами необхідності заходів забезпечення позову.

Аналогічні висновки викладені в ухвалі Сихівського районного суду м.Львова від 11 серпня 2020 року про відмову в аналогічній заяві позивача про забезпечення позову, яка оскаржувалась в апеляційному порядку та постановою Львівського апеляційного суду від 28 січня 2021 року залишена без змін.

Згаданими судовими рішеннями установлено, що стороною позивача не надано належних доказів на підтвердження того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в разі невжиття заходів забезпечення даного позову, та не обґрунтовано необхідність вжиття відповідних заходів, а також співмірність виду забезпечення позову позовним вимогам. Апеляційним судом підкреслено, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що майно, на яке просить накласти арешт заявник, входить до спадкової маси, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , право на таке майно на день подачі заяви про забезпечення позову за відповідачами (спадкоємцями) не зареєстроване, що виключає можливість їх розпорядження таким майном.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заяви, суд дійшов переконання про відсутність доцільності та безумовних підстав для забезпечення позову. Отже у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.ст.149, 153, 258-261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів відповідно до вимог ст.ст.351-356 ЦПК України з урахуванням Перехідних положень цього ж Кодексу.

Повне судове рішення складено та підписано 28 серпня 2023 року.

Суддя Г.О.Шашуріна