Справа № 201/9693/23
Провадження № 2-з/201/150/2023
У Х В А Л А

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

23 серпня 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заявуОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна) про визнання договорів дарування недійсними,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2023р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 (подана представником адвокатом Мироновим В.В., що діє на підставі ордера від 16.11.2022р.) до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна) про визнання договорів дарування недійсними.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 23.08.2023р. відкрито провадження у справі, призначене проведення підготовчого засідання.

22.08.2023р. разом із позовом позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони будь-яким особам вчиняти будь-які дії направленні на відчуження в будь-який спосіб нерухомого майна:

земельної ділянки, кадастровий номер :03:160:0006, площею 0,0287 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, розмір частки: 58/100;

домоволодіння, загальною площею 317,5 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, розмір частки: 41/100

В обґрунтування заяви посилався на те, що 20.10.2021р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір позики, на підставі якого позивач ОСОБА_1 передав відповідачеві ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 20 887 доларів США, зі строком повернення до 20.01.2022р.

Відповідач ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором не виконав, тому позивач у листопаді 2022 року звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за договором. На момент подання позову, у власності ОСОБА_2 було наступне майно: земельна ділянка, кадастровий номер :03:160:0006, площею 0,0287 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, розмір частки: 58/100; домоволодіння, загальною площею 317,5 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, розмір частки: 41/100.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2023р. по справі №201/9121/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 20.10.2021 у розмірі 40 212,05 доларів США, з яких: сума боргу 19 887 доларів США, три відсотки річних за період з 20.01.2022 по 16.11.2022 - 438,05 доларів США, пеня 19 997 доларів США. Рішення набрало законної сили 23.05.2023р.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 27.06.2023 відкриті виконавчі провадження № 72120995 та №72121103, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у розмірі 40 212.05 доларів США, у порядку примусового виконання рішення суду, однак відповідач до цього часу рішення суду не виконав.

Після відкриття виконавчих проваджень позивачеві стало відомо, що 19.12.2022 ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір дарування 58/100 часток земельної ділянки, що розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, посвідчений Бунякіною О.В., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1387.

У той же день, 19.12.2022р. ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір дарування 41/100 часток домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, який був посвідчений Бунякіною О.В., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1390.

Викладене підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 343058179, дата: 16.08.2023.

Таким чином, ОСОБА_2 здійснив відчуження свого нерухомого майна після виникнення боргу/перед позивачем за договором позики, під час судового розгляду позовної заяви про стягнення заборгованості, таким чином ОСОБА_2 міг передбачити негативні наслідки для себе, що підтверджує недобросовісність дій задля неповернення боргу та уникнення стягнення його за рахунок майна ОСОБА_2 .

Частка домоволодіння та земельної ділянки були відчужені на користь ОСОБА_3 , яка є рідною матір`ю відповідача ОСОБА_2 на підставі безоплатного договору дарування. Після відчуження зазначеного майна у ОСОБА_2 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед позивачем.

Позивач вважає, що договори дарування є фіктивними, оскільки відповідачі, перебуваючи у змові, та маючи спільний умисел, уклали дані договори з єдиною метою - приховати нерухоме майно Відповідача ОСОБА_2 для уникнення та ухилення ним від виконання своїх обов`язків за договором позики.

Тому є всі підстави для визнання оспорюваних правочинів недійсними.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006р. № 9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України..

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Встановлено судом з матеріалів справи, що 20.10.2021р. між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено договір позики, на підставі якого позивач ОСОБА_1 передав відповідачеві ОСОБА_2 у позику грошові кошти у розмірі 20 887 доларів США, зі строком повернення до 20.01.2022р.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2023р. по справі №201/9121/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 20.10.2021 у розмірі 40 212,05 доларів США, з яких: сума боргу 19 887 доларів США, три відсотки річних за період з 20.01.2022 по 16.11.2022 - 438,05 доларів США, пеня 19 997 доларів США. Рішення набрало законної сили 23.05.2023р.

Постановами приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Русецької О.О. від 27.06.2023 відкриті виконавчі провадження № 72120995 та №72121103, про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості у розмірі 40 212,05 доларів США, у порядку примусового виконання рішення суду.

19.12.2022р. ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір дарування 58/100 часток земельної ділянки, що розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, посвідчений Бунякіною О.В., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1387.

Також 19.12.2022р. ОСОБА_2 уклав із ОСОБА_3 договір дарування 41/100 часток домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, який був посвідчений Бунякіною О.В., приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за №1390.

Факт укладення правочинів підтверджений відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: зокрема 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 своєї постанови від 22.12.2006р. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Частина 3 ст. 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів;

запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Представник позивача, завертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, зазначає, що відповідач уклав оспорювані правочини з метою уникнення сплати боргу у розмірі 40 212,05 доларів США, стягнутого за рішенням суду, іншого майна, за рахунок якого можливо здійснити погашення боргу відповідач не має.

Суддя приходить до висновку, що забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на два об`єкти нерухомого майна (будинок та земельну ділянку) є явне не співмірними, адже їх вартість, не дивлячись на те, що позивач не надав суду відомостей про їх ринкову вартість, значно перевищує суму боргу. Також позивач не надав жодних доказів того, що відповідач не має у власності іншого майна, за рахунок якого можливо здійснити погашення боргу або доходів.

З огляду на це заборона реєстраційних дій щодо будинку та земельної ділянки не співмірними з заявленими позивачем вимогами, що є порушенням вимог ч. 3 ст. 150 ЦПК України.

Також до матеріалів заяви про забезпечення позову не надано жодних доказів того, що відповідачка ОСОБА_3 має намір відчужити нерухоме майно, що призведе до ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду. Тому, у задоволенні заяви про забезпеченні позову позивачці слід відмовити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 149, 150, 260 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна) про визнання договорів дарування недійсними - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, строк на оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Наумова