Провадження № 22-ц/801/1710/2023
Провадження № 22-ц/801/1711/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2023 рокуСправа № 127/18757/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Рибчинського В. П.,

за участю секретаря судового засідання Різник Д. С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 справу за матеріалами заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кашпрук Ольги Василівни про забезпечення позову та про заміну заходу забезпечення позову іншим по цивільній справі № 127/18757/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсною оцінки майна, визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про реєстрацію права власності,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2023 року, постановлене у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, та на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023 року, постановлену у складі судді Бессараб Н. М. в приміщенні суду в м. Вінниця, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом (вх. № 50041) до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсною оцінки майна, визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про реєстрацію права власності.

26.06.2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про забезпечення позову, в якій просила забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_2 відчужувати належну їй на праві власності квартиру за адресою : АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2023 року заяву задоволено.

Заборонено ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

03.07.2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала клопотання (вх. № 52240) про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, в якому просила замінити захід забезпечення позову із заборони ОСОБА_2 вчиняти дії спрямовані на відчуження квартири за адресою : АДРЕСА_1 на інший захід забезпечення позову, а саме : накласти заборону відчужувати будь-яким способом та на користь будь-яких осіб квартиру за адресою : АДРЕСА_1 (4).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023 року заяву задоволено.

Замінено захід забезпечення позову в інтересах позивачки ОСОБА_1 із заборони відповідачці ОСОБА_2 вчиняти дії спрямовані на відчуження квартири за адресою: АДРЕСА_1 на інший захід забезпечення позову, а саме: накласти заборону відчужувати будь-яким способом та на користь будь-яких осіб квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (4).

Не погоджуючись із ухвалами суду першої інстанції від 27.06.2023 року та від 04.07.2023 року, ОСОБА_2 подано 19.07.2023 року апеляційну скаргу (вх. № 6126), в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 27.06.2023 року та від 04.07.2023 року та в задоволенні заяви про забезпечення позову та заміну одного заходу забезпечення позову іншим відмовити.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач не вчинила жодної дії направленої на продаж квартири, оскільки вона була придбана для особистих потреб, за запозиченні у друзів значних грошових коштів. Позивач вільно користується квартирою, а тому застосування забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на відчуження квартири за адресою : АДРЕСА_1 відповідно до ухвали суду від 27.06.2023 року та в подальшому здійснення судом заміни вказаного заходу забезпечення позову іншим на накладення заборони відчужувати будь -яким способом та на користь будь-яких осіб квартиру є необґрунтованими, без наявності жодних обставин, що вказували б на необхідність застосування таких заходів забезпечення та заміни з одного на інший.

Постановляючи ухвалу від 04.07.2023 року про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, суд першої інстанції ще не відкрив провадження, не направив копію позову з додатками відповідачу, а також допустив заміну заходів забезпечення позову не зважаючи на те, що ухвала про забезпечення позову не набула законної сили і сторони не скористалися ще своїм правом на її оскарження.

У відзиві (вх. № 6442 від 01.08.2023 року) на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржувані ухвали суду першої інстанції без змін.

Апелянт ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд апеляційної скарги у її відсутність.

22.08.2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду надійшли заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про розгляд справи без участі представника банку.

У судовому засіданні приватний виконавець Тимощук В. В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, зазначивши, що обраний позивачем захід забезпечення позову допускає двояке трактування, що ускладнить виконання ухвали суду.

ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , в судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувані ухвали скасуванню, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані ухвали суду першої інстанції не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України.

Щодо ухвали суду від 04.07.2023 року про зміну заходу забезпечення позову.

За клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим. Питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим вирішується судом у судовому засіданні не пізніше наступного дня після надходження до суду відповідного клопотання учасника справи. За наслідками розгляду клопотання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим постановляється ухвала (частина перша-третя статті 156 ЦПК України).

Тлумачення положень частини першої статті 156 ЦПК України свідчить, що ЦПК України передбачає можливість заміни одного заходу забезпечення позову іншим, в тому числі здійснення заміни заходів забезпечення позову одного й того ж виду, перелік яких визначено в частині першій статті 150 ЦПК України, але щодо іншого майна.

Право заміни одного заходу забезпечення позову іншим може бути реалізоване у будь-який час, поки діють заходи забезпечення позову.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 922/1631/18 зазначено, що у вирішенні питання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи. Тобто саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення заміни вжитого судом заходу забезпечення позову іншим, отже здатності саме такого заходу реально забезпечити задоволення вимог позивача у разі задоволення позову.

Стаття 150 ЦПК України визначає види забезпечення позову. Зважаючи, що за своєю суттю забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог, то і будь-який із обраних видів забезпечення позову є за своєю природою певною дією, яка зводиться або до виконання її ( арешт), або до заборони чи зупинення. Інші види забезпечення позову, але з урахуванням обмежень, встановлюються законом.

У заяві про заміну заходів забезпечення позову із заборони відповідачці ОСОБА_2 вчиняти дії спрямовані на відчуження квартири на інший захід, а саме: накласти заборону відчужувати будь-яким способом та на користь будь-яких осіб квартиру заявник зазначила, що попередньо обраний вид забезпечення є неефективним, а тому наявні підстави для його заміни, через що просила застосувати вид забезпечення позову визначений Законом України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, та їх обтяжень».

У свою чергу, допускаючи заміну одного виду на інший, суд першої інстанції не врахував, що ухвала суду про забезпечення позову не набула законної сили і відповідно, сторони були позбавлені свого права на апеляційне її оскарження, уразі не погодження з висновками суду про наявність підстав для застосування таких заходів. І хоча процесуальні норми не визначають прямої заборони звернення до суду з заявою про зміну заходу забезпечення позову до набрання законної сили ухвали суду про забезпечення позову, суд першої інстанції при вирішенні даної заяви ( про заміну виду забезпечення позову) мав керуватися і принципами судочинства визначеними Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Засада рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в частині першій статті 55 Конституції України. Принцип рівності перед судом є основою сучасної концепції справедливого правосуддя. Для кожної людини у правовій державі насамперед важливо мати доступ до правосуддя і можливість вільно, швидко, безперешкодно реалізувати право на судовий захист. Європейський Суд неодноразово нагадував, що відповідно до п.1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикцій таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що не надавши можливості відповідачу оскаржити ухвалу суду про забезпечення позову в апеляційному порядку та замінивши один захід на інший, суд першої інстанції розглянув заяву позивача про заміну заходів забезпечення позову , взявши за основу факти ( наявність підстав для забезпечення позову), з якими відповідач не погоджувалася та які не були підставою перегляду судом апеляційної інстанції.

Норми процесуального права визначають більш ширший обсяг вимог до змісту та форми заяви про забезпечення позову, ніж до заяви про зміну виду, тим самим встановлюють, що обґрунтування необхідності забезпечення позову та інші відомості, потрібні для забезпечення позову мають встановлюватися та перевірятися судом саме при розгляді первісної заяви.

Таким чином, взявши за основу факти, які викладені в ухвалі суду про забезпечення позову, яка не набула законної сили, суд першої інстанції в порушення вимог глави 5 ЦПК України прийшов помилкового висновку про наявність підстав для заміни заходів забезпечення позову.

З огляду на недотримання судом першої інстанції при розгляді заяви про заміну заходів забезпечення позову вимог ст.ст. 2, 10, 17, 18, 76, 89, 156 ЦПК України колегія суддів приходить висновку про наявність підстав для скасування ухвали від 04.07.2023 року та відмови у її задоволенні з підстав передчасного подання.

Враховуючи, що відповідно до вимог ст. 384 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, колегія суддів вбачає можливим одночасний перегляд апеляційної скарги і на ухвалу суду першої інстанції від 27.06.2023 року.

Щодо ухвали суду першої інстанції від 27.06.2023 року про забезпечення позову.

Суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина перша, друга статті 149 ЦПК України).

Статтею 151 ЦПК України у редакції Кодексу, чинній на час розгляду заяви про забезпечення позову судом першої інстанції, встановлено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За правовою позицією, викладеною у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 р. №4-рп/2011, з метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову. Цей інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення, оскільки забезпечення позову спрямоване на недопущення ситуацій, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Стаття 150 ЦПК України містить перелік видів забезпечення позову.

Задовільнивши заяву позивача та вживши такий вид забезпечення позову, як заборону ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на відчуження квартири, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

У свою чергу, поза увагою суду залишилась та обставина, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які мають свідчити про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову. При цьому обраний позивачем вид забезпечення позову не має призвести до невиправданого обмеження майнових прав відповідача та за своєю логікою має бути миттєвим і дієвим.

Оскільки резолютивна частина ухвали про забезпечення позову встановлює не обтяження речового права, що підлягає державній реєстрації в Реєстрі речових прав на нерухоме майно, а заборону вчиняти дії, що підлягає виконанню державною виконавчою службою в порядку статті 63 Закону України «Про виконавче провадження», ні позивач у своїй заяві, а ні суд в ухвалі не вказали доводів чи буде дієвим та чи відповідатиме інтересам заявника обраний вид забезпечення позову, з урахуванням того, що згідно ч. 4 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» дії виконавця під час виконання рішення суду про заборону вчиняти дії обмежуються доведенням до відома боржника резолютивної частини такого рішення, про що складається відповідний акт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову (заміну одного заходу забезпечення позову іншим) на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На зазначені висновки суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував, що позивачем заявлені вимоги про визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення приватного нотаріуса. Рішення суду за наслідками розгляду цих вимог не підлягає примусовому виконанню, а тому захід забезпечення позову у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_2 відчужувати належну їй на праві власності квартиру не є співмірним із заявленими позивачем вимогами, за таких обставин ухвала суду від 27.06.2023 року підлягає скасуванню, а у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з підстав недієвості обраного виду забезпечення позову та його неспівмірності із заявленими позовними вимогами.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при задоволення заяви про забезпечення позову допущено порушення норм процесуального права, що відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції від 27.06.2023 року та відмови задоволенні заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскаржувані ухвали суду першої інстанції підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та заяви про заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий судовий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки при подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн ( по 536, 80 грн за кожну вимогу апеляційної скарги), то з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 1073,60 грн. / а.с.115, 116/

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27.06.2023 року та ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кашпрук Ольги Василівни про забезпечення позову та про заміну заходу забезпечення позову іншим по цивільній справі № 127/18757/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича, Державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання недійсною оцінки майна, визнання недійсними електронних торгів та скасування рішення про реєстрацію права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

В. П. Рибчинський

Повний текст постанови складено 24.08.2023 року.