Справа №639/1916/16-ц
Провадження №2/639/42/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,

за участю секретарів - Кузнецової А.О., Волкової С.І., Карбовської М.О., Монастирьової І.М., Кравченко А.Л.,

представників позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , Друга Харківська міська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна про визначення частки померлого в спільній сумісній власності, визнання недійсним договору дарування, визнання право власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

26.02.2016 року первісні позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.03.2016 року позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення - залишено без руху. Повідомлено позивачів про необхідність виправити зазначені недоліки протягом п`яти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Позивачами надано докази сплати судового збору і 10.03.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення, Призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року клопотання представника позивача про витребування доказів залишено без руху. Повідомлено представника позивача про необхідність виправити зазначені недоліки до 04.04.2016 року.

Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.03.2016 року залишено без руху зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П"ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Повідомлено про необхідність виправити зазначені недоліки до 04.04.2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.04.2016 року визначено попередньо розмір судового збору у сумі 3147 грн. 50 коп. за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Позивачеві за зустрічним позовом ОСОБА_3 встановлено строк до 23.04.2016 року сплатити судовий збір за подання вказаного позову у сумі 2596 грн. 30 коп. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом - залишено без руху.

Окрім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.04.2016 року уточнений позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації - залишено без руху. Повідомлено позивачів про необхідність виправити зазначені в ухвалі недоліки позовної заяви до 23.04.2016 року .

12.05.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова уточнений позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про зняття з реєстрації - повернуто позивачам.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.05.2016 року уточнений позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням - повернуто позивачам.

12.05.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П"ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про виселення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.05.2016 року прийнято до розгляду уточнений позов від 12.05.2016 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням. Позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в частині позовних вимог про виселення відповідачів без надання іншого житла - залишено без розгляду.

31.05.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято до розгляду уточнений позов від 26.05.2016 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.05.2016 року відмовлено позивачам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у задоволенні необгрунтованого клопотання від 26.05.2016 року про залишення позову без розгляду.

31.05.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова заяву ОСОБА_3 про витребування доказів - залишено без руху. Повідомлено його про необхідність виправити зазначені недоліки заяви про витребування доказів до 06.06.2016 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.06.2016 року у задоволенні необґрунтованого клопотання позивачів за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про зупинення провадження по цивільній справі № 639/1916/16-ц - відмовлено.

09.06.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова задоволено клопотання позивача за зустрічним позовом про витребування доказів. Витребувано з П`ятої Харківської державної нотаріальної контори відомості стосовно відкриття спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 , яка на день смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: чи надходили заяви про прийняття спадщини або заяви про відмову від спадщини, чи видавалось свідоцтво про право на спадщину.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.06.2016 року позовну заяву ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малолітню дитину ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог про позбавлення відповідача ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 - залишено без розгляду.

17.08.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова ухвалено внести виправлення описки в описову , мотивувальну та резолютивну частини ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 червня 2016 року по цивільній справі №639/1916/16-ц за позовом за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малолітню дитину ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Зазначено в описовій частині ухвали. До початку розгляду справи по суті позивачами за первісним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 09.06.2016 року заявлено клопотання про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .". Вказано в мотивувальній та резолютивній частинах ухвали від 09.06.2016 року : "залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення відповідачів права користування житловим приміщенням, про визнання ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та малолітню дитину ОСОБА_8 такими, що втратили право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог про позбавлення відповідача ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 ".

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 17.08.2016 року позовну заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району управління у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишено без розгляду.

31.08.2016 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова провадження у справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 639/5825/15-ц за позовом ОСОБА_3 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 до ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушевої О.С., третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району м. Харкова про визнання договору дарування недійсним.

Відповідно до розпорядження в.о. керівника апарату Жовтневого районного суду м. Харкова від 23.04.2019 року у даній справі було призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі п.п. 2.3.3, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.17 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.п.6.2, 8.2, 8.3, 8.4 Засад використання автоматизованої системи документообігу Жовтневого районного суду м. Харкова.

Відтак, для розгляду даної цивільної справи автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю Жовтневого районного суду м. Харкова Баркову Н.В.

На адресу Жовтневого районного суду м. Харкова 04.06.2019 року за вх. №15451 надійшла заява від позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про поновлення провадження у справі, оскільки ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова по цій справі від 31.08.2018 року було зупинене провадження по справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі №639/5828/15-ц. 04.04.2017 року, Жовтневим районним судом м. Харкова винесено рішення про задоволення позову по справі №639/5828/15-ц, однак 10.10.2017 року апеляційний суд Харківської області ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову. На теперішній час постановою касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 06.05.2019 року по даній справі рішення апеляційного суду залишене без змін. Отже наявні підстави для поновлення провадження по даній справі (т.2 а.с.77-86) .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.06.2019 року цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом - прийнято до провадження судді Жовтневого районного суду м. Харкова Баркової Н.В. Поновлено провадження у цивільній справі за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Призначено підготовче засідання.

Разом з тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.06.2019 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі №639/1916/16-ц за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом - задоволено частково. Заборонено будь-яким особам та органам, що є суб`єктами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, спрямовані на відчуження (зміну власника) нерухомого майна, а саме: 1/4 частини будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 . В іншій частині в задоволенні заяви про забезпечення позову - відмовлено.

16.07.2019 року ОСОБА_3 подано уточнену позовну заяву без зміни предмету та підстав позову (т.2 а.с.129-132).

26.07.2019 року від Другої Харківської державної нотаріальної контори (колишня назва - П`ята Харківська державна нотаріальна контора) надійшли заперечення проти залучення нотаріальної контори в якості відповідача, який є неналежним, та визначити статус даного органу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог. Крім того в заяві міститься клопотання з проханням проводити розгляд даної справи у відсутність представник нотаріальної контори.

13.11.2019 року представником позивача ОСОБА_3 - адвокатом Бабій Л.В. подана уточнена позовна заява за позовом ОСОБА_3 до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третіми особами залучені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , Друга Харківська міська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна. Уточнивши позовні вимоги в остаточній редакції, що прийнята судом до розгляду (т.2 а.с.208-214), позивач просить суд визначити, що частка померлої ОСОБА_9 в праві спільної сумісної власності на домоволодіння АДРЕСА_2 становила 1/2; визнати договір дарування 2/3 частки домоволодіння АДРЕСА_2 від 01.09.2014 року укладений між ОСОБА_10 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу, реєстраційний номер 871, недійсним; визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9 ; витребувати 1/4 домоволодіння АДРЕСА_2 із незаконного володіння ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що предметом спору по цій справі є 1/4 частка будинку, розташованого в АДРЕСА_2 . Зазначений житловий будинок було придбано шляхом створення (будівництва) в шлюбі батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Так, згідно дублікату договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового буднику, виданого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 11.06.1957 року, відповідна земельна ділянка за вказаної адресою була виділена батькові позивача. Шлюб між батьками укладений 04.03.1959 року. В шлюбі на земельній ділянці, що вказана вище, за спільні кошти спільними зусиллями подружжя батька та матері позивача побудований спірний будинок. Вперше зведений акт про закінчення будівництва і готовність об`єкта - оформлений під час шлюбу батьків 21.04.1970 року. Позивач вказує, що його матір померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На час смерті їй належала (проте не була зареєстрована за нею) 1/2 частка вищевказаного будинку, оскільки він вважається спільною власністю подружжя. Спадщину фактично прийняли позивач та його батько ОСОБА_10 . Зокрема, із зареєстрованих осіб (довідка з домової книги) проживали з матір`ю на час її смерті позивач, його батько, одна із сестер, проте фактично прийняли будинок у спадщину та володіння позивач та його батько, тобто, кожен із них прийняв по частці. Про прийняття спадщини позивачем свідчать докази того, що позивач після смерті матері продовжував володіти будинком, самостійно повністю утримував його, ремонтував, поліпшував, оплачував комунальні платежі, підводив комунікації. Батько поїхав на постійне проживання до США майже одразу після смерті матері, а позивачу неодноразово надавав нотаріальні доручення та довіреності на управління будинком. Згодом батько потрапив під впливі братів позивача (відповідачів) і склав на їх користь договір дарування частки будинку - по 2/3 (договір від 01.09.2014 року, щодо якого факт визнаний рішенням апеляційного суду Харківської області від 10.10.2017 року). Ще 1/3 частку будинку батько залишив за собою та щодо цієї частки склав заповіт на братів. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже позивач вважає, що батько незаконно розпорядився шляхом укладення договору дарування чистиною спірного будинку, тією часткою, яка йому не належала, оскільки позивач фактично прийняв у спадщину після смерті матері 1/4 частку будинку. Брати (відповідачі) в будинку не проживали та не проживають - проживали разом зі своїми дружинами за іншими адресами. Одна сестра проживала в будинку, але виїхала на постійне проживання до США в 1997 році (проживає до нині), а друга сестра жила окремо, оскільки приватизувала видану матері за ордером квартиру (далі придбала за її рахунок інше власне житло). Отже, позивач, вважає, що він як спадкоємець фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, заяв про відмову у прийняті спадщини не подавав, таким чином правомірно набув право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 1/4 частку спірного будинку і відповідні речові права на це майно - право володіння та право користування ним і, відповідно, право на захист цих прав, в тому числі шляхом витребування 1/4 частки спірного будинку з незаконного володіння, оскільки його батько незаконно розпорядився зазначеною спірною часткою будинку.

З огляду на викладене та посилаючись на ст.ст. 22, 28 КпШС, ст.ст. 529, 548, 549 ЦК УРСР, а також ст.ст. 202, 203, 215, 317, 319, 330, 357, 387, 388, 1216, 1219, 1226, 1268, 1270, 1297 ЦК України, позивач вимушений звернутись до суду з даним позовом.

16.01.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання ОСОБА_3 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом - задоволено. Зобов`язано Другу Харківську міську державну нотаріальну контору надати суду наступну інформацію: чи подавалися заяви про прийняття спадщини або про відмову у прийнятті спадщини та чи заводилися спадкові справи після смерті ОСОБА_10 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо так, то хто звертався з такими заявами, чи складались вказаними особами заповіти і на чию користь, чи видавались свідоцтва про право на спадщину. Оголошено перерву в підготовчому засіданні для витребування доказів, подовжено строк проведення підготовчого провадження.

Друга Харківська міська державна нотаріальна контора надала суду відповідь (т.3 а.с.4).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року підготовче провадження за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті. Клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про виклик свідків - задовольнити. Викликано в судове засідання, призначене на 25.03.2020 року о 14 годині 00 хвилин, свідків: ОСОБА_11 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_12 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_13 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_14 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_6 , ОСОБА_15 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

05.03.2021 року відповідачем ОСОБА_3 подана заява про застосування строків позовної давності, в якій відповідач позов не визнає в повному обсязі і зазначає, що право одноособової власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_7 в цілому виникло у ОСОБА_10 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвдченого Пятою харківською державною нотаріальною конторою 11.06.1957 року за реєстровим номером 3815 ів скріпленого печаткою Червоно-Баварської ради депутатів трудящих від 13.06.1957 року про реєстрацію договору за №869 у Червонобаварському РЖУ. Дублікат видано ХОДНА 29.03.2010 року за реєстровим номером №1-158 Будівництво завершено в 1957 році. Також є відмітка Харківського БТІ про реєстрацію 13.05.1970 року права власності ОСОБА_10 на вказаний будинок на підставі вищевказаного договору. Шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_9 зареєстрований 04.03.1959 року, отже право власності ОСОБА_10 на спірний житловий будинок виникло до укладення шлюбу з ОСОБА_9 . Остання померла ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповіді нотконтори вбачається від 25.02.2016 року, що місце відкриття спадщини після неї достеменно встановити не має можливості. Позивач на час відкриття спадщини після смерті матері в спірному будинку зареєстрований не був,. С заявою про прийняття спадщини звернувся до нотконтори лише 18.11.2015 року, спадкова справа заведена 26.05.2015 року. 01.09.2014 року був укладений спірний договір дарування. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_10 .. В задоволенні позову про визнання недійсним договору дарування відмовлено. З вимогою про визнання договору дарування недійсним від 01.09.2014 року позивач звернувся до суду в уточненому позові від 14.10.2019 року, отже вимога про визнання договору дарування недійсним подана після спливу строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України. Враховуючи викладене відповідач просить застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі. (т.3 а.с.223-225).

06.04.2021 року позивачем ОСОБА_3 подана відповідь на заяву про застосування строків позовної давності, в якій позивач підтримав позовні вимоги, обґрунтовуючи їх положеннями закону та посиланням на обставини, зазначені в позові. (т.3 а.с.240-243).

10.03.2021 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання відповідача ОСОБА_5 про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - задоволено. Залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , П`ятої Харківської державної нотаріальної контори, треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушеву Ольгу Степанівну (адреса: АДРЕСА_8 ).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.11.2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , Друга Харківська міська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна про визначення частки померлого в спільній сумісній власності, визнання недійсним договору дарування, визнання право власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з незаконного володіння - задовольнити. Зобов`язано Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради надати суду: завірену копію інвентаризаційної справи на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Витребувані докази (Інвентаризаційна справа) надані на адресу суду, та досліджені під час розгляду справи (т.4, а.с. 67-138).

В судовому засіданні 11.07.2023 року позивач ОСОБА_3 та його представники адвокат Бабій Л.В., а в подальшому - адвокат Шпіньова О.М. - позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив що на момент смерті матері ОСОБА_3 не проживав у спірному будинку, а ОСОБА_12 був там зареєстрований і проживав, також проживав сам відповідач, ОСОБА_18 з дітьми та зятем, ОСОБА_19 та ОСОБА_20 . ОСОБА_31 доглядала матір і до 1997 року в спірному будинку проживала, а після цього виїхала до Америки. У ОСОБА_3 було інше житло - він здавав свою квартиру. В подальшому відповідач надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність. Його представник ОСОБА_21 приймала участь у судових засіданнях, подала заяву про застосування до вказаних правовідносин строків позовної давності та просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 у судові засідання не з`явився, повідомлений про дату, час та місце судового засідання належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

Треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , представник Другої Харківської міськї Державної нотаріальної контори та Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева О.С. надали заяви, в яких просили розглянути справу у їх відсутність.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків та дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків.

Позивач ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , про що зроблено відповідний актовий запис №86 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 08.06.1975 року. Його батьками зазначені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (т.1, а.с. 127).

04.03.1959 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уклав шлюб із ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що зроблено відповідний актовий запис №228 та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого повторно 19.12.1984 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - « ОСОБА_23 » (т.1, а.с. 57, т.2 а.с.133).

Згідно з рішенням №127 Виконкому Краснобаварської районної Ради депутатів трудящих від 10.05.1957 року «про виділення ОСОБА_10 земельної ділянки для будівництва житлового будинку» виконком Краснобаварської районної Ради депутатів трудящих, зокрема, вирішив: виділити ОСОБА_10 в безстрокове користування земельну ділянку розміром 600 кв.м по АДРЕСА_9 , строк закінчення будівництва житлового будинку - травень 1960 року(т.1 а.с.62).

Відповідно до копії договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового буднику на праві особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно від 04.06.1957 року, посвідченого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою, на підставі зазначеного вище рішення виконкому Краснобаварської районної Ради депутатів трудящих від 10.05.1957 року, забудовнику ОСОБА_10 виділена на праві безстрокового користування земельна ділянка по АДРЕСА_9 площею 600 кв.м, на якій забудовник зобов`язується побудувати житловий одноповерховий будинок житловою площею 43 кв. м з кількістю кімнат - 3, сарай 12 кв.м, вбиральню 1,9 кв.м. а також виконати інші будівельні роботи, передбачені договором. Пунктом 4 договору передбачено, що до побудови будівель забудовник зобов`язаний приступити не пізніше одного року від дня підписання даного договору та проводити будівельні роботи з таким розрахунком, щоб вся забудова була закінчена протягом не більше 3 років, тобто до травня 1960 року. Договір зареєстровано в Краснобаварському РЖУ 13.06.1957 року та в Харківському міському БТІ -13.05.1970 року (т.1 а.с. 65,66).

Факт виділення земельної ділянки по АДРЕСА_9 площею 600 кв.м ОСОБА_10 також підтверджується актом польової та камеральної перевірки (т.1 а.с.68).

Перший звідний оціночний акт по домоволодінню АДРЕСА_2 та технічну документацію виготовлено на підставі основної інвентаризації 21.04.1970 року (т.1 а.с.63-64, 67), що також вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи (т.4 а.с.67-139).

В подальшому на будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виготовлено КП «ХМБТІ» технічний паспорт від 18.04.2014 року, власником майна вказаний ОСОБА_10 (т.1, а.с. 129-134).

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №1240 і підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 125).

Після смерті ОСОБА_9 була зареєстрована спадкова справа №739/2015, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 18.11.2015 року (том №2, а.с. 142).

З листа П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 25.02.1916 року, адресованого ОСОБА_3 у відповідь на його заяву від 22.02.2016 року вбачається, що спадкову справу №739/2015 після померлої ОСОБА_9 заведено на підставі зареєстрованої у книзі обліку та реєстрації спадкових справ нотаріальної контори 18.11.2015 року за №1688 на підставі заяви ОСОБА_3 про фактичне прийняття ним спадщини разом із іншими спадкоємцями першої черги, з підстав його реєстрації та фактичного мешкання разом зі спадкодавцем на дату відкриття спадщини. За відомостями інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) сформованого 18.11.2015 року №42168090 за життя спадкодавець ОСОБА_9 заповітів не складала. Місце відкриття спадщини після спадкодавця ОСОБА_9 достеменно визначити станом на теперішній час немає можливості, в тому числі і за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності відповідних належних документів. При цьому щодо фактичного прийняття спадщини ОСОБА_3 зауважено, що у паспорті громадянина України останнього НОМЕР_5 наявна відмітка про реєстрацію його постійного місця мешкання за адресою: АДРЕСА_2 лише з 28.04.1992 року (т.1 а.с.124), а відомості щодо фактичного прийняття ним спадщини в розумінні ст.. 549 ЦК України - не надано. В ході визначення складу спадкового тайна та перевірки факту належності спадкодавцю ОСОБА_9 будь-якого рухомого або нерухомого майна станом на дату смерті, було встановлено, що доказів належності спадкодавцю такого майна не надано, а зміст наданих відомостей та залучених до справи правовстановлюючих документів суперечать відомостям Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. ОСОБА_3 роз`яснено процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (т.1 а.с.138-142).

З відповіді П`ятої Харківської державної нотаріальної контори від 15.06.1916 року на ухвалу суду вбачається, що інших заяв після смерті ОСОБА_9 ніж від ОСОБА_3 , якому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, до нотаріальної контори на надходило (т.1 а.с.228).

На підтвердження факту проживання за адресою: АДРЕСА_2 суду надані копії довідок (виписок з будинкової книги про склад сім`ї та прописку), підписаних головою вуличного комітету 13.10.1992 року (т.1 а.с. 128) та від 15.05.1994 р (т.2 а.с.145), зазначені довідки видані ОСОБА_3 і в них зазначено про те, що останній постійно проживає з 07.01.60 року в даному місті, домоволодіння належить на праві осоистохї власності та особовий рахунок відкрито на ОСОБА_10 , а також зазначено місце проживання за адресою: АДРЕСА_10 осіб ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9, (батько), ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (мати), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (син), ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_2. (невістка), ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_14. (онука), ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (син), ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (невістка), ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_11. (онук), ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (онука), ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (онук), ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_15 (дочка), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_16 (син), ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (дочка), ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_2. (зять), ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_17 (онук).

Суд критично оцінює вказані довідки, оскільки їх копії неналежно посвідчені, дати складання недостатньо розбірливі, стосуються періоду після смерті ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак вказані довідки містять вказівку на дану особу як зареєстровану, і одночасно не містять час реєстрації за вказаною адресою всіх зазначених в них осіб.

З тих же підстав суд критично оцінює копію довідки, затверджену 10.04.1990 року головою улічкому про те, що ОСОБА_3 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_2 (т.2 а.с.144)

Згідно з копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.11.2019 року, право власності на будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано на праві спільної часткової власності наступним чином:

-1/3 частина за ОСОБА_5 на підставі договору дарування, серія та номер 871, виданий 01.09.2014 року приватним нотаріусом ХМНО ХО Мангушевою О.С.;

-1/3 частина за ОСОБА_4 на підставі договору дарування, серія та номер 871, виданий 01.09.2014 року приватним нотаріусом ХМНО ХО Мангушевою О.С.;

-1/3 частина за ОСОБА_10 на підставі дублікату договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, серія та номер 3815, виданий 11.06.1957, видавник 5-та ХДНК. Дублікат видано ХОДНА 29.03.2010 р. №1-158, дата державної реєстрації 22.10.2013 року (т.2, а.с. 217).

Отже 01.09.2014 року було укладено договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_10 передав 2/3, а його сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли в особисту приватну власність кожний по 1/3 частці в праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 . Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Мангушеною О.С. за реєстровим №871. В п.3 договору зазначено, що ці 2/3 частки в праві спільної часткової власності на житловий будинок належать дарувальнику на підставі Дублікату договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку, виданого Пятою харківською державною нотаріальною конторою 11.06.1957 року за реєстровим номером 3815, дублікат видано ХОДНА 29.03.2010 року за реєстровим №1-158, витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №14519502, номер запису про право власності 3822121, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, сформований 12.12.2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції Харківської області Калініною Л.М.(т.1 а.с.6).

В червні 2015 року ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулись з позовом до ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Мангушевої О.С., третя особа: Служба у справах дітей Жовтневого району м. Харкова про визнання договору дарування договору дарування, серія та номер 871, виданого 01.09.2014 року приватним нотаріусом ХМНО ХО Мангушевою О.С. недійсним з тих підстав, що на час укладення договору дарування в указаному житлі була зареєстрована та проживала малолітня ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8, - правнучка ОСОБА_10 , однак згода органу опіки та піклування щодо відчуження нерухомості отримано не було.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.04.2017 року, уточненим ухвалою цього ж суду від 06.04.2017 року позов задоволено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.04.2017 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.06.2017 року скасовані, ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 06.05.2019 року касаційна скарга залишена без задоволення, а рішення апеляційного суду Харківської області від 10.10.2017 року - без змін (т.2, а.с.81-86).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 20.01.2016 року, ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №361 (т.1, а.с. 125).

ОСОБА_10 28.04.1992 року та 11.03.2002 року було складено заповіти, відповідно до яких все його майно, де б таке не знаходилось, та з чого б воно не складалося, та взагалі все, що буде належати йому на день його смерті він заповідає - синові ОСОБА_3 , що підтверджується відповідними копіями заповітів (т.2, а.с. 134-135).

Між тим у відповідь на ухвалу суду Друга Харківська міська державна нотаріальна контора листом від 28.01.2020 року повідомила, що згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ П`ятої Харківської державної нотаріальної контори (зараз Друга ХМДНК) після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9, що за життя мешкав за адресою: АДРЕСА_2 була заведена спадкова справа №125/2016 року. В матеріалах вищевказаної справи, зокрема, знаходяться: заява №241 від 24.02.2016 року про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Черкашиною Г.В. 08.09.2010 року за р.№2406 сина спадкодавця ОСОБА_4 , який мешкає: АДРЕСА_2 ; заява №242 від 24.02.2016 року про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ХМНО Черкашиною Г.В. 08.09.2010 року за р.№2406 сина спадкодавця ОСОБА_5 , який мешкає в АДРЕСА_11 ; заява №262 від 25.02.2016 року, а також зареєстрована у книзі реєстрації вхідної кореспонденції 25.02.2016 року за №286/02-14 про прийняття спадщини за законом від сина спадкодавця ОСОБА_3 , який мешкає: АДРЕСА_2 , а також інші заяви останнього. Інших заяв про прийняття або відмову від прийняття спадщини після померлого ОСОБА_10 в матеріалах спадкової справи немає. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (т.3 а.с.4).

Отже заповіти на ім`я ОСОБА_3 , складені ОСОБА_10 28.04.1992 року та 11.03.2002 року, не є чинними.

Позивачем ОСОБА_3 додані до матеріалів справи копії доручень, виданих на його ім`я батьком в період з 1995 року по 2004 ріку, і залучено до матеріалів вищевказаної цивільної справи копії квитанцій про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , копії укладених відповідних договорів від імені ОСОБА_3 , копії квитанцій на підтвердження придбання будівельних матеріалів (т.2, а.с. 147-168, том №3, а.с. 197-211). Між тим з більшості вказаних документів не вбачається чи діяв позивач від власного імені чи як представник за дорученням ОСОБА_10 . Крім того всі вищевказані документи складені вже після смерті матері позивача ОСОБА_9 .

Відповідачем надано суду копію договору купівлі-продажу квартири від 16.06.2004 року на підставі якого ОСОБА_3 купив у ОСОБА_35 , ОСОБА_36 двокімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_12 , житловою площею 28,7 кв.м, загальною площею 45,8 кв.м (т.1 а.с.208).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_14 повідомила суду, що вона є сусідкою позивача, який доводиться їй троюрідним братом, добре знає його сім`ю, мама ОСОБА_37 померла в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 був у в`язниці, після звільнення він проживав з дружиною та донькою в спірному будинку, сестра - в Санкт-Петербурзі , а відповідачі ОСОБА_12 та ОСОБА_39 - проживали в іншому місці. Свідок та її чоловік - інваліди ІІ групи, тому ОСОБА_3 все їм допомагав. ОСОБА_40 після смерті дружини виїхав на проживання до Америки, повернувся лише в 2006 році. Коли ОСОБА_41 померла, свідок інших дітей не бачила, батько ОСОБА_42 не казав кому належить будинок. На момент смерті матері проживала в будинку сестра ОСОБА_18 , підтримував господарство ОСОБА_3 - робив ремонт, клеїв шпалери, робив дах, паркан, обробляв город. ОСОБА_31 виїхала до Америки.

Свідок ОСОБА_11 повідомив суду, що знає позивача та відповідачів як сусідів, проживає через паркан від них з дня народження. Свідок спілкувався з ОСОБА_3 , дружив з ним. На момент смерті ОСОБА_43 , матері позивача, ОСОБА_3 мешкав у флігелі, а інші - батько, мати та ОСОБА_18 сестра - в будинку. Після смерті дружини батько виїхав до Америки. ОСОБА_12 і ОСОБА_39 там не мешкали, проживали у жінок. ОСОБА_3 у спірному будинку робив паркан, ворота, працював на городі. Батько повернувся з Америки, стосунки у ОСОБА_3 та батька були звичайні як у батька і сина. Але в 2014 році відбувся конфлікт ОСОБА_3 з батьком, точно свідок не знає причину, але, мов би жінка позивача хотіла отруїти батька.

Свідок ОСОБА_44 повідомив суду, що знає всіх учасників справи з дитинства як сусідів - ОСОБА_45 і ОСОБА_42 - батьки, четверо дітей. На момент смерті матері у спірному будинку проживали ОСОБА_3 з сім`єю, ОСОБА_18 з сім`єю та батько. Батько виїхав в Америку і ОСОБА_18 з сім`єю також. ОСОБА_46 виїхала до Санкт-Пітербурга , ОСОБА_12 та ОСОБА_39 мешкали у Харкові. ОСОБА_3 у спірному будинку робив ремонт, паркан, вирощував квіти, робив теплиці. ОСОБА_48 свідок почав бачити в домоволодінні лише нещодавно. Також свідок пояснив, що це все йому відомо, оскільки він кожного дня ходить повз спірного будинку, там невисокий паркан.

Від допиту інших свідків позивач та його представник відмовились, просили провести розгляд справи без дослідження таких доказів

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Також, ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, про те можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участь у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, перелік яких не є вичерпним.

27.06.1968 року були прийняті Основи законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб і сім`ю (далі Основи). На базі даних Основ був прийнятий Кодекс про шлюб та сім`ю України, який був затверджений Законом УРСР від 20.06.1969 року і вступив в дію з 01.01.1970 року.

Указ Президії Верховної Ради Української РСР « Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР» передбачав, що Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР застосовується до шлюбно-сімейних правовідносин, що виникли після введення його в дію, тобто з 1 січня 1970 року. По шлюбно-сімейних правовідносинах, які виникли до 1 січня 1970 року, Кодекс застосовується до тих прав і обов`язків, що виникнуть після введення в дію Кодексу, за винятками, встановленими наступними статтями цього Указу. У випадках, коли правила, які містяться у Кодексі про шлюб та сім`ю Української РСР, раніше були встановлені Основами законодавства Союзу РСР і союзних республік про шлюб та сім`ю, ці правила застосовуються з часу введення в дію відповідних правил Основ. Правила статей 24, 25, 26 та 28 Кодексу щодо прав подружжя на майно та його розділу застосовуються у відношенні всього майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, в тому числі й набутого ним до 1 січня 1970 року.

Стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР передбачала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Між тим ЦК УРСР був затверджений Верховною Радою УРСР 18.07.1963 року і введений у дію з 1.01.1964 року.

Згідно з ч. 4 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його

смерті.

Статтею 548 ЦК УРСР встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Частинами 1,2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно з п. 124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української PCP від 31.10.1975 року №45/5, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 31.10.1975 року (яка діяла на момент смерті спадкодавця) доказом вступу в управління чи володіння майном можуть бути документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Верховний Суд в постанові від 18.12.2013 р. у справі №6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування, зазначив, що у 1957 р. питання набуття права власності регулювались указом президії Верховної ради СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948 і прийнятою відповідно до цього указу постановою Ради міністрів СРСР «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» від 26.08.1948, які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. А тому за цими указом та постановою підставою виникнення у громадянина права власності на житловий будинок був сам факт спорудження ним цього будинку з додержанням вимог указаних актів законодавства та прийняття будинку в експлуатацію. Отже, ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Питання оформлення правовстановлюючих документів на житлові будинки були врегульовані лише Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, яка була затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та діяла до 1995 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.95р). Пункт п.1 вказаної Інструкції встановлював, що реєстрацію будинків та домоволодінь проводять БТІ виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих. Така реєстрація здійснювалася на підставі правовстановлюючих документів. Якщо ж такі були відсутні, то особа повинна була звернутись до виконкому відповідної ради із заявою про видачу свідоцтва. Реєстраційні дані вносилися до реєстрових книг БТІ.

Разом з тим, згідно зі ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Статтею 387 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Разом з тим, статтею 388 ЦК України закріплено право власника на витребування майна від добросовісного набувача, у випадку, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що і набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майнову володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має, право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Цивільний кодекс України у ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Частиною першою ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Разом з тим, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Так, допитавши свідків та дослідивши надані позивачем письмові докази, суд приходить до висновку, що право одноособової власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 в цілому виникло у ОСОБА_10 на підставі Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку, посвідченого П`ятою ХДНК 11.06.1957 року за реєстровим №3815, на останньому аркуші якого є скріплена печаткою Червоно-Баварської ради депутатів трудящих від 13.06.1957 року про реєстрацію вказаного договору за № 869 у Червонобаварському РЖУ. (Дублікат видано ХОДНА 29.03.2010 року за реєстровим № 1-158). Між тим факт реєстрації в Харківському міському БТІ Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку лише 13.05.1970 року не свідчить про набуття права власності на вказаний будинок саме з цієї дати, оскільки новий правовстановлюючий документ не видавався, а первісний правовстановлюючий документ було видано на підставі чинного на той час законодавства в 1957 році, тобто до реєстрації шлюбу між ОСОБА_10 та ОСОБА_49 , який укладено 04.03.1959 року. Отже суд приходить до висновку, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . За даними нотаріальної контори на час відкриття спадщини померла не мала будь-якого майна, крім того місце відкриття спадщини достовірно не встановлено, що не спростовано і позивачем в судовому засіданні належними і достатніми доказами. Сам позивач на час відкриття спадщини після смерті матері в спірному будинку зареєстрований не був, та із заявою про прийняття спадщини звернувся до П`ятої ХДНК лише 18.11.2015 року, спадкова справа № 739/2015 заведена 26.05.2015 року. Докази фактичного прийняття позивачем спадщини після смерті матері носять суперечливий характер, за часом відносяться до періоду після смерті матері, тому не можуть свідчити про набуття позивачем права власності на спадкове майно, наявність якого взагалі в судовому засіданні не встановлена. Крім того, оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав та факту набуття права власності ОСОБА_9 за життя на частину житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_2 , то суд не знаходить і підстав для визнання недійсним договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Мангушевою О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 871, на підставі якого ОСОБА_10 подарував ОСОБА_3 та ОСОБА_4 2/3 частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , оскільки в судовому засіданні не спростовано позивачем наявність у ОСОБА_10 права власності на все майно, яким він розпорядився оспорюваним договором. За таких обставин позивачем ОСОБА_3 не доведено в судовому засіданні наявність у нього права власності в порядку спадкування на майно, яке він просить витребувати з чужого незаконного володіння, отже така вимога позивача також не підлягає задоволенню.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , Друга Харківська міська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна про визначення частки померлого в спільній сумісній власності, визнання недійсним договору дарування, визнання право власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з незаконного володіння з підстав, зазначених в позові, задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст. 4, 5, 11-13, 76-81, 128, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, ст. 3, 6, 29, 202, 203, 215, 253, 256, 267, 317, 319, 330, 387, 530, 541, 548, 549, 625, 626, 627, 631 ЦК України ст.ст. 529, 548 ЦК УРСР, Кодексом про шлюб та сім`ю Української РСР, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в особі законного представника ОСОБА_7 , Друга Харківська міська Державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна про визначення частки померлого в спільній сумісній власності, визнання недійсним договору дарування, визнання право власності в порядку спадкування за законом, витребування майна з незаконного володіння - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідачі:

-ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ;

-ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_11 ;

Треті особи:

-Друга Харківська міська Державна нотаріальна контора, , адреса: м. Харків, вул. Озерянська, буд. 6;

-Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мангушева Ольга Степанівна, адреса: АДРЕСА_13 .

-ОСОБА_6 , адреса: АДРЕСА_2 ;

-ОСОБА_7 , адреса: АДРЕСА_2 ;

-ОСОБА_8 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 23.08.2023 року.

Суддя Н.В. Баркова