24 серпня 2023 року м. Бар Вінницької області
Барський районний суд Вінницької області в складі:
судді Єрмічової В. В.,
за участю секретаря судового засідання Турченяк І. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "РВС Банк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
У судове засідання представник позивача АТ "РВС Банк" не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання (а.с. 136). Представник позивача АТ "РВС Банк" адвокат Лесь Ю. І. подала до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності представника позивача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача в судове засідання (а.с. 138-139).
У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилася повторно, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки про виклик у суд, зокрема, на 24 серпня 2023 року (а.с. 137), не повідомила суд про причини неявки, тому, з урахуванням вимог, передбачених ч. 3 ст. 131 ЦПК України, не з`явилася в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку.
За таких підстав відповідач ОСОБА_1 вважається належно повідомленою про дату, час і місце судового засідання.
З урахуванням вимог, передбачених ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення на підставі наявних у ній доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання.
Враховуючи заяву представника позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов такого висновку.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно із частинами 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Встановлено, що 25 липня 2019 року між АТ "РВС Банк" та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання банківської послуги № 0036587, що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ "РВС Банк" на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Підписанням цієї Заяви-Договору ОСОБА_1 акцептувала публічну пропозицію Банку щодо укладення договору (оферту) та уклала, таким чином, з АТ "РВС Банк" Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, зміст якого викладений у Заяві-Договорі (а.с. 15), Публічній пропозиції "РВС Банк" на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 20-61) та Тарифах банку, що розміщені на сайті банку. Крім того, підписанням Заяви-Договору ОСОБА_1 надала підтвердження, що ознайомлена з інформацією, що міститься в Тарифах банку та Правилах користування платіжними картками АТ "РВС Банк", що є складовою частиною Публічної пропозиції АТ "РВС Банк" на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 15).
Правовідносини в даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, що регулюють договірні правовідносини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно із ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (щодо договору позики), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Зі змісту договору про надання банківської послуги № 0036587 від 25 липня 2019, який наданий позивачем, встановлено, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, умови кредитування, а позичальник в свою чергу погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору відповідачем ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
З урахуванням вимог, передбачених ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує на користь позивача з відповідача документально підтверджені витрати понесені на сплату судового збору у розмірі 2684 грн (а.с. 1).
На підставі ст. 6, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 205, частин 1, 2 ст. 207, ст. 509, ч. 1 ст. 526, статтей 626-628, ст. 638, ч. 2 ст. 639, ст. 640, ст. 642, ст. 1046, ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049, частин 1, 2 ст. 1054, частин 1, 2 ст. 1055 ЦК України, керуючись частинами 1, 2 ст. 76, ч. 1 ст. 81, частинами 1-3 ст. 89, п. 1 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280, ст. 281, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, частинами 1-3 ст. 259, статями 263-265, частинами 3-5, 7, 8 ст. 268, частинами 5, 6 ст. 272, ч. 1 ст. 280, статтями 281-284, 288, 289 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства "РВС Банк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "РВС Банк" 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн витрат на сплату судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цивільним процесуальним Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цивільним процесуальним Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 ).
Повне судове рішення складено 24 серня 2023 року.
Суддя В. В. Єрмічова