ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1969/23
провадження № 2/753/3001/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДАНЬКО В.В.

за участю сторін

позивача ОСОБА_1 ;

представника відповідача Пустового М.В. ;

представника третьої особи Шевченка Б.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Науково-технічного комплексу «Імпульс» (далі по тексу - відповідач, ДП «НТК «Імпульс») про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та іншими позовними вимогами. Зокрема у позовній заяві просив суд визнати незаконним та скасувати наказ ДП «НТК «Імпульс» від 12.01.2023 р. № 1-ОС «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1 , поновити позивача на посаді заступника Генерального директора з безпеки державного підприємства «Науково-технічний «Комплекс «Імпульс», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану внаслідок порушення його трудового права, покласти на Генерального директора державного підприємства «Науково-технічний «Комплекс «Імпульс» Куценка Г.В. обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, у зв`язку з оплатою позивачу часу вимушеного прогулу та моральної шкоди, допустити негайне виконання судового рішення у частині присудження позивачу виплати заробітної плати за один місяць та поновлення на роботі незаконно звільненого позивача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.02.2023 року відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні, яке відбулось 30.03.2023 року, представником відповідача заявлено клопотання про залучення до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний концерн «Укроборонпром», оскільки прийняте судом рішення може вплинути на його права. Ухвалою суду від 30.03.2023 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державний концерн «Укроборонпром» (далі по тексту - ДК «Укроборонпром», третя особа) до участі у даній справі.

17.07.2023 до суду надійшла заява АТ «Українська оборонна промисловість» про залучення до участі у справі як правонаступника ДК «Укроборонпром», яка протокольною ухвалою від 20.07.2023 року була задоволена та замінено третю особу її правонаступником - АТ «Українська оборонна промисловість».

У своїй позовній заяві, з урахуванням її уточнення, позивач ОСОБА_1 наголошував на тому, що він належним чином виконував свої трудові обов`язки та заохочувався відповідачем за високі досягнення у праці та премією у вересні 2022 року, а також подякою вищого керівництва - Генерального директора ДК «Укроборонпром», згідно із наказом № 282-К від 07.10.2022 року. Також позивачу не було відомо про притягнення його відповідачем до дисциплінарної відповідальності. Зокрема, висновок за результатами проведення службової перевірки достовірності змісту доповідної записки від 05.10.2022 року заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» ОСОБА_1 позивачем не отримувався, письмові пояснення щодо дисциплінарного порушення ним не надавалися. Таким чином, позивач вважає притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення незаконним. Крім того, звільнення ОСОБА_1 відбулось без належної правової підстави за п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), тобто за відсутності одноразового грубого порушення працівником своїх трудових обов`язків, у дисциплінарному порушенні відсутня вина позивача.

Також позивач зазначив, що звільнення відбулось із порушенням строків передбачених ст. 148 КЗпП України для притягнення позивача для дисциплінарної відповідальності, з вини відповідача. При цьому наказ про звільнення позивача від 12.01.2023 року був направлений позивачу поштою та отриманий ним лише 16.01.2023 року. У наслідок незаконного звільнення ОСОБА_1 зазнав значних душевних (моральних) страждань, погіршення стану здоров`я, перебував на лікарняному, також постраждала його ділова репутація та втрачені нормальні життєві зв`язки, тому просив суд стягнути на його користь завдану моральну шкоду у сумі 143 750 грн.

У відповіді на відзив позивач ОСОБА_1 також навів додаткові аргументи на користь незаконного звільнення його з роботи, зокрема зазначивши про те, що ним доповідною запискою від 05.10.2022 року було повідомлено до ДК «Укроборонпром» певну інформацію щодо діяльності ДП «НТК «Імпульс», яку він вважає об`єктивною, обґрунтованою та достовірною, направленою відповідно до вимог своєї посадової інструкції та наказу ДК «Укроборонпром» від 11.11.2020 року «Про затвердження Положення з організації та функціонування системи безпеки на підприємствах Державного концерну «Укроборонпром». Крім того вказує, що ДК «Укроборонпром» було направлено до відповідача лист від 07.10.2022 року для з`ясування достовірності фактів, викладених у доповідній записці ОСОБА_1 від 05.10.2022 року. Також позивач вважає, що загалом відсутній факт одноразового грубого порушення ним трудових обов`язків, оскільки представником відповідача у відзиві на позов наведений ряд порушень, а не одне, які вчинені позивачем, серед яких поширення неправдивої інформації, не розроблення та не впровадження заходів щодо інформаційної безпеки підприємства тощо, які необмежені у часі і т.д. Також ОСОБА_1 вказує, що відсутні ознаки саме грубого порушення ним трудових обов`язків, тобто відсутні ступінь тяжкості та форма вини за якими, у даному випадку роботодавцем може бути застосована дисциплінарна відповідальність у вигляді звільнення. Позивач зазначив, що наказ про звільнення та висновок за результатами службової перевірки від 26.10.2022 року не містить одноразового формулювання грубого порушення ним трудових обов`язків і, відповідно, юридичної підстави звільнення позивача. ОСОБА_1 також вказав, що неодноразово звертався до керівника ДП «НТК «Імпульс» із службовими записками щодо вжиття заходів та пропозицій з питань інформаційної безпеки підприємства, що спростовує наведені у висновку за результатами проведення службової перевірки достовірності змісту доповідної записки від 05.10.2022 року посилання відповідача на невжиття ним таких заходів. Також позивач посилався на неналежність, недостовірність та недопустимість письмових доказів, які додані до відзиву ДП «НТК «Імпульс» на позовну заяву.

Зміст заперечень відповідача ДП «НТК «Імпульс», викладених у відзиві, полягає у наданих обґрунтуваннях законності звільнення позивача ОСОБА_1 з займаної ним посади заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс». Зокрема, представник відповідача вказував, що звільнення позивача проведено у відповідності до вимог статуту ДП «НТК «Імпульс», а саме пп. 7.2. та 7.7., 8 статуту, у зв`язку із його притягненням до дисциплінарної відповідальності за результатами проведеної підприємством службової перевірки. Зокрема, ДП «НТК «Імпульс» було прийнято наказ № 47 від 06.10.2022 року «Про проведення службової перевірки», предметом якої було перевірка достовірності змісту доповідної записки заступника Генерального директора з безпеки ОСОБА_1 від 05.10.2022 року, за результатом службової перевірки був складений висновок від 26.10.2022 року. Створена на підприємстві комісія дійшла висновку про наявність передбачених законодавством України підстав для притягнення заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, в порядку, передбаченому стст. 147 - 149 Кодексу законів про працю України, а саме - звільнення заступника Генерального директора з безпеки Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс» ОСОБА_1 із займаної ним посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

На думку відповідача, позивач ОСОБА_1 відмовився від надання письмових пояснень та ухилявся від отримання копії висновку від 26.10.2022 року за результатами службової перевірки щодо нього, що підтверджується Актом від 26.10.2022 року за підписами працівників ДП «НТК «Імпульс».

Надалі, оскільки звільнення працівника, який займає посаду заступника Генерального директора підприємства можливе лише за умови письмового погодження такого звільнення ДК «Укроборонпром», як це визначено положеннями статуту підприємства, до моменту такого погодження, керівником підприємства було направлено лист № 337 від 27.10.2022 року до ДК «Укроборонпром» щодо погодження звільнення ОСОБА_1 та прийняті накази від 31.10.2022 року № 79-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та, згодом, від 19.12.2022 року № 95-ОС «Про внесення змін до Наказу № 79-ОС від 31.10.2022» щодо скасування нарахування та виплати заробітної плати ОСОБА_1 , у зв`язку із його відстороненням.

Листом ДК «Укроборонпром» від 11.01.2023 року № UOP 6/3-213 було погоджено звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а згодом, наказом ДП «НТК «Імпульс» від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи», з 12.01.2023 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника Генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Відповідач також зазначив, що наказ про звільнення № 1-ОС від 12.01.2023 року не був вручений ОСОБА_1 у день свого прийняття, оскільки позивач на робочому місці був відсутній з 31.10.2022 року, на телефонні дзвінки не відповідав, тому йому було направлено повідомлення на електронну пошту з копією наказу, а згодом вказаний наказ було направлено поштою 16.01.2023 року, що жодним чином не порушує прав позивача.

Також представник ДП «НТК «Імпульс» заперечував проти задоволення судом позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди з підстав їх необґрунтованості, вважаючи проведене звільнення працівника законним та вказуючи на відсутність належних доказів наявності моральних та душевних страждань у позивача, а також доказів щодо обґрунтування розміру заявленої позивачем моральної шкоди.

У судовому засіданні, яке відбулось 20.07.2023 року, позивач заявлені ним позовні вимоги підтримав, з наведених вище підстав, представник відповідача ДП «НТК «Імпульс» проти позову заперечував з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченнях на відповідь на відзив позивача, представник третьої особи заперечував проти задоволення позову з підстав, наведених у письмових поясненнях третьої особи, поданих до суду.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши позивача, представників відповідача та третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист свого права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

КЗпП України визначає механізм захисту трудових прав працівників, що включає в себе, зокрема, право на працю, та визначає способи захисту прав працівників.

З матеріалів даної цивільної справи вбачається, що згідно із наказом ДП «НТК «Імпульс» № 69-ОС від 08.08.2022 року позивача було прийнято на роботу на посаду заступника генерального директора з безпеки з 09.08.2022 року з посадовим окладом згідно із штатним розписом - 18 000 грн. на місяць.

Згідно із Правилами внутрішнього трудового розпорядку ДП «НТК «Імпульс», до початку роботи працівник має бути ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку, колективним договором, посадовою інструкцією, умовами праці, своїми правами та обов`язками, умовами оплати праці, а також пройти інструктаж з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці та протипожежної охорони (п. 2.3.). Як визначено п. 3.2. ПВТР працівники підприємства зобов`язані виконувати своєчасно та в повному обсязі робочі завдання, функціональні обов`язки, визначені посадовою інструкцією, забезпечувати належну якість виконуваних робіт, вживати заходи для негайного усунення причин та умов, які перешкоджають, або ускладнюють нормальну роботу, негайно інформувати про це адміністрацію підприємства. Згідно із п. 7.1. Правил внутрішнього трудового розпорядку відповідача, працівник несе відповідальність за порушення трудової та виробничої дисципліни, у тому числі за: невиконання або неналежне виконання з власної вини покладених на нього трудових обов`язків, визначених трудовим договором, колективним договором, та цими Правилами. Пунктами 7.2. та 7.3. Правил встановлено, що за порушення трудової дисципліни до працівника можуть бути застосовані такі дисциплінарні стягнення: догана, звільнення з роботи, до застосування дисциплінарного стягнення генеральний директор підприємства зобов`язаний зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення. Відмова працівника дати таке пояснення не може бути перешкодою для застосування стягнення.

Функціональні обов`язки позивача на посаді заступника генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» визначались посадовою інструкцією № 59/22 заступника генерального директора з безпеки, зокрема п. 1.2. посадової інструкції визначено, що заступник генерального директора з безпеки призначається на посаду та звільняється з посади наказом Генерального директора підприємства за погодженням з ДК «Укроборонпром» з дотриманням вимог Кодексу законів про працю України та чинного законодавства.

Заступник генерального директора з безпеки, в тому числі, несе відповідальність за: 3.1. Неналежне виконання або невиконання цієї посадової інструкції в межах, визначених чинним законодавством України про працю; 3.2. Недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку, охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії та протипожежного захисту.

До складу посадових обов`язків та завдань позивача на посаді заступника генерального директора з безпеки, зокрема входило: 2.1. Несе персональну відповідальність за виконання своїх повноважень та покладених на нього функцій та завдань; 2.2. Забезпечення безпеки підприємства; 2.3. Здійснює зв`язок з ДК «Укроборонпром», Міністерством Оборони України і т.д. з питань безпеки діяльності підприємства; 2.7. Займається питаннями інформаційної безпеки на підприємстві у взаємодії з начальником режимно-секретного відділу; 2.9. Організовує та вносить пропозиції щодо вдосконалення правових, організаційних, інженерно-технічних заходів з метою забезпечення комплексної безпеки підприємства.

Під час розгляду справи судом не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що позивачу не було відомо зміст Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «НТК «Імпульс», які були додані ним до позовної заяви, чи посадової інструкції № 59/22 заступника генерального директора з безпеки, відтак наведені вище положення були достовірно відомі як позивачу, так і відповідачу.

Статутом ДП «НТК «Імпульс» у редакції, затвердженій наказом ДК «Укроборонпром» від 30.01.2018 року № 31, визначено, що Державне підприємство «Науково-технічний комплекс «Імпульс» (далі - Підприємство) є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності та передане в управління Державного концерну «Укроборонпром» (далі - Концерн), регулювання, контроль та координація діяльності Підприємства здійснюється Концерном, як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі (п. 1.1.). У своїй діяльності Підприємство керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Концерну, нормативно-правовими актами, які видаються міністерствами, іншими органами виконавчої влади, а також цим Статутом (п. 1.4.).

Управління Підприємством здійснюється його керівником (генеральним директором), який підзвітний концерну (п. 7.2. Статуту). Пунктом 7.7. Статуту визначені такі повноваження керівника у сфері трудових відносин: видає в межах своєї компетенції накази та доручення; у встановленому порядку призначає на посади та звільняє з посад працівників Підприємства; застосовує заходи заохочення та дисциплінарного стягнення до працівників Підприємства.

Розділом 8 Статуту ДП «НТК «Імпульс» визначені також права та повноваження ДК «Укроборонпром» щодо управління та контролю за діяльністю підприємства. До таких повноважень в тому числі відноситься погодження призначення та звільнення заступників керівника, а також посадових осіб, які за своїми функціональними обов`язками заміщують керівника Підприємства у разі його тимчасової відсутності (незалежно від посади), директора з виробництва, головного інженера та головного бухгалтера Підприємства, керівника структурного підрозділу з питань безпеки, а за відсутності такого - особу, до повноважень якої віднесені питання безпеки, керівника юридичної служби, або іншого структурного підрозділу (незалежно від виду), що здійснює правову роботу на Підприємстві.

З наведеного вбачається, що звільнення позивача з посади заступника генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» могло бути проведено керівником підприємства виключно за умови отримання погодження ДК «Укроборонпром» на таке звільнення.

Судом також встановлено, що ДП «НТК «Імпульс» було прийнято наказ № 47 від 06.10.2022 року «Про проведення службової перевірки», предметом якої було перевірка достовірності змісту доповідної записки заступника Генерального директора з безпеки ОСОБА_1 від 05.10.2022 року. За результатом такої службової перевірки був складений висновок від 26.10.2022 року. Створена на підприємстві комісія дійшла висновку про наявність передбачених законодавством України підстав для притягнення заступника Генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, в порядку, передбаченому стст. 147 - 149 КЗПП України, а саме - звільнення заступника Генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» ОСОБА_1 із займаної ним посади на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗПП України.

Позивач ОСОБА_1 не надав письмових пояснень та не отримував копію висновку від 26.10.2022 року за результатами службової перевірки щодо нього, що підтверджується Актом від 26.10.2022 року за підписами трьох працівників ДП «НТК «Імпульс».

У подальшому, оскільки звільнення працівника, який займає посаду заступника Генерального директора підприємства можливе лише за умови погодження такого звільнення ДК «Укроборонпром», як це визначено положеннями статуту підприємства, до моменту такого погодження, керівником підприємства було направлено лист № 337 від 27.10.2022 року до ДК «Укроборонпром» щодо погодження звільнення ОСОБА_1 . Відповідачем також були прийняті накази від 31.10.2022 року № 79-ОС «Про відсторонення від роботи ОСОБА_1 » та, згодом, від 19.12.2022 року № 95-ОС «Про внесення змін до Наказу № 79-ОС від 31.10.2022» щодо скасування нарахування та виплати заробітної плати позивачу ОСОБА_1 у зв`язку із його відстороненням, однак у межах даної справи обґрунтування та законність таких наказів судом не оцінюється, оскільки це не є предметом розгляду даної цивільної справи та не впливає на висновки суду у даній справі.

Листом ДК «Укроборонпром» від 11.01.2023 року № UOP 6/3-213 було погоджено звільнення ОСОБА_1 із займаної посади, а згодом, наказом ДП «НТК «Імпульс» від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи», з 12.01.2023 року позивача ОСОБА_1 було звільнено з посади заступника Генерального директора з безпеки ДП «НТК «Імпульс» за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 18 січня 2018 р, № 757/16203/16-ц, дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Аналогічні правові висновки щодо тлумачення та застосування статей 147, 147-1 КЗпП України викладено у постановах ВС від 19 липня 2022 року №608/715/21, від 30 березня 2022 року №530/1450/19, від 17 лютого 2022 року №171/131/20.

Таким чином, суб`єктом дисциплінарного проступку є працівник, що перебуває у трудових відносинах із роботодавцем, а об`єктом такого правопорушення є внутрішній трудовий розпорядок підприємства, зокрема такий його елемент, як трудові обов`язки.

Суб`єктивна сторона передбачає встановлення вини працівника. Як зазначає Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 р. по справі № 664/2820/15-ц, для притягнення особи до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Об`єктивна сторона дисциплінарного проступку складається з протиправної поведінки суб`єкта, шкідливих наслідків діяння і причинного зв`язку між ними. Роботодавець має право вимагати від працівника виконання лише тих трудових обов`язків, які обумовлені між ними, і застосовувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності встановленої особи працівника, яка порушила трудові обов`язки, її вини, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.

У п. 22 постанові Пленуму ВСУ від 06.11.92 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

За ст. 149 КзПП України до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення (постанова ВС від 20.05.2020 р. №754/4355/17).

Проте, не отримання відповідачем письмового пояснення від працівника не є істотним процедурним порушенням та підставою для скасування дисциплінарного стягнення.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 06 травня 2020 року №155/333/17 вказав, що до застосування дисциплінарного стягнення власник повинен зажадати від працівника письмові пояснення.

Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Вирішуючи дану справу, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 був звільнений із займаної ним посади на підставі п. 1. ч. 1. ст. 41 КЗпП України - одноразового грубого порушення працівником своїх трудових обов`язків, про що зазначено у наказі про звільнення від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи». Фактичною підставою звільнення ОСОБА_1 став факт порушення ним своїх трудових обов`язків, визначених посадовою інструкцією, внаслідок подання ним 05.10.2022 року доповідної записки на адресу керівництва ДК «Укроборонпром» щодо наявності порушень у діяльності ДП «НТК «Імпульс».

Вказане порушення позивачем своїх трудових обов`язків можливо кваліфікувати як одноразове та грубе, виходячи із наступного: порушення є одноразовим, оскільки виявилось, з об`єктивної сторони, у одноразовій дії позивача, яка мала місце 05.10.2022 року у вигляді подання ним доповідної записки до ДК «Укроборонпром». Зазначена вище дія позивача є порушенням його трудових обов`язків, а саме - п. 2.3. посадової інструкції, відповідно до якого він: «Здійснює зв`язок з ДК «Укроборонпром», Міністерством оборони України з питань безпеки діяльності підприємства». ОСОБА_1 було надіслано до Державного концерну «Укроборонпром» інформацію про наявність істотних порушень у господарській діяльності підприємства, однак за результатами проведеного службового розслідування така інформація підтверджена не була. Суд звертає увагу, що позивачем не надано доказів того, що за направленою ним до ДК «Укроборонпром» доповідною запискою від 05.10.2022 року були вжиті заходи, які б свідчили про достовірний характер такої інформації, тобто відсутні факти документального підтвердження наведених позивачем порушень та притягнення до дисциплінарної чи іншої відповідальності керівника підприємства чи його посадових осіб. Безпосередньо факт повідомлення позивачем недостовірної інформації був встановлений за результатами проведення службової перевірки достовірності змісту доповідної записки позивача від 05.10.2022 року, оскільки за результатом проведеної перевірки було складено відповідний висновок від 26.10.2022 року. Даний висновок в цілому є обґрунтованим, а заперечення позивача щодо його змісту зводяться до того, що він повідомив до ДК «Укроборонпром» інформацію, яку особисто він вважав достовірною, без надання переконливих документальних підтверджень цього.

Для звільнення працівника за п. 1. ч. 1 ст. 41 КЗпП України не має вирішального значення форма вини у вчиненому порушенні - прямий чи непрямий умисел працівника, або ж вчинення порушення працівником з необережності чи недбалості. Порушення трудових обов`язків з прямим умислом може бути визнаним таким, що підпадає під пункт 1 частини першої статті 41 КЗпП України, навіть за відсутності шкідливих наслідків порушення. В той же час, висновок за результатами службової перевірки від 26.10.2022 року містить посилання і на інші порушення позивачем своїх посадових обов`язків, а саме пп. 2.7. та 2.9. посадової інструкції та ним встановлено наявність прямого умислу у позивача у повідомлені недостовірної інформації до ДК «Укроборонпром».

Наказ від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи» позивача містить, окрім юридичної підстави звільнення і його фактичну підставу - посилання на висновок за результатами службової перевірки від 26.10.2022 року, тобто, посилання позивача на відсутність підстав звільнення у оскаржуваному наказі є необґрунтованими.

Безпосередньо, службове розслідування щодо достовірності доповідної записки позивача від 05.10.2022 року було призначено на підставі наказу генерального директора ДП «НТК «Імпульс» від 06.10.2022 року № 47 «Про проведення службової перевірки». Даний наказ не скасовано та він не оскаржується позивачем. Безпосередньою підставою для службової перевірки став факт подання ОСОБА_1 , як заступником генерального директора з безпеки, доповідної записки від 05.10.2022 року. У наказі встановлено строк проведення службової перевірки - 28.10.2022 року, що також відповідає положенням п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 950 від 13.06.2000 року «Про затвердження порядку проведення службового розслідування», згідно із яким строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.

Крім того, службове розслідування було розпочато та проведено у порядку та у спосіб передбаченим наказом ДК «Укроборонпром» від 30.04.2020 року № 179 «Про затвердження Порядку проведення службових перевірок та заходів контролю у сфері управління Державного концерну «Укроборонпром». Зокрема, як визначено п. 3.3 вказаного Порядку, службова перевірка може проводитись за наявності даних про: зловживання службовим становищем або перевищенням працівником своїх службових повноважень; невиконання, або неналежне виконання працівником Концерну своїх функціональних обов`язків, правил внутрішнього трудового розпорядку, Кодексу корпоративної етики, а також інших нормативно-правових та організаційно-розпорядчих актів Концерну; виникнення конфліктних ситуацій в/на Концерні/Підприємстві або створення осередків соціальної напруги у середовищі працівників, пов`язаних з можливими порушеннями. Службова перевірка призначається наказом Генерального директора Концерну/Заступника Генерального директора за безпеки/керівника Підприємства або особи, яка виконує його обов`язки, на підставі ініціативного документа (аналітична довідка, службова записка, електронний лист тощо) за підписом заступника Генерального директора, чи уповноваженої особи з питань комплаєнсу, особи, відповідальної за реалізацію антикорупційної програми (п. 4.1. Порядку). Висновок за результатами проведеної службової перевірки/контрольного заходу повинен містити інформацію про: посади, прізвища, імена та по-батькові голови та членів комісії, які проводили службову перевірку/контрольний захід; підстави для призначення службової перевірки/контрольного заходу; посада, прізвище, ім`я та по-батькові працівника, стосовно якого проводилася службова перевірка; ознаки порушень вимог нормативно-правових актів та/або внутрішніх документів Концерну/Підприємства; обставини, причини, умови та наслідки Порушення (Інциденту), розмір завданих збитків (за наявності) та характер негативного впливу на діяльність Концерну/Підприємства; здійснені в процесі службової перевірки/заходу контролю заходи та одержану при цьому результати, які підтверджують чи спростовують відомості, що стали підставою для її/його призначення; вжиті під час службової перевірки/заходу контролю заходи з локалізації наслідків Порушення (Інциденту), в тому числі щодо попередження або відшкодування збитків; наявність підстав для застосування дисциплінарного стягнення та/або притягнення до матеріальної відповідальності; пропозиції щодо необхідності невідкладного звернення до правоохоронних органів; пропозиції щодо усунення негативних наслідків Порушення (Інциденту), сприятливих для цього причин і умов, попередження їх у майбутньому (п. 5.14. Порядку). Висновок підписується головою та членами комісії з проведення службової перевірки/заходу контролю (п. 5.15. Порядку).

Що стосується посилань позивача на порушення порядку притягнення його до дисциплінарної відповідальності з боку підприємства, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Обчислення місячного терміну для застосування стягнення передбачається з дня виявлення не факту (події), а саме проступку. Виявлення проступку означає не лише виявлення факту (події), а й визначення працівника, що порушив трудові обов`язки, характеру порушення, шкідливих наслідків правопорушення, причинного зв`язку між правопорушенням і шкідливими наслідками, вини працівника. Як правило, місячний строк обчислюється з дня закінчення службового розслідування, проведення перевірки тощо. Таку позицію висловив Верховний Суд у постанові від 20.06.2018 року у справі № 516/268/15-ц.

У даному випадку, строк проведення службової перевірки встановлений у наказі відповідача № 47 від 06.10.2022 року «Про проведення службової перевірки», яка мала тривати до 28.10.2022 року включно.

Крім того, до строку застосування дисциплінарного стягнення, передбаченого ч. 1 ст. 148 КЗпП України, не включається час звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. З матеріалів справи вбачається, що період тимчасової непрацездатності позивача тривав з 01.11.2022 року по 09.11.2022 року та з 06.12.2022 року по 04.01.2023 року, згідно із наявною в матеріалах справи довідкою відповідача № 82 від 07.03.2023 року. Про наведені обставини позивач суд не повідомив, крім того сторонами у справі не надано суду засвідчених копій відповідних листків непрацездатності.

Додатково суд зазначає, що відповідач об`єктивно не міг на законних підставах застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення до моменту отримання погодження такого звільнення від ДК «Укроборонпром». Таке погодження було надано листом від 11.01.2023 року № UOP6.3-213, саме з 11.01.2023 року відповідач отримав суб`єктивне право на звільнення позивача.

Крім того, ч. 2 ст. 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Як зазначив Верховний Суд у своїй постанові від 16.02.2021 року у справі №520/3981/19: за правилом ст.148 КЗпП дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, строк у 6 місяців від події вчинення особою проступку є присікальним, а тому збіг цього строку однозначно унеможливлює накладення навіть на винну особу дисциплінарного покарання. У даному випадку, такий строк для накладення дисциплінарного стягнення не сплинув.

Щодо інших доводів сторін, суд зазначає наступне.

Ухвалюючи дане судове рішення суд, в тому числі керується стст. 3, 265 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші адресовані суду у відповідних документах аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ДП «НТК «Імпульс» від 12.01.2023 року № 1-ОС «Про звільнення з роботи» ОСОБА_1 та про поновлення позивача на посаді заступника Генерального директора з безпеки державного підприємства «Науково-технічний «Комплекс «Імпульс». Інші заявлені позивачем позовні вимоги також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними від зазначених вище позовних вимог у задоволенні яких було відмовлено судом.

На підставі викладеного та керуючись стст. 1-13, 17, 18, 76 - 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Імпульс», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державного концерну «УКРОБОРОНПРОМ», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.

Дата складення та підписання повного тексту рішення 18.08.2023 року.