Справа № 2-4801/2009
Провадження № 22-ц/801/1389/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2023 рокуСправа № 2-4801/2009м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів Денишенко Т. О., Копаничук С. Г.,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.11.2009 року, -

в с т а н о в и в :

03.08.2009 року Відкрите акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося у суд з позовом (вх. № 17783) до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.04.2007 року між ВАТ «Банк «Фінанси і Кредит» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 27-381/07-ШД, згідно якого відповідачу був наданий споживчий кредит в сумі 15000 грн строком до 15.04.2010 року із сплатою 0,0001 % річних (п.2.1, 3.2 договору).

Відповідач систематично порушує свої зобов`язання за кредитним договором, про що попереджався банком повідомленням № 619 від 27.05.2009 року, № 526 від 07.04.2009 року, № 451 від 23.05.2008 року, № 171 від 14.03.2008 року.

Відповідач зобов`язувався в строк з 1 по 10 число кожного місяця здійснювати погашення кредиту згідно графіку зниження розміру заборгованості у розмірі 417 грн.

Відповідач зобов`язався щомісяця в строк з 01 по 10 число кожного місяця сплачувати комісійну винагороду за надання коштів у розмірі 262,50 грн. (п.4.7 кредитного договору).

Відповідач зобов`язався у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів, сплачувати проценти у розмірі 36 % річних (п. 4.9 кредитного договору).

Відповідач за прострочення повернення кредитних ресурсів, сплати процентів та/або комісійної винагороди, сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення (п. 6.1 кредитного договору).

Станом на 20.07.2009 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 60941,23 грн і включає в себе : 11246,50 грн основної суми боргу; 4725 грн заборгованість по оплаті щомісячної комісії; 4486,25 грн заборгованість по сплаті відсотків; 40483,48 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, щомісячної комісії.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.11.2009 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором в розмірі 60941,23 грн., а також судовий збір в сумі 609,41 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.11.2009 року у цивільній справі № 2-4801/2009 за позовом ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано 05.06.2023 року апеляційну скаргу (вх. № 4851), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог в сумі 11246,50 грн.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що про розгляд справи відповідач обізнаний не був, заочне рішення ухвалено у його відсутності, чим порушено принцип змагальності.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 23.05.2008 року позивачем було надіслано відповідачу лист-претензію № 451, який містить вимогу відповідно до п. 3.5 кредитного договору про дострокове повернення у повному обсязі кредитних коштів і комісійної винагороди банка за весь період користування кредитними коштами та сплати неустойки. Таким чином, після 23.05.2008 року позивач не мав права нараховувати проценти по договору.

Отже вимога про стягнення процентів в сумі 4486,26 грн нарахованих після закінчення строку кредитування, тобто за період з 24.05.2008 року по 20.07.2009 року стягненню не підлягає.

Також позивач просив стягнути комісію в сумі 4725 грн, що заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», які були чинними на момент укладання спірного кредитного договору.

У відзиві (вх. № 5615 від 03.07.2023 року) на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а заочне рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Строк розгляду справи продовжено судом апеляційної інстанції на п`ятнадцять днів відповідно до частини другої статті 371 ЦПК України, оскільки завершити розгляд справи у строк встановлений частиною першою статті 371 ЦПК України неможливо через поважні причини (перебування судді Голота Л. О. у відпустці з 26.07.2023 року по 17.06.2023 року (включно), судді Копаничук С. Г. - з 10.07.2023 року по 13.08.2023 року (включно)).

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Заочне рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України з таких підстав.

У справі встановлено наступні обставини.

16.04.2007 року між «Банк «Фінанси і Кредит» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 27-381/07-ШД, згідно якого відповідачу був наданий споживчий кредит в сумі 15000 грн строком до 15.04.2010 року із сплатою 0,0001 % річних (п.2.1, 3.2 договору).

Станом на 20.07.2009 року загальна заборгованість відповідача перед позивачем складає 60941,23 грн і включає в себе : 11246,50 грн основної суми боргу; 4725 грн заборгованість по оплаті щомісячної комісії; 4486,25 грн заборгованість по сплаті відсотків; 40483,48 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, щомісячної комісії.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.07.2013 року видано дублікат втраченого виконавчого листа по справі № 2-4801-2009 за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором /а. с. 83/.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2018 року замінено сторону у виконавчому провадженні відкритому відносно виконавчого листа № 2-4801/09 про стягнення суми боргу з ОСОБА_1 із ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на стягувача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» /а. с. 108/.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходи в з того, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначений висновок суду першої інстанції зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права з огляду на наступне.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (стаття 1050 ЦК України).

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо вимог про стягнення 11246,50 гривень основної суми боргу.

Вінницький апеляційний суд вважає, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України доведено розмір позовних вимог в сумі 11246,50 грн основної суми боргу.

При цьому, зазначений розмір заборгованості визнається також відповідачем в апеляційній скарзі.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Вірно вирішивши спір в даній частині, суд першої інстанції у порушення процесуальних норм, які встановлюють критерії зрозумілості, точності та повноти змісту судового рішення, зазначаючи суму, що підлягає стягненню, у резолютивній частині рішення зазначив інші номер та дату кредитного договору, який не був предметом спору, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню.

Щодо вимог про стягнення 4486,25 грн заборгованість по сплаті відсотків (період з 11.06.2008 року по 20.07.2009 року); 40483,48 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, щомісячної комісії (період з 11.05.2007 року по 20.07.2009 року), суд зазначає наступне.

Відповідно розрахунку заборгованості по пені загальна сума боргу складається : сума пені за користування кредитними коштами 20618,56 грн (за період з 11.05.2007 по 20.07.2009) + пені по щомісячній комісії 12789 грн (за період з 11.05.2007 по 20.07.2009) + пені по відсоткам 7880,57 грн. (за період з 11.07.2008 по 20.07.2009).

Розрахунок пені здійснено за період з 11.05.2007 року по 17.07.2009 року, однак у прохальній частині позивач зазначає, що дана сума боргу стягується станом на 20.07.2009 року.

Керуючись статтею 13 ЦПК України, колегія суддів враховує право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд та розглядає вимоги позивача про стягнення пені за період з 11.05.2007 по 20.07.2009 роки.

Відповідач зобов`язався у випадку непогашення, несвоєчасного погашення або погашення не в повному обсязі трьох поспіль щомісячних платежів, сплачувати проценти у розмірі 36 % річних (п. 4.9 кредитного договору).

Відповідач за прострочення повернення кредитних ресурсів, сплати процентів та/або комісійної винагороди, сплачує банку пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення (п. 6.1 кредитного договору).

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18) зроблено висновок, що «після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

У справі встановлено, що ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було надіслано ОСОБА_1 лист-претензію (вих. № 451 від 23.05.2023 року), в якому банк керуючись п.3.5 кредитного договору вимагав дострокового повернення у повному обсязі отриманих ОСОБА_1 кредитних коштів і комісійної винагороди за весь період користування кредитними коштами та сплати неустойки. Запропоновано ОСОБА_1 протягом 3 банківських днів з моменту отримання цього повідомлення сплатити заборгованість, яка станом на 23.05.2008 року становить загальну суму 13406,90 грн. /а. с. 49/.

Копію зазначеного листа-претензії вручено ОСОБА_1 24.05.2008 року /а. с. 45/.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що з 29.05.2008 року (третій банківський день) ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» не мав права нараховувати проценти та неустойку за кредитним договором, оскільки банком була пред`явлення до позичальника вимога згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення заборгованості по процентам в сумі 4486,25 грн за період з 11.06.2008 року по 20.07.2009 року та пені за період з 29.05.2008 року по 20.07.2009 року задоволенню не підлягають, оскільки після зміни строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та неустойку за кредитом припиняється.

У той же час, з відповідача підлягає стягненню пеня по тілу кредиту за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року в розмірі 1911,95 грн (4,17+37,53+70,89+33,36+73,67+199,07+13,11+129,07+83,40+120,93+258,54+387,81+500,40=1911,95), а також пеня по щомісячній комісії за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року в розмірі 1013,28 грн (розрахунок 2.63+23,63+44,63+21+70,88+52,50+76,13+162,75+244,13+315=1013,28).

Суд апеляційної інстанції враховує те, що відповідачем погашено частково заборгованість по пені в сумі 804,65 грн, відтак на користь позивача підлягає стягненню заборгованість з пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року в розмірі 1107,30 грн (розрахунок 1911,95 804,65 = 1107,30 грн), а також заборгованість з пені за несвоєчасне погашення щомісячної комісії за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року в розмірі 1013,28 грн.

Заборгованість з пені за несвоєчасне погашення відсотків нарахована за період з 11.07.2008 року по 17.07.2009 року, тобто після пред`явлення банком до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому стягненню не підлягає.

Щодо вимог про стягнення 4725 грн заборгованість по оплаті щомісячної комісії.

Відповідно до пункту 4.7 кредитного договору, позичальник щомісяця в строк з 01 по 10 число кожного місяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 262,50 грн. У зазначений термін сплачується комісійна винагорода за попередній календарний місяць. Зазначена у цьому пункті договору комісійна винагорода банка сплачується позичальником щомісячно, за весь період до моменту повного виконання позичальником зобов`язань по поверненню отриманих кредитних ресурсів /а. с. 40/.

Відповідно до розрахунку суми боргу станом на 20.07.2009 року ОСОБА_1 сплатив за кредитним договором № 27-381/07-ШД від 16.04.2007 року 2362,50 грн щомісячної комісії /а. с. 54/, залишок заборгованості становить 4725 грн.

У пункті 36.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) зазначено, що:

«З 13 січня 2006 року також почали діяти нові редакції:

статті 18 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів», яка визначила підстави для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Такі умови є несправедливими тоді, якщо всупереч принципу добросовісності наслідком договору є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частина друга статті 18 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина п`ята вказаної статті);

статті 19 Закону України № 1023-XII «Про захист прав споживачів» про заборону нечесної підприємницької практики - будь-якої підприємницької діяльності або бездіяльності, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції (пункт 14 статті 1 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV). Поняттям такої практики охоплюється, зокрема, будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману (пункт 2 частини другої статті 19). За змістом абзацу першого частини другої цієї статті підприємницька практика вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Така практика вводить в оману, зокрема, стосовно ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах (пункти 3 і 4 частини другої статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору (абзац восьмий частини другої вказаної статті у редакції Закону № 3161-IV, чинній до 10 грудня 2019 року включно). Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (частина шоста статті 19 Закону № 1023-XII у редакції Закону № 3161-IV).

Наведені вище приписи ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору, та Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III прямо не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом. Станом на час укладення кредитного договору (16.04.2007 року) частина перша статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII передбачала можливість визнання недійсними умов договорів, у тому числі про надання кредитів на споживчі цілі, якщо ці умови обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством.

Суд апеляційної інстанції зазначає про те, що кредитний договір № 27-381/07-ШД укладено 16.04.2007 року під час дії редакції Закону № 1023-XII, норми якого не вказували на недійсність умови кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом (за надання кредитних ресурсів). Станом на час укладення кредитного договору частина перша статті 21 Закону № 1023-XII передбачала можливість визнання недійсними умов договорів, у тому числі про надання кредитів на споживчі цілі, якщо ці умови обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством.

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 не заявляв позовних вимог про визнання недійсними умов кредитного договору, якими передбачена сплата комісії. Підстав для нікчемності таких умов кредитного договору не встановлено.

Подібний висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 755/3702/17.

Колегія суддів вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача заборгованість по комісії за період з 01-10.05.2007 року по 01-10.06.2008 року в розмірі 1312,50 грн. (розрахунок 3675 грн. (нарахована комісія за період з 01-10.05.2007 року по 01-10.06.2008 року) 2362,50 (погашений розмір комісії) = 1312,50 грн.).

Посилання відповідача на положення частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п 3.6 Правил надання банківських банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10.05.20097 року № 168, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки зазначені нормативно-правові акти набули чинності пізніше ніж укладено кредитний договір.

Так, 10 травня 2007 року Правління НБУ прийняло постанову, якою затвердило Правила № 168, що набрали чинності 5 червня 2007 року. Згідно з пунктом 3.6 цих Правил банки не мали права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Ці Правила втратили чинність 10 червня 2017 року.

Так, 16 жовтня 2011 року набрав чинності Закон № 3795-VI. Згідно з абзацом дев`ятим пункту 8 розділу І цього Закону частину четверту статті 11 Закону № 1023-XII було доповнено новим абзацом третім такого змісту: «Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною». Наведені приписи у такій редакції діяли до 10 червня 2017 року, коли набрав чинності Закон № 1734-VIII. Згідно з останнім текст статті 11 Закону № 1023-XII виклали у новій редакції, що не передбачала нікчемності зазначених умов договору, а звужувала дію Закону № 1023-XII до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону № 1734-VIII.

Заборгованість з комісії нарахована за період з 01-10.07.2008 року по 01-10.07.2009 року (додаток № 1 до кредитного договору № 27-381/07-ШД від 16.04.2007 року), тобто після пред`явлення банком до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, стягненню не підлягає.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункт 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті відсотків та про стягнення пені за несвоєчасне погашення кредиту за період з 29.05.2008 -20.07.2009 р., комісії за період з 01-10.07.2008 року по 01-10.07.2009 року.

Задоволенню підлягають вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», заборгованості за кредитним договором № 27-381/07-ШД від 16.04.2007 року в розмірі 14679,58 грн, з них : 11246,50 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1107,30 грн заборгованість з пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року; 1013,28 грн заборгованість з пені за несвоєчасне погашення щомісячної комісії за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року; 1312,50 грн. заборгованість по оплаті щомісячної комісії за період з 01-10.05.2007 року по 01-10.06.2008 року.

Щодо розподілу судових витрат.

Беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 141, підпункт в пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, колегія суддів вважає, що оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення скарги, скасування заочного рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відтак з урахуванням положень частини десятої статті 141 ЦПК України, з позивача слід стягнути на користь відповідача різницю судового збору в сумі 547,09 грн (розрахунок : 693,89 - 146,80 = 547,09 грн); /14679,58 х 100 : 60941,23 = 24,09 %/; /розрахунок 914,10 х 75,91 % = 693,89 грн/; /розрахунок 609,4 х 24,09 % = 146,80 грн/.

При звернені з позовом до суду 05.08.2009 року позивач поніс витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, які підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.11.2009 року у даній справі скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, юридична адреса : 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 3-й поверх) до ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) на користь Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, юридична адреса : 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 3-й поверх), заборгованість за кредитним договором № 27-381/07-ШД від 16.04.2007 року в розмірі 14679 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят дев`ять) гривень 58 копійок, з них : 11246,50 грн. заборгованість по тілу кредиту; 1107,30 грн заборгованість з пені за несвоєчасне погашення тіла кредиту за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року; 1013,28 грн заборгованість з пені за несвоєчасне погашення щомісячної комісії за період з 11.05.2007 року по 12.05.2008 року; 1312,50 грн. заборгованість по оплаті щомісячної комісії за період з 01-10.05.2007 року по 01-10.06.2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, юридична адреса : 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 3-й поверх), яке є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», на користь ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 547 (п`ятсот сорок сім) гривень 09 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, юридична адреса : 79029, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28, 3-й поверх) витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 (тридцять) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: Т. О. Денишенко

С. Г. Копаничук