Провадження №2/389/114/22
Рішення

іменем України

15 серпня 2023 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Іванової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду в місті Знам`янка Кіровоградської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи,

за участю: представника позивача - адвоката Банах І.В., представника відповідача - Стрільця О.С. ,

встановив:

ОСОБА_1 08.02.2022 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» від 14.01.2022 №22/ОС про відсторонення його від роботи та зобов`язати відповідача виплатити йому заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працює оглядачем-ремонтником вагонів 5-го розряду пункту технічного обслуговування вагонів ст.Знам`янка виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця». Листом-ознайомленням (додаток до наказу від 26.11.2021 №ВЧДЕ-7-03/864) 27.11.2021 йому доведено до відома про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 та, у разі відмови або ухилення від щеплення, попереджено про можливість відсторонення від роботи з 09.12.2021. На підставі наказу в.о.начальника вказаного виробничого підрозділу від 14.01.2022 №22/ОС його відсторонено від роботи з 15.01.2022, на час якого нарахування заробітної плати (середнього заробітку) не здійснюється. Підставою для видачі оскаржуваного наказу є акт від 14.01.2022 №3, проте такий акт йому не надавався, його зміст йому не відомий.

Вважає, що його відсторонили від роботи незаконно, чим порушили право на працю, оскільки оскаржуваний наказ винесений всупереч вимогам ч.ч.2, 6 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» без підтвердження юридичного факту відмови чи ухилення від щеплення та за відсутності подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, та вимог ч.2 ст.27 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», оскільки постанова КМУ від 09.12.2020 №1236, на підставі якої здійснене його відсторонення, є підзаконним нормативним актом і не може змінювати правове регулювання, визначене законом. Крім того вказує, що оскільки його право на працю з відповідною оплатою було безпідставно порушено шляхом видання оскаржуваного наказу, тому відповідач має виплатити йому невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи.

Представник відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки заявлені вимоги є необгрунтованими, відсторонення від роботи позивача здійснено з чітким дотриманням норм чинного законодавства України, у тому числі статті 46 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити та пояснили, що наразі позивач працює, є наказ про його допуск до роботи.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував щодо їх задоволення з підстав, які викладені у відзиві. Крім того зазначив, що характер виконуваної позивачем роботи передбачає велику кількість соціальних контактів на робочому місці, робоча зміна може складати до 20 осіб, а тому відсутність вакцинації у позивача проти COVID-19 підвищувала ризик захворюваності оточуючих. Встановлення для позивача дистанційної форми праці було неможливим.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 позивач з 24.11.2004 працює на посаді оглядача-ремонтника вагонів пункту технічного обслуговування вагонів ст.Знам`янка виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства регіональної філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Згідно з наказом №352 від 27.08.2007 позивачу присвоєно 5 розряд оглядача-ремонтника вагонів, що підтверджується відповідним записом у трудовій книжці.

На виконання вказівки від 25.11.2021 №Н-007/1884, листа від 23.11.2021 №Ц-3-91/4589-21, зважаючи на те, що АТ «Українська залізниця» входить до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83, та з метою виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», в.о.начальника виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» 26.11.2021 видано наказ №ВЧДЕ-7-03/864 «Про ознайомлення працівників із нормативно-правовими актами» не пізніше 29.11.2021.

Позивач 27.11.2021 своїм підписом у листі-ознайомленні (додаток 1 до наказу від 26.11.2021 №ВЧДЕ-7-03/864) підтвердив, що він ознайомлений зі змістом п.41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобіганню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з додатком; наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичнпм щепленням»; наказу Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №2393 «Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичнпм щепленням» з додатком; постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» з додатком (в частині, що стосується АТ «Укрзалізниця»).

Зазначеним листом-ознайомленням позивачу також доведено до відома список пунктів щеплень та центрів масової вакцинації, порядок організації щеплення у регіональній філії «Одеська залізниця» (лист №НЗ-1-103/217 від 08.10.2021), про необхідність отримання обов`язкового профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, можливість відсторонення від роботи з 09.12.2021 у разі відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також необхідність пред`явлення безпосередньому керівнику та відділу кадрів підрозділу не пізніше 08.12.2021 документу, який підтверджує вакцинацію від COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновку лікаря щодо наявності протипоказань до проведення профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма №028-1/о), виданого закладом охорони здоров`я.

Відповідно до наказу (розпорядження) в.о.начальника виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» від 15.11.2021 №1111/в позивачу надано відпустку тривалістю 31 календарний день з 09.12.2021 до 11.01.2022.

Актом №3 від 14.01.2022 засвідчено, що позивач не надав документ, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 однією чи кількома дозами вакцини, або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (форма №028-1/о), виданий закладом охорони здоров`я, мотивуючи тим, що не планує вакцинуватися через недовіру вакцині.

Згідно з наказом №22/ОС від 14.01.2022 позивача відсторонено від роботи з 15.01.2022 без збереження заробітної плати до моменту усунення причин відсторонення. Наказ про відсторонення позивача від роботи видано на підставі зазначеного вище акту №3 від 14.01.2022, ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» від 04.10.2021 №2153 (зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 №2393) та п.41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236.

З даним наказом позивач ознайомлений 14.01.2022, вказавши, що не згоден.

Як вбачається з наказу в.о.начальника виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» від 02.03.2022 №103/ОС, у зв`язку із зупиненням дії наказу Міністерства охорони здоров`я від 04.10.2021 №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим щепленням» позивача допущено до роботи з 03.03.2022 до закінчення оголошеного воєнного стану.

Відповідно до ст.15 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У рішенні від 28.08.2020 №10-р/2020 у справі №1-14/2020 (230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України, як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України.

Частиною першою ст.46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Термін «законодавство» використовується у правовій системі в основному в значенні - сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення ч.3 ст.21 КЗпП України (рішення від 09.07.1998 №12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в ч.3 ст.21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

Статтею 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з п.п.«б», «г» ст.10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» протиепідемічні заходи - це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Згідно зі ст.11 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Частиною першою ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт.

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (ч.3 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України.

Частиною шостою ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що повнолітнім дієздатним громадянам профілактичні щеплення проводяться за їх згодою після надання об`єктивної інформації про щеплення, наслідки відмови від них та можливі поствакцинальні ускладнення; якщо особа та (або) її законні представники відмовляються від обов`язкових профілактичних щеплень, лікар має право взяти у них відповідне письмове підтвердження, а в разі відмови дати таке підтвердження - засвідчити це актом у присутності свідків.

Відмова поінформованого працівника від проведення обов`язкового профілактичного щеплення чи факт ухилення від останнього мають бути належно підтвердженими (п.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21).

Згідно з Положенням про Міністерство охорони здоров`я України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.01.2020 №90), Міністерство охорони здоров`я України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази Міністерства охорони здоров`я України, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (п.8 вказаного Положення).

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі - Перелік №2153).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі - Перелік №83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1096 постанову Кабінету Міністрів України №1236 від 09.12.2020 (про встановлення карантину) було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена Переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до ст.46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», а також, що відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються; строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Питання відсторонення від роботи додатково регламентовано в Законі України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.04.1995 №66.

Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що положення абз.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» та Інструкції №66 не охоплюють порядок відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою чи ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень для запобігання захворюванню на COVID-19.

Обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення». Постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1096 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до ст.46 КЗпП України, ч.2 ст.12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» і ч.3 ст.5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовлялися або ухилялися від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачено законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення були чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяли працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявлених за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяли визначити порядок його дій щодо такого працівника (п.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21).

Враховуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14.12.2022 у справі №130/3548/21, щодо законності проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, правомірності відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19, суд під час розгляду цієї справи не вважає за необхідне окремо наводити мотиви цих обставин, які є ідентичними.

Як встановлено судом, у позивача щеплення відсутнє, від його проведення він відмовився та не надав роботодавцю і суду доказів про наявність у нього абсолютних протипоказань до проведення щеплення проти гострої респіраторної хвороби.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини втручання у право вважатиметься «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення легітимної мети, якщо воно відповідає «нагальній суспільній необхідності» та є пропорційним цій меті, тобто дозволяє її досягнути найменш обтяжливими для людини засобами. З огляду на це в кожній конкретній ситуації треба з`ясовувати, наскільки захід втручання у відповідне право був виправданим.

Нагальна необхідність вжиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема для попередження поширення корона вірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів (п.п.13.14, 14.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21). Проте у кожній подібній справі слід надати оцінку тому, чи було нагально необхідним відсторонення позивача від роботи та наскільки саме таке відсторонення було пов`язано із досягненням зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку №2153, обов`язковим профілактичним щепленням проти вірусу COVID-19 підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 16.09.2011 №595.

Отже, Перелік №2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку №2153 останній не містить (п.14.3 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21).

В той же час відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності достатніх переконливих підстав. У кожному конкретному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід проводити оцінку загрози, яку потенційно при виконанні трудової функції може нести невакцинований працівник.

Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих); форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням (п.14.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі №130/3548/21).

Застосовуючи наведені критерії оцінки пропорційності втручання у приватне життя позивача, суд враховує, що ОСОБА_1 працює оглядачем-ремонтником вагонів 5 розряду пункту технічного обслуговування вагонів ст.Знам`янка ВП «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» служби вагонного господарства РФ «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця», та належить до працівників, які підлягають обов`язковому профілактичному щепленню від COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Відповідно до Робочої інструкції позивача, затвердженої начальником експлуатаційного вагонного депо Знам`янка 24.01.2020 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), та з якою ОСОБА_1 ознайомлений під особистий підпис, оглядач-ремонтник вагонів 5 розряду безпосередньо підпорядкований оглядачу-ремонтнику вагонів 6 розряду. До завдань та обов`язків оглядача-ремонтника вагонів 5 розряду, зокрема, відноситься: по закінченню технічного обслуговування інформувати оператора чи старшого зміни про готовність вагонів до навантаження чи слідування в поїзді (п.2.3); здійснювати контроль за збереженням вагонів при проведенні з ними робіт на станції, на пошкоджені вагони складати акти форми ВУ-25 та повідомлення ф.ВУ-23М, інформувати про це старшого по зміні (п. 2.4); перед початком роботи ознайомитися з вказівками майстра по колу своїх обов`язків, перевірити стан спецодягу та спецвзуття у себе і при необхідності через керівника зміни вжити заходів щодо усунення виявлених недоліків (п.2.13); негайно повідомляти оглядачу-ремонтнику вагонів 6 розряду та змінному майстру про виникнення нестандартних ситуацій (пункт 2.20).

Тобто, оглядач-ремонтник вагонів 5 розряду у своїй роботі взаємодіє з оглядачем-ремонтником вагонів 6 розряду, майстром, оператором, старшим по зміні, а також співпрацює в межах своїх обов`язків з іншими працівниками та фахівцями депо, що підтверджує наявність соціальних контактів позивача на робочому місці.

Крім того, на підтвердження наявності соціальних контактів також свідчить книга обліку явки на роботу і виходу з роботи працівників, відповідно до якої у зміну разом з позивачем загалом заступає 10 працівників, про що на початку зміни та в кінці кожним працівником у вказаній книзі ставиться відмітка (час приходу на роботу, час виходу з роботи та особистий підпис). А відповідно до журналу реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці працівники щоразу при виході на зміну проходять інструктажі, про що в журналі також ставлять свій підпис.

Зазначене свідчить, що відповідна кількість працівників одночасно двічі за зміну перебувають в одному приміщенні та мають можливість між собою контактувати, тобто умови праці, в яких перебуває позивач, збільшують вірогідність зараження COVID-19 у зв`язку з перебуванням невакцинованого працівника на робочому місці. Встановлення дистанційної або надомної форми праці виключало б можливість виконання покладених на позивача трудових обов`язків.

Позивач, будучи завчасно повідомленим про необхідність пройти профілактичне щеплення проти COVID-19 або надання висновку лікаря про наявність протипоказань до такого щеплення, мав достатньо часу для надання відповідних документів роботодавцю задля дотримання вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153.

З огляду на викладене та враховуючи характер виконуваних оглядачем-ремонтником вагонів 5 розряду обов`язків, що передбачає особистий контакт з іншими працівниками, неможливість забезпечення його дистанційної/надомної роботи, а також з огляду на попередження позивача про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, спричиненого коронавірусом SARS-CoV-2, або надання медичного висновку щодо наявності протипоказань проти щеплення, та факт ухилення ОСОБА_1 від здійснення таких дій, суд дійшов висновку, що відповідач (роботодавець) обґрунтовано, з дотриманням чинного законодавства, відсторонив позивача від роботи з 15.01.2022 на час усунення причин, що спричинили відсторонення.

В контексті оцінки дотримання принципу пропорційності при відстороненні позивача від роботи легітимній меті при втручанні в його право на повагу до приватного життя суд враховує характер роботи позивача, наявність у нього щоденних контактів з іншими працівниками при проведенні технічного огляду та ремонту вагонів, складанні технічної документації, а також відсутність можливості організації його дистанційної чи надомної роботи.

Приймаючи до уваги, що за позивачем на період відсторонення зберігається робоче місце, трудовий договір не припинений, нарахування заробітної плати відновляється одразу після усунення позивачем причин, що зумовили його відсторонення від роботи та після його допуску до роботи (виконання робіт), тому судом не встановлено порушення права позивача на працю, передбачене ст.43 Конституції України.

З урахуванням наведеного вище, тимчасове відсторонення позивача від роботи можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення, недопущення поширення небезпечного короновірусу, воно мало об`єктивні підстави та було виправданим. При цьому відсторонення від роботи не є дисциплінарним стягненням, за позивачем зберігалося його робоче місце, більш того наказом від від 02.03.2022 №103/ОС він допущений до роботи. Отже таке обмеження переслідувало законні цілі, було тимчасовим та пропорційним.

У цьому контексті суд також зауважує, що недостатні, несвоєчасні та неефективні заходи держави у сфері охорони здоров`я, особливо в умовах пандемії можуть свідчити про невиконання державою позитивних зобов`язань із гарантування право кожної людини на життя. Держава зобов`язана здійснити ефективні заходи, зокрема правове регулювання та відповідну адміністративну практику, з метою захисту людини і суспільства від серйозних загроз, пов`язаних із поширенням на території України COVID-19. Через поширення хвороби під загрозою опинилося життя і здоров`я людей.

Оскільки під час розгляду справи порушень прав позивача при прийнятті оскаржуваного наказу про відсторонення від роботи не встановлено, тому суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У зв`язку з відмовою у позові понесені позивачем судові витрати відносяться на його рахунок.

Керуючись ст.ст.4, 141, 259, 263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, зобов`язання виплатити заробітну плату за час незаконного відсторонення від роботи, відмовити.

Понесені судові витрати ОСОБА_1 віднести на його рахунок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця», ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження: вул.Єжи Гедройця,5, м.Київ.

Повний текст рішення складено 21 серпня 2023 року.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва