Ухвала

23 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 761/14700/22

провадження № 61-11804ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійовича, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у серпні 2022 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» (далі - ТОВ «Фінансова установа ЄФКР»), ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко С. А. (далі - приватний нотаріус КМНО), про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Мотивуючи позовні вимоги зазначав, що належний йому транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , який був предметом застави, правонаступник заставодержателя ТОВ «Фінансова установа ЄФКР» відчужив на користь іншої особи за укладеним між ними договором купівлі-продажу вже після припинення забезпеченого заставою зобов`язання. Позивач вважає, що вказаний договір укладений з порушенням вимог частини третьої статті 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», статті 28 Закону України «Про заставу» та статті 203 ЦК України, що є підставою для визнання його недійсним.

Враховуючи викладене, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), укладений 11 червня 2021 року між ним, від імені якого діяло ТОВ «Фінансова установа ЄФКР», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С. А. та зареєстрований в реєстрі за № 992, за яким у власність ОСОБА_2 передано транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 .

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 24 листопада 2022 року, яке залишив без змін Київський апеляційний суд постановою від 15 червня 2023 року, позов ОСОБА_1 задовольнив. Визнав недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу (в порядку статті 30 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»), укладений 11 червня 2021 року між ОСОБА_1 , від імені якого діяло ТОВ «Фінансова установа ЄФКР», та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Михайленком С. А. та зареєстрований в реєстрі за № 992, за яким у власність ОСОБА_2 передано транспортний засіб марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова) НОМЕР_1 . Стягнув з ТОВ «Фінансова установа ЄФКР» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн у рівних частках, а саме по 496,20 грн з кожного.

31 липня 2023 року адвокат Рябко С. О., який діє в інтересах ТОВ «Фінансова установа ЄФКР», звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким залишити позов без задоволення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у справі незначної складності, тобто рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є немайнові вимоги про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу марки «Mitsubishi», модель «Lancer», 2008 року випуску недійсним.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до винятків з цієї категорії спорів, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.

ТОВ «Фінансова установа ЄФКР» зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають правоввим висновкам, суперечать нормам матеріального права, ставлять під сумнів інститут застави, як спосіб забезпечення виконання зобов`язань та руйнують правові засади позасудового звернення стягнення.

Також заявник вказує, що він, як особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи, зокрема щодо витребування транспортного засобу із законного володіння нового власника, який набув право власності на транспортний засіб у законний спосіб, оскільки в цій справі встановлюються обставини дійсності або недійсності оспорюваного договору купівлі-продажу предмету застави.

Справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для ТОВ «Фінансова установа ЄФКР», оскільки правові висновки по даному спору вплинуть на правову позицію та майбутні дії відповідача щодо захисту його порушених прав щодо зобов`язань, які не виконуються боржниками та є забезпеченими заставою. Крім того, значний суспільний інтерес до цієї справи полягає у застосуванні позасудового звернення стягнення на предмет застави та відповідно правових наслідків, які розглядаються у даній справі та правові висновки суду, які будуть зроблені по цій справі будуть мати визначальний вплив для застосування позасудових способів звернення стягнення на предмет застави заставодержателями.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б» та «в» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

Конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.

Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточним і подальшому оскарженню не підлягає.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своєму рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. Croatia), № 40160/12) наголосив на обмеженості доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб (справа «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria) [ВП], № 36760/06, § 230, ЄСПЛ 2012). Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і варто враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції» (Levages Prestations Services v. France), § 45; рішення у справі «Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії» (Brualla Gomez de la Torre v. Spain), § 37; та «Козліца проти Хорватії» (Kozlica v. Croatia), § 32, № 29182/03, від 02 листопада 2006 року; «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia) § 29, від 07 липня 2015 року, № 18499/08).

Застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою процесуальною вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Бруалья Гомес де ла Торре проти Іспанії», § 36; рішення у справі «Козліца проти Хорватії», § 33; рішення у справі ««Булфрахт Лтд» проти Хорватії», § 34, «Добріч проти Сербії» (Dobric v. Serbia), «Зубац проти Хорватії» (Zubac v. CROATIA), № 2611/07 та § 54, від 21 червня 2011 року, № 15276/07; та «Йовановіч проти Сербії» (Jovanovic v. Serbia), § 48, від 02 жовтня 2012 року, № 32299/08).

Саме національний верховний суд, якщо цього вимагає національне законодавство, повинен оцінювати те, чи досягнуто передбачений законодавством поріг ratione valoris для подання скарги саме до цього суду. Відповідно, в ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять до нього, верховний суд не може бути зв`язаний або обмежений помилками в оцінюванні зазначеного порогу, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього (згадане вище рішення у справі «Добріч проти Сербії», § 54).

Також ЄСПЛ постановив ухвалу щодо неприйнятності заяви від 09 жовтня 2018 року, № 26293/18 у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine), у якій зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

ЄСПЛ у цьому рішенні зазначив, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій він також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій.

За змістом практики ЄСПЛ обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством порогу ratione valoris для скарг, що подаються на розгляд Верховного Суду, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у справі незначної складності, яка визнана судом малозначною, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі потрібно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова установа «Європейська факторингова компанія розвитку», ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Михайленко Сергій Анатолійовича, про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров