Справа № 541/1453/23
Номер провадження 2/541/509/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 серпня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Городівського О.А.

за участю секретаря судового засідання - Ніколаєнко М.В.

позивача ОСОБА_1 її представника адвоката Чернюк В.Д.

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Корольова І.М. ( в режимі ведеоконференс зв`язку)

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належним позивачці на праві власності 3/20 частинами житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ), шляхом виселення з вказаного житла відповідачів,

В С Т А Н О В И В :

28 квітня 2023 року з вищевказаною позовною заявою до Миргородського міськрайонного суду звернулася ОСОБА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що вона є співвласником будинку з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки площею 0,0105 га, що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 . 3/20 частини вищевказаного будинку позивачка прийняла в дар від рідного сина, ОСОБА_2 , на підставі договору дарування від 14.09.2022.

Згідно до п. 15 Договору дарування від 14.09.2022 року відповідач, ОСОБА_2 , як дарувальник, зобов`язувався звільнити частку житлового будинку і земельну ділянку від речей домашньої обстановки та вжитку, іншого належного йому майна та знятися з реєстрації і зняти з реєстрації всіх зареєстрованих на житловій площі осіб в строк до 16 жовтня 2022 року. Чого до цього часу не зроблено.

За змістом акту підтвердження фактичного місця проживання осіб, як на момент прийняття в дар житла і земельної ділянки, так і на даний час, у належній позивачу частці житлового будинку значаться зареєстрованими усі троє відповідачів.

Право власності на подаровану позивачу частку житлового будинку ОСОБА_2 набув до свого шлюбу з відповідачем, ОСОБА_3 , а саме 01 травня 1997 року на підставі Договору її купівлі - продажу та був її єдиним власником, де і зареєстрований по цей час.

Після одруження у 1999 році, ОСОБА_3 , як член сім`ї власника житла зареєструвала своє місце проживання у помешканні, а згодом після народження у них дочки, за цією ж адресою здійснено реєстрацію місця проживання відповідача, ОСОБА_4 , як члена сім`ї власника житла.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2014 року, яке набрало законної сили 19 травня 2014 року, у справі № 541/871/14-ц шлюб між сином позивача та ОСОБА_3 (колишньою невісткою) припинено шляхом його розірвання. З того період часу сімейних відносин між ними не існує.

Надалі відповідач ОСОБА_3 жодних стосунків з сім`єю позивача не підтримує, налаштувала проти неї онуку ОСОБА_4 , яка взагалі не спілкується. За місцем спірного проживання відповідачі влаштовують безпідставні і постійні сварки, весь час ображають, неодноразово вчинювала по відношенню до позивача психологічне насильство, що вочевидь вказує на неможливість спільного проживання з нею в одному житлі. При цьому, намагаючись видати себе за жертву, ОСОБА_5 систематично і безпідставно звертається до органів поліції з різних приводів, усвідомлюючи нікчемність таких дій.

Відповідач ОСОБА_4 досягла повноліття і наразі є студенткою денної форми навчання за рахунок коштів державного бюджету Львівського національного університету імені Івана Франка. По цій причині постійно і фактично проживає у місті Львові, де орендує квартиру, фактично створивши власну сім`ю.

Позивачка вказує, що на даний час має намір разом з чоловіком вселитися у належну їй на праві власності частку житлового будинку, набуту в порядку дарування, та використовувати її як житло, що узгоджується з приписами ч, 1 ст. 383 ЦК України, за якою власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Оскільки Відповідачі не є співвласниками нерухомого майна, не є членами сім`ї позивача, не несуть витрат по утриманню і підтриманні у належному стані, не оплачують комунальних послуг, не бажають виселитися, спонукає позивача звертатися в суд за захистом свого права власності, оскільки їхнє подальше проживання і реєстрація в належному позивачу житлі створює для неї, як власника майна, перешкоди у володінні і користуванні цим помешканням та його утриманні.

Тому вона вказує, що цим порушується її право власності на конкретне житло. Право відповідачів на реєстрацію у її власності є похідним від права власності попереднього власника, а відтак з припиненням такого права внаслідок відчуження житла, таке право припинилося у всіх відповідачів.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 03 травня 2023 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Чернюк В.Д. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просила задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи присутнім в судовому засіданні, позовні вимоги визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, про час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином. Представник відповідача ОСОБА_3 , адвокат Корольов Ілля Миколайович, позовні вимоги заперечив. Суду пояснив, що його довіритель тривалий час проживала в частині будинку, яка належала ОСОБА_2 , яку він подарував своїй матері. За рахунок спільних сімейних коштів та її особистих коштів здійснені ремонтні роботи та побудовано гараж, що спонукає її звертатись до суду з позовом про визнання вказаного нерухомого майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя. На даний час позивачка та її колишній чоловік створили умови, які позбавляють її можливості проживати у спірному житловому приміщення.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду та зазначаючи, що вона є співвласником будинку за адресою : АДРЕСА_2 . Відповідно до договору дарування від 14.09.2022 їй належить 3/20 частини житлового будинку з господарськими спорудами.

Інші співвласники суду не відомі. Також учасники справи повідомили суду, що частка у спільній частковій власності, яка належить позивачці не виділена в натурі.

Як в мотивувальній так і в резолютивній частині позовної заяви позивачка називає свою частку в житловому будинку квартирою з вказівкою номеру 3.

Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Статтею 380 ЦК України передбачено, що житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Враховуючи вищевикладені положення кодексу квартира і житловий будинок, це різні об`єкти цивільного права.

З аналізу змісту договору дарування від 14.09.2022 року ОСОБА_1 набула право власності на частину житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , без виділення частки в натурі.

Статтею 358 ЦК України визначено порядок здійснення права спільної часткової власності, відповідно до якого право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до матеріалів справи відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 (а.с. 18,19), а відповідач ОСОБА_4 зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 .

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

В ході судового розгляду встановлено, що частка права власності позивача на житловий будинок з господарськими спорудами розміром 3/20 не виділена в натурі, в окреме житлове приміщення, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо виселення відповідачів, так як виселення може стосуватись лише конкретного житлового приміщення.

Окрім того ініціювання питання про усунення перешкод у здійсненні права власності стосовно майна, яке перебуває у спільній частковій власності належить всім співвласникам, та має здійснюватися за їх згодою. Однак суду не представлено у будь якій формі згоди всіх співвласників будинку АДРЕСА_2 на виселення відповідачів.

Таким чином, відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись , ст.ст. 10, 11,130, 213, 215, 224, 225, 226,232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у повному обсязі в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження належним позивачці на праві власності 3/20 частинами житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ), шляхом виселення відповідачів.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлено 30.08.2023

Суддя: О. А. Городівський