Дата документу 31.07.2023Справа № 554/4726/23
Провадження № 2/554/6782/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31.07.2023 року м. Полтава
Октябрський районний суд м. Полтави у складі:
головуючого судді - Материнко М.О.,
за участю секретаря судового засідання - Луценко Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника Цокало Тетяни Михайлівни до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,-
01.06.2023 року представник Цокало Т.М. , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохала суд розірвати шлюб з відповідачем, укладений між ними 06.10.2018року. В обґрунтування позову зазначено, що спільне життя не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов`язки. Подружжя разом не проживає, спільне господарство не веде більше ніж один рік. Подружні стосунки фактично розірвані. На примирення позивач не згодна і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Від шлюбу спільних дітей не мають. Позивач прохає шлюб розірвати та стягнути з відповідача понесені судові витрати в розмірі 4073,60грн., які складаються з: 1073,60грн. сплата судового збору; 3000грн. правнича допомога.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави суду від 05.06.2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено перше судове засідання.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Цокало Т.М. направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримали та прохали задовольнити.
В судові засідання 12.07.2023 та 31.07.2023року відповідач, будучи повідомленим про день, місце та час слухання справи, не з`явився, правом на подачу відзиву не скористався, заяв чи клопотань не надсилав. Про причини своєї неявки суд не повідомляв.
За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, про що постановлено ухвалу.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з оригіналом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , що наявне в матеріалах справи, судом установлено, що 06.10.2018 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб у Шевченківському районому у м. Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1731. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка - « ОСОБА_3 », дружини - « ОСОБА_1 ».
Як встановлено з позовної заяви, подружжя сімейно-шлюбних стосунків не підтримує більше року, проживає окремо, позивач примирення не бажає, спільних дітей не мають, майновий спір між сторонами відсутній.
Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 109 цього Кодексу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємовідносини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення.
Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Враховуючи, що фактично шлюб між подружжям розпався, сімейні стосунки припинені, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтовано, та підтверджено доказами, тому він підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Позивач не наполягала на зміні прізвища після розірвання шлюбу.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповіача судових витрат в розмірі 3000 грн., суд зазначає наступне.
Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Згідно ч. ч. 3, 8ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та доведеним.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України).
Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копію ордеру на надання правничої правової допомоги; копію договору про надання правової допомоги №606/25-05-2023 від 25 травня 2023року.
Якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, на що неодноразово наголошувалося Верховним Судом.
В свою чергу, позивачем та представником позивача не надано розрахунок вартості послуг, які були виконанні адвокатом, відсутній акт приймання-передачі робіт та платіжні документи про оплату таких послуг.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження витрат на надання професійної правничої допомоги, тому в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
В силу вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн., сплачений позивачем при зверненні до суду.
Керуючись ст. 105 ч. 3, ст. 110-112 Сімейного кодексу України, ст. 2-5, 10, 12, 13, 76-81, 83, 89, 141, 206, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника Цокало Тетяни Михайлівни до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити частково.
Шлюб, зареєстрований 06.10.2018 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 (прізвище до реєстрації шлюбу - ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 у Шевченківському районому у м. Полтаві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 1731 - розірвати.
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_1 ».
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Згідно зі ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та поставлення відмітки в актовому записі про шлюб.
Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.
Рішення може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду як суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а учасником справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, зазначених вище, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник позивача - Цокало Тетяна Михайлівна , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 04.08.2023 року.

Суддя М.О. Материнко