Справа № 703/3919/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2023 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

присяжних Примак-Кулішової О.В., Кривошей Н.П.,

за участю

секретаря судового засідання Харченко М.О.,

прокурора Шепотіна В.В.,

представника заявника Пірогової Л.О. ,

особи, стосовно якої розглядається заява - ОСОБА_2 ,

законного представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку окремого провадження заяву директора КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової І.В. про примусову госпіталізацію у психіатричний стаціонар ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

установив:

Директор КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкова І.В. звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний стаціонар без її згоди.

У обґрунтування заяви зазначила, що ОСОБА_2 була госпіталізована до комунального закладу згідно направлення фельдшера Звенигородської СЕШМД Вареник О.І.

Підставою для її направлення став тяжкий психічний розлад, агресивна поведінка, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заяву повністю та пояснила, що на даний час ОСОБА_2 має тяжкий психічний розлад, вважає, що живе за мотивами художнього твору, книги. На роботі поводила себе неадекватно, метушилася, була розгублена, дратівлива, не стримана. У відділі поводила себе агресивно, категорично відмовилася від запропонованого лікування.

Зазначила, що підставою звернення до суду з поданою заявою є саме відмова ОСОБА_2 від госпіталізації та примусового лікування. Тому просила суд надати дозвіл на примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до КНП «ЧОПЛ ЧОР» в умовах стаціонару без її згоди.

ОСОБА_2 в судовому засіданні просила у задоволенні поданої заяви відмовити. Вказала, що у медичному закладі ніякої агресії не проявляла, а її поведінка з приводу носіння «корони» є лише жартом в якому оточуючі їй підігрують.

Законний представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні просила заяву задовольнити. Пояснила, що неадекватність у поведінці її дочки проявилася ще коли вона разом з онукою відпочивала у Буковелі . Про розлади у поведінці дочки - ОСОБА_2 вона дізналася саме зі слів онуки. Вдома дочка поводить себе неадекватно, на роботі сварилася з колегами. Вночі вимагала іти з нею до церкви вінчатися, ходила роздягнена, при цьому стверджувала, що перебувала в одязі. Від вживання медичних препаратів відмовляється.

Прокурор заперечував проти задоволення заяви, зважаючи на відсутність належних та достатніх підстав для примусової госпіталізації ОСОБА_2 , які передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , 17 серпня 2023 року була госпіталізована до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» згідно направлення фельдшера Звенигородської СЕШМД Вареник О.І. у зв`язку з наявністю у неї тяжкого психічного розладу.

Як вбачається з заключення комісії лікарів психіатрів ОСОБА_2 була госпіталізована до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» у зв`язку з ознаками тяжкого психічного розладу у формі «Органічний шизофреноподібний розлад, психомоторне збудження» та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих та потребує стаціонарного лікування.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні на явних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 3 Закону України "Про психіатричну допомогу" передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст.14 цього закону.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07(провадження № 14-9свц18).

Суд зазначає, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без її усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Однак, досліджені в судовому засіданні заява про госпіталізацію та висновок комісії лікарів-психіатрів, а також надані лікарем пояснення не містять безумовних підстав, передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку без її усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити нею дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_2 неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Наявність у особи погіршення психічного стану, що проявляється збудженістю та роздратованістю не може бути безумовною підставою, що вона має реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, відтак не є достатньою підставою для задоволення поданої заяви.

Доказів того, що обстеження або лікування ОСОБА_2 можливі лише в стаціонарних умовах, зокрема у психіатричному відділенні, суду не надано.

Отже, виходячи із засад пріорітету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги, зважаючи, що заявником суду не надано доказів, які підтверджують вимоги заявника, зокрема, щодо здатності ОСОБА_2 вчинити дії, що становлять безпосередню небезпеку для оточуючих та необхідності її лікування лише в стаціонарних умовах психіатричного закладу, суд приходить до висновку, що подана заява є необґрунтованою, відтак до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 12, 79, 81, 259, 263-265, 339-342, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні заяви директора КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової І.В. про госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний стаціонар без її згоди - відмовити.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, однак може бути оскаржене безпосередньо до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення виготовлене у повному обсязі 23 серпня 2023 року.

Суддя І.Я. Биченко

Присяжні О.В.Примак-Кулішова

Н.П. Кривошей