Ухвала

28 серпня 2023 року

м. Київ

справа № 565/268/22

провадження № 61-12741ск23

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за період відсторонення від роботи,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суд із позовом, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області від 05 листопада 2021 року № 312-к/тр «Про відсторонення від роботи учителя української мови та літератури ОСОБА_1 », зобов`язати Вараський ліцей № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області допустити її до роботи на посаді вчителя української мови та літератури у Вараському ліцеї № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, зобов`язати управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради здійснити нарахування та виплату їй заробітної плати в період з дати відсторонення, тобто з 08 листопада 2021 року і до дати допуску її до роботи шляхом виконання посадових обов`язків згідно з посадовою інструкцією вчителя української мови та літератури Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнено з ОСОБА_1 в дохід держави 1 984,80 грн судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 01 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року у цій справі без змін.

Постановою Верховного Суду від 17 травня 2023 року касаційну скаргу задоволено частково, постанову Рівненського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи та про стягнення заробітної плати за період відсторонення скасовано, а справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 01 вересня 2022 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради про допуск до роботи скасовано.

Провадження у справі в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради про допуск до роботи закрито.

Постановою Волинського апеляційного суду від 18 липня 2023 року рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року у цій справі залишено без змін.

23 серпня 2023 року ОСОБА_2 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у зазначеній вище справі.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на положення статті 19 у системному зв`язку з нормами статей 274, 389 та 394 ЦПК України суд вправі віднести справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду.

Предметом позову у цій справі є вимоги про скасування наказу про відсторонення та стягнення середнього заробітку за період відсторонення. Ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн), справа є незначної складності, виходячи із приписів частини четвертої статті 274 ЦПК України, не входить до переліку тих справ, що підлягають обов`язковому розгляду в порядку загального позовного провадження.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове для нього значення.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для нього не є достатніми для застосування пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки він не навів достатніх обґрунтувань доводів, які б їх підтверджували, а сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку, оскільки Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 130/3548/21 (провадження № 14-82цс22) викладено висновок щодо питання відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням від профілактичних щеплень та запровадженого підзаконними актами регулювання відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржувані судові рішення ухвалено у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Схожий висновок викладений в ухвалах Верховного Суду від 11 липня 2023 року у справі № 211/461/22 (провадження № 61-9677ск23), від 14 серпня 2023 року у справі № 274/98/22 (провадження № 61-11552ск23.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 17 березня 2022 року та постанову Волинського апеляційного суду від 18 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Вараського ліцею № 1 Вараської міської територіальної громади Рівненської області, управління освіти виконавчого комітету Вараської міської ради про визнання незаконним і скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за період відсторонення від роботи.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров