ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1078/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/369/20 Категорія: 304090000 Дьяченко Д.О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді секретарГончар Н.І., Сіренко Ю.В. Матюха В.І.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідач ФОП ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.05.2023 (повний текст складено 19.05.2023, суддя в суді першої інстанції Дьяченко Д.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, неустойки, інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми,

в с т а н о в и в :

у травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив, після подальших уточнень, стягнути з відповідача на свою користь борг за договором позики, неустойку, інфляційні витрати та 3 процент річних в загальній сумі 3594007,69 грн. Посилався на те, що 09.12.2016 між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір позики згідно з яким він зобов`язався передати ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 817 000 грн. Також договором було визначено грошовий еквівалент позики в іноземній валюті доларах США, що станом на дату підписання договору становило 70502 дол. США. Термін остаточного погашення позики 01.05.2017. На виконання умов договору 09.12.2016 позивач перерахував на банківський рахунок відповідача кошти в сумі 1600000 грн., що підтверджується квитанцією банку. По закінченню строку, зазначеного в договорі, відповідач кошти не повернув. Згодом 18.06.2018 відповідач перерахував кошти в сумі 389 000 грн., однак залишок боргу, що в еквіваленті в дол. США за підрахунками позивача становить 1502130 грн., залишився не повернутим, у зв`язку з чим позивач змушений звернутись з даним позовом до суду. Також просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування, 3% річних та неустойку, нараховані на суму боргу.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.05.2023 позовні вимоги у справі відхилено. Суд першої інстанції вказав, що на підтвердження передання коштів відповідачу за договором позивач надав платіжні документи про перерахування ОСОБА_2 1600000 грн., де в призначенні платежу зазначено «Фінансова допомога. Поворотна фінансова допомога згідно договору від 09.12.2016». Таким чином, оскільки наданими суду доказами підтверджено перерахунок відповідачу саме фінансової допомоги, а позивачем заявлено вимоги про повернення позики, що, фактично, не мало місця, відповідні вимоги є необґрунтованими.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 08.06.2023 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ФОП ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики в загальній сумі 1680513,52 грн., яка складається з такого: 811000 грн. основний борг, 322105,28 грн. інфляційні нарахування, 60808,24 грн. 3% річних та 486600 грн. неустойки (штрафу). В обґрунтування вказано на те, що у справі заявлено вимоги про стягнення заборгованості за договором позики від 09.12.2016, укладення якого відповідачем визнається у поданих відзивах. Не відомо на яких саме доказах ґрунтується висновки суду про укладення сторонами 09.12.2016 трьох договорів за якими відповідач отримував від позивача кошти, адже спір у справі стосується лише договору позики від 09.12.2016 на суму 1817000 грн. Суд вказав, що між сторонами справи укладено договір поворотної фінансової допомоги, однак такий договір у матеріалах справи відсутній. На даний час відповідач виконав свої зобов`язання частково на суму 789000 грн. Суд не врахував, що відзив на позов подано з пропуском процесуальних строків.

У відзиві на апеляційну скаргу сторона відповідача просила суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає її законною та належним чином обґрунтованою.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що 09.12.2016 ОСОБА_1 (Позикодавець) та ФОП ОСОБА_2 (Позичальник) уклали договір позики (а.с.8-10), за яким Позикодавець передає у власність Позичальнику грошові кошти в сумі 1817000 грн. Сторони визначили грошовий еквівалент зобов`язання Позичальника в іноземній валюті доларах США, що станом на дату підписання договору за офіційним курсом НБУ становить 70502 дол. США. Дата остаточного погашення позики 01.05.2017.

Згідно з квитанцією №0.0.666477483.1, код квитанції 0708-5590-4098-2091 від 09.12.2016 отримувач ОСОБА_2 отримав платіж в сумі 1600000 грн. Відправник ОСОБА_1 ; Призначення платежу - Поворотна фінансова допомога згідно договору від 09.12.2016 (а.с.11).

Саме вказаним договором позики від 09.12.2016 позивач обґрунтовує заявлені у цій справі позовні вимоги. Факт виконання за ним своїх зобов`язань щодо передачі в позику коштів позивач підтверджує вказаною квитанцією. На врахуванні таких обставин наполягає позивач, у тому числі, у поданій апеляційні скарзі.

Такими є фактичні обставини, встановлені судом при розгляді цієї справи. Правовідносини, які виникли між сторонами на їх підставі мають таке правове регулювання.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно ст.627 ЦК України та відповідно до ст.6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Також за положеннями ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У ПК України зазначено, що поворотною фінансовою допомогою є сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення (п. 14.1.257 ПК України).

На це ж визначення посилається Верховний суд у своїх позиціях, зокрема, у постанові від 06.04.2021 у справі №826/12608/15.

При цьому, договір про надання поворотної фінансової допомоги укладається у письмовій формі, якщо сума, що надається, перевищує 170 грн., тобто не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, недотримання форми договору є підставою для визнання його недійсним.

За обставин цієї справи за договором позики від 09.12.2016 (а.с.8-10) відповідач отримав від позивача в позику кошти в сумі 1817000 грн., як еквівалент 70502 дол. США, на строк до 01.05.2017.

При цьому перерахунок коштів підтверджується квитанцією №0.0.666477483.1, код квитанції 0708-5590-4098-2091 від 09.12.2016 (а.с.11-12), за якою ОСОБА_2 отримав платіж в сумі 1 600 000 грн. Відправник ОСОБА_1 призначення платежу - Поворотна фінансова допомога згідно договору від 09.12.2016.

Таким чином матеріалами справи підтверджується факт передачі позивачем відповідачу у позику коштів на суму 1 600 000 грн.

Одночасно апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції про те, що у матеріалах справи відсутні докази передачі коштів за договором позики від 09.12.2016, так як перераховані кошти за призначенням є поворотною фінансовою допомогою, з таких міркувань.

Так у наданій квитанції про передачу коштів у позику наявне посилання на укладений сторонами договір від 09.12.2016. Більше того, сам відповідач (позичальник) частково погашаючи наявний борг на суму 769 000 грн. (а.с.43-44) у платіжних дорученнях від 18.06.2018 самостійно зазначив про повернення отриманих у позику коштів саме по договору від 09.12.2016, тим самим визнавши існування відповідних правовідносин між сторонами справи.

Як вказано в постанові ВС від 03.06.2020 у справі №295/1204/17 закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. У цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Відтак існування правовідносин між сторонами справи, які ґрунтуються на договорі позики від 09.12.2016, підтверджується як фактичною передачею коштів позичальнику позикодавцем, так і частковим їх поверненням у ході виконання зобов`язань по договору.

У аспекті викладеного вище, саме по собі помилкове зазначення в квитанції про передачу коштів у позику призначення платежу як поворотної фінансової допомоги не свідчить про відсутність вказаних правовідносин між сторонами та не є перешкодою для правової кваліфікації передачі коштів як предмету позики.

Таким чином, враховуючи передачу в позику відповідачу 1 600 000 грн. та часткове повернення коштів на суму 789 000 грн., на користь позивача має бути стягнуто 811 000 грн. заборгованості по тілу позики.

Крім того, п.4.3 договору позики від 09.12.2016 передбачено, що при простроченні повернення позики позичальник сплачує неустойку в розмірі 60% річних від простроченої суми до моменту повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути суму позики збільшену на індекс інфляції на весь час прострочення.

Частиною 1 статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України встановлено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відтак, у заявку з простроченням виконання позичальник грошового зобов`язання на суму 811 000 грн. на користь позивача має бути стягнуто неустойку у виді 60 % від простроченої суми в розмірі 486 600 грн., враховуючи, що вимоги щодо сплати неустойки викладені у первісній позовній заяві, поданій суду у травні 2020 року.

У даному випадку апеляційним судом враховується, що позика надавалася на строк до 01.05.2017 та на час звернення з позовом у цій справ ідо суду повністю повернута позичальником не була.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З урахуванням викладеного правового регулювання з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 46210,25 грн. 3 % річних за період часу з 01.04.2020 по 23.02.2022, визначений позивачем, а також 146439,60 грн. інфляційних втрат за період часу з 01.04.2020 по 23.02.2022.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.05.2023 у даній справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та прийняти постанову про часткове задоволення позовних вимог у справі та стягнення з відповідача на користь позивача 811 000 грн. основного боргу, 486 600 грн. неустойки, 46210,25 грн. 3 % річних та 146439,60 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами справи судових витрат, що складаються з судового збору, апеляційний суд враховує таке.

Предмет спору становлять позовні вимоги майнового характеру на суму 3 594 007,69 грн.

Отже за їх розгляд позивачем мало бути сплачено за приписами ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір у максимальному розмірі 2481 грн. * 5 = 12405 грн., проте фактично позивач сплатив лише 10510 грн. (а.с.27) судового збору.

Однак такому порушенню приписів ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» суд першої інстанції належної уваги не приділив та процесуальних рішень з даного приводу щодо позовної заяви в редакції від 11.10.2022 не прийняв строку для доплати позивачу судового збору не надав.

Отже за розгляд справи судом першої інстанції з позивача до державного бюджету слід стягнути пропорційно до відхиленої частики позовних вимог (12405 10510)*58,54% = 1109,33 грн. судового збору, з відповідача до державного бюджету слід стягнути (12405 10510)* 41,46 % = 785,66 грн. судового збору. Також з відповідача на користь позивача має бути стягнуто 10510 * 41,46 % = 4357,44 грн. судового збору, сплаченого в суді першої інстанції.

За перегляд справи апеляційним судом з відповідача на користь позивача слід стягнути 15765 грн. * 41,46 % = 6536,16 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 09.05.2023 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, неустойки, інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 у даній справі задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 811 000 грн. основного боргу, 486 600 грн. неустойки, 46210,25 грн. 3 % річних та 146 439,60 грн. інфляційних втрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 до державного бюджету за розгляд справи судом першої інстанції 1109,33 грн. судового збору.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 до державного бюджету за розгляд справи судом першої інстанції 785,66 грн. судового збору.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за розгляд справи судом першої інстанції 4357,44 грн. судового збору.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за перегляд справи апеляційним судом 6536,16 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 29.08. 2023.

Суддя-доповідач

Судді