Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омелько Г.Т.,

представника позивача - ОСОБА_5,

відповідача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, суд, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, а саме: матеріальної шкоди в загальному розмірі 891 446,34 грн. та моральної шкоди в сумі 16 250,00 грн., а також 3% річних нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання у розмірі 14 653,91 грн. та втрат від інфляції у розмірі 9 805,91 грн.

В обґрунтування позову вказує, що 21.05.2022 о 10:40 год. за адресою: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 84, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_2 та автомобіля марки «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів. Постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 13.07.2022 року у справі №760/6320/22 відповідача ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн.

Транспортний засіб марки «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , поставлений на облік 29.10.2016, відповідно до інформації протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 082866 від 21.05.2022, та інформації МТСБУ. Цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідача не була застрахована в жодній страховій компанії, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль НОМЕР_2 відсутній, що підтверджується випискою з реєстру Моторно-транспортного страхового бюро України.

Відповідно до звіту №7-06/22 від 12.06.2022 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , що був пошкоджений 21.05.2022, вартість відновлювального ремонту КТЗ Toyota Camry д.н.з. НОМЕР_1 складає 1 016 546,34 грн., втрата товарної вартості - 50 875,39 грн., матеріальний збиток внаслідок аварійного пошкодження КТЗ - 679 300,00 грн.

Відповідно до рахунку ТОВ «ВіДі Автострада» №ВДиС-0016011 від 24.05.2022 вартість ремонту автомобіля Toyota Camry д.р.н. НОМЕР_1 становить 1 023 797,14 грн..

Позивач вказує, що 23.08.2022 отримав від МТСБУ виплату відшкодування шкоди в розмірі 130 000,00 грн..

Окрім того, вартість оцінки матеріального збитку становила 3 000,00 грн., що підтверджується договором № 7-06/22 від 01.06.2022, актом прийому-передачі виконаних робіт за цим договором від 13.06.2022 року та квитанцією про оплату вартості робіт від 07.06.2022; вартість послуг евакуатора становить 1 900,00 грн., згідно замовлення №5970200, виконавець ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується квитанцією на оплату робіт від 21.05.2022.

Таким чином, загальна вартість матеріального збитку становить 891 446,34 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Окрім того, позивач вказує, що внаслідок ДТП отримав травми обох кистей, лівого ліктьового суглобу, через постійний больовий синдром був вимушений звертатись до центральної поліклініки МВС України, що підтверджується копія довідки №28 від 27.05.2022. Також зазначає, що внаслідок пошкодження його транспортного засобу, ухилення відповідача від здійснення матеріального відшкодування, вимушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до МТСБУ. Це, в свою чергу, позначилося на його душевному стані, спричинило короткочасові розлади здоров`я та призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї, внаслідок чого він зазнав моральної шкоди. Також через ДТП, залишився та залишається по сьогодні, без засобу пересування, оскільки його автомобіль після ДТП був у непридатному для поїздок стані.

Позивач надає власний розрахунок розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду в розмірі 5 (п`яти) мінімальних заробітних плат, відповідно до методики встановлення заподіяння моральної шкоди та методом оцінки розміру компенсації спричинених страждань, що складає 16 250,00 грн., яку просить стягнути з відповідача.

Також вважає, що на підставі ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити на користь позивача суму 3% річних, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання у розмірі 14 653,91 грн. та втрати від інфляції у розмірі 9 805,91 грн., згідно розрахунку.

З огляду на викладене, просить задовольнити позов та стягнути з відповідача на його користь судові витрати.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2022 справу передано у провадження судді Усатовій І.А.

Ухвалою від 23.12.2022 у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, пославшись на викладені у позовній заяві обставини та обґрунтування.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, пославшись на те, що позивач не довів його вини у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, а також розміру моральної шкоди жодними доказами.

Заслухавши учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 21.05.2022, о 10 годині 40 хвилин, в м. Києві по пр. Повітрофлотському, 84, керуючи транспортним засобом марки «Ford Scorpio», д.н.з. НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності та створив перешкоду для транспортного засобу марки «Toyota Camry», д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті чого сталося зіткнення, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п.10.1 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Вищенаведені обставини встановлені постановою судді Солом`янського районного суду м.Києва від 13.07.2022 у справі №760/6320/22.

Постановою судді Солом`янського районного суду м.Києва від 13.07.2022 у справі №760/6320/22, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

З огляду на викладене та відповідно до положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України, суд не піддає сумніву та повторному встановленню і доказуванню обставини, які були встановлені постановою судді Солом`янського районного суду м.Києва від 13.07.2022, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили, щодо обставин, місця та часу події вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 , якого визнано винним у вчиненні ДТП.

Транспортний засіб марки «Ford Scorpio» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував відповідач ОСОБА_1 належить ОСОБА_3 , що підтверджується наявним в матеріалах справи протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД № 082866 від 21.05.2022, та довідкою МТСБУ щодо здійснення регламентних виплат від 05.09.2022. (а.с. 16-19, 45)

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав механічні пошкодження автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить позивачу на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 .

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ст. ст. 22, 1166, 1188, 1192, 1194 ЦК України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні даного спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягає: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до вимог п. 3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» із змінами та доповненнями, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а шкода, заподіяна одному з володільців з вини іншого - відшкодовується винним.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України).

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Постановлюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 9 Закону 1961-IV розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого, а розпорядженням Національної комісії у сфері ринків фінансових послуг від 29.12.2015 № 3470 страхову суму збільшено до 100 000 грн.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки (стаття 29 Закону 1961-IV).

Відповідно до статті 30 Закону 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Дана норма регламентує, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Стаття 41 Закону 1961-IV визначає підстави, за яких потерпіла особа вправі претендувати на відшкодування шкоди за рахунок централізованих страхових резервних фондів МТСБУ.

Згідно підпункту а пункту 41.1. цієї норми МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

На підтвердження розміру матеріальної шкоди позивачем надано Звіт № 7-06/22 від 12.06.2022 про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, а саме легкового автомобіля Toyota Camry, реєстр. № НОМЕР_1 , що був пошкоджений 21.05.2022, відповідно до якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camry, д.н.з. № НОМЕР_1 , становить 679300,00 грн..

Автотоварознавчим дослідженням встановлено, що ринкова вартість автомобіля Toyota Camry, д.н.з. № НОМЕР_1 , до його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді складає 679 300,00 грн., коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, вартість матеріального збитку - 679 300,00 грн., вартість відновлювального ремонту - 1 016 546,34 грн., а відтак відновлювальний ремонт транспортного засобу є економічно необгрунтованим.

Жодних обґрунтованих заперечень та доказів, які б спростовували висновки оцінювача, суду не надано, а тому суд вважає вказаний Звіт належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає його в обґрунтування свого рішення.

За таких обставин, враховуючи, що доказів на підтвердження понесення витрат на відновлюваний ремонт автомобіля у розмірі 1 016 546,34 грн. позивачем не надано, суд при визначенні розміру матеріального збитку, завданого позивачу, виходить саме з розміру, зазначеного у звіті, який становить 679 300,00 грн.

Як установив суд, на момент дорожньо-транспортної пригоди відповідальність власників наземних транспортних засобів відповідача не була застрахована, у зв`язку з чим МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих здійснило на користь позивача регламентну виплату в загальному розмірі 130 000,00 грн., що підтверджується довідкою МТСБУ щодо здійснення регламентних виплат від 05.09.2022, листом МТСБУ щодо прийнятого рішення по справі №84288, довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 02.09.2022 №О9ВРКSС9SJI2RB3A.

Окрім збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, позивач також поніс витрати на оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця в сумі 3 000 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи договором № 7-06/22 від 01.06.2022 року, актом прийому-передачі виконаних робіт за цим договором від 13.06.2022 року та квитанцією про оплату вартості робіт від 07.06.2022, а також поніс витрати на оплату послуг з евакуації автомобіля в сумі 1900,00 грн., згідно замовлення №5970200, виконавець ФОП ОСОБА_4 , що підтверджується квитанцією на оплату робіт від 21.05.2022.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у п.14 постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року, ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду.

Згідно статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вартості рештків автомобіля, з приводу визначення їх вартості сторони з клопотанням не звертались.

Водночас суд вважає, що незважаючи фізичне знищення належного позивачу транспортного засобу, його залишки мають певну цінність, а відтак з огляду на законодавство та усталену судову практику право потерпілого на відшкодування в повному обсязі завданих збитків за рахунок заподіювача шкоди може бути реалізовано лише за умови передачі залишків автомобіля відповідачу після відшкодування ним збитків.

Разом з тим, враховуючи, що такої згоди позивач не надав, суд визначає розмір належного йому з відповідача відшкодування як різницю між вартістю матеріального збитку завданого транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди з урахуванням фізичного зносу (679 300,00 грн.), а також послуг з евакуації автомобіля та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження, зменшену на суму отриманої від МТСБУ регламентної виплати, та покладає в обґрунтування свого рішення виконаний на замовлення позивача Звіт № 7-06/22 від 12.06.2022.

Отже з огляду на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 554 200,00 грн. (679 300,00 грн. + 3 000 грн. + 1900 грн.) - 130 000 грн.).

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідача заподіяної моральної шкоди у розмірі 16 250,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода (в т.ч. моральна), завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно майнової шкоди та у ст. 1167 ЦК України стосовно моральної шкоди.

Умовами застосування цих норм є завдання шкоди (майнової, моральної) неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, наявність причинного зв`язку між цими діями (бездіяльністю) і шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту відповідальність за завдання шкоди покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до спеціальних деліктів, які передбачають особливості суб`єктного складу відповідальних осіб (коли обов`язок відшкодування шкоди покладається не на безпосереднього заподіювача, а на іншу вказану у законі особу - власника джерела підвищеної небезпеки) та встановлюють покладення відповідальності за завдання шкоди незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України, встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, таким суб`єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Як передбачено п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами та доповненнями, розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до п. 9 зазначеної постанови: «Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості»

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ст. ст.12,81 ЦПК України.

Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на те, що внаслідок ДТП отримав ушкодження здоров`я, а також зазначає, що внаслідок пошкодження його транспортного засобу, ухилення відповідача від здійснення матеріального відшкодування, вимушений був збирати велику кількість документів, звертатись за юридичною допомогою, багаторазово звертатись до МТСБУ, що, у свою чергу, позначилося на його душевному стані, спричинило розлади здоров`я та призвело до погіршення взаємовідносин у сім`ї. Також вказує, що через ДТП, залишився та залишається по сьогодні, без засобу пересування, оскільки його автомобіль після ДТП був у непридатному для поїздок стані.

Суд приймає до уваги твердження позивача щодо спричинення йому діями відповідача фізичного болю та страждань, які він зазнав через ушкодження здоров`я, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, згідно копії довідки Центральної поліклініки МВС України №28 від 27.05.2022, ОСОБА_2 внаслідок ДТП отримав травми обох кистей, лівого ліктьового суглобу.

Окрім того, на підставі оцінки наведених у позовній заяві доводів і аргументів суд дійшов висновку про доведеність факту завдання позивачу душевних страждань та переживань, зумовлених знищенням цінного майна, що призвело до змін у звичному способі його життя, оскільки він втратив можливість користуватися автомобілем і змушений був витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до поліції, оцінювача, МТСБУ, адвоката та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

Відтак, з огляду на характер та ступінь вини відповідача, глибину душевних та фізичних страждань позивача, зміну її звичного способу життя, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 5 000,00 грн., вважаючи такий розмір моральної шкоди цілком розумним і справедливим. Підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі суд не знаходить.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

В даному випадку, зобов`язання відповідача по відшкодуванню шкоди позивачу виникають на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

На момент звернення до суду вимоги позивача про відшкодування відповідачем шкоди з врахуванням 3% річних та інфляційних втрат є передчасними, оскільки зобов`язання не є простроченими.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 9805,91 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 8 946,46 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_2 ) 891 446,34 грн. матеріальної шкоди, 5000,00 грн. моральної шкоди, 8 946,46 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Усатова І.А.