Справа № 204/7941/23
Провадження № 2/204/2417/23
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2023 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

при секретарі Кошелюк Д.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якою просив:

-стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати у сумі 37 237,14 грн., яка визначена після утримання обов`язкових платежів та податків;

-середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 08.02.2023 року по день ухвалення рішення, розмір якого станом на 19.05.2023 року складає 75 695,89 грн.

В обґрунтування позову позивач вказав на те, що з відповідачем він перебував у трудових відносинах з 01.04.2015 року. Наказом №1640/к від 08.07.2021 року позивач був звільнений за власним бажанням за ч.1 ст.38 КЗпП. Після звільнення та до сьогоднішнього дня відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок, не виплативши йому заборгованість із заробітної плати в розмірі 37 237,14 грн. В день звільнення 08.07.2021 року позивач не працював, тому 31.01.2022 направив на адресу відповідача заяву про проведення із позивачем остаточного розрахунку, яка була отримана представником підприємства у поштовому відділенні 07.02.2023 року. Однак, в порушення вимог законодавства, відповідач не виплатив заробітну плату позивачеві, у зв`язку із чим, враховуючи положення ст.117 КЗпП, позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2023 року по день ухвалення рішення, розмір якого станом на 19.05.2023 року становить 75 695,89 грн.

Ухвалою суду від 05 червня 2023 у справі відкрито спрощене позовне провадження, справа розглянута без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам було направлено копію ухвали від 05.06.2023 року, а також відповідачу було направлено копію позовної заяви із додатками.

З урахуванням вимог ст.ст.19,274,276,277 ЦПК України, розгляд справи здійснено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач у встановлений судом строк надав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. Позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем та 08.07.2021 року за ч.1 ст.38 КЗпП був звільнений. Позивачу у якості сум, що підлягають сплаті при звільненні нараховано у загальному розмірі 37 237,14 грн. У дні звернення позивачу видана трудова книжка, після чого позивач повинен був звернутись до каси бухгалтерії з письмовою заявою для повного розрахунку. Проте, цього позивач не виконав. Представник відповідача також наголошує суду, що жодну кореспонденцію від позивача вони не отримували, а надання позивачем фіскального чеку про відправку заяви на виплату належних йому сум примати до уваги не слід, оскільки це є лише махінацією з боку позивача задля його збагачення. Крім того, позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2023 року по день винесення судового рішення. Однак, відповідач вважає, що датою виникнення затримки розрахунку при звільненні має бути день, наступний за днем пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про такі вимоги відповідач дізнався лише після отримання ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі. Також слід врахувати, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тобто, виходячи із положень ст.ст. 116, 117 КЗпП період, за який стягується середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, не може перевищувати 6 місяцям. Також просить врахувати інтереси відповідача, які полягають у збереженні підприємством свого матеріального та фінансового становища і платоспроможності, та зменшити розмір за затримку розрахунку при звільненні до розумної пропорційності. Покладення на відповідача обов`язку виплати середнього заробітку під час затримки розрахунку при звільненні стане додатковою жорстокою санкцією у фінансовій сфері відповідача, тим самим перетвориться на непосильний тягар. Середньоденний заробіток позивача за останні 2 місяці складає 1 036,93 грн. Також вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат задоволенню не підлягають. У зв`язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.04.2015 року по 08.07.2021 року працював у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 (а.с.5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

На підставі наказу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» 08.07.2021 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням, згідно зі ст.38 КЗпП України, що також підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У частині 1 статті 116 КЗпП України, в редакції, що діяла на момент звільнення позивача з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», тобто станом на 08.07.2021 року, закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Однак, відповідач так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату і до цього часу.

При цьому, всі наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у зв`язку з тим, що позивач ні при звільненні, ні після цього, не звертався до відповідача із заявами про проведення остаточного розрахунку, суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини жодним чином не звільняють відповідача як роботодавця від передбаченого законом обов`язку у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, провести з позивачем як працівником остаточний розрахунок.

Не заслуговують на увагу і наведені у відзиві на позовну заяву доводи сторони відповідача про те, що після звільнення позивач не звертався до відповідача з приводу проведення з ним остаточного розрахунку, оскільки вони повністю спростовуються наданими позивачем доказами, а саме: 08.07.2021 року позивач не працював, та 31.01.2022 звернувся до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» із письмовою заявою, якою просив провести з ним остаточний розрахунок, у зв`язку із звільненням та направив вищезазначену заяву на адресу відповідача; відправлення вручено 07.02.2023 року представнику Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» за довіреністю (а.с.12).

Як вбачається із наданої 08.05.2023 року Христову Христо Стоєву Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» довідки №2532, підприємство має перед ним заборгованість з виплати заробітної плати у загальному розмірі 37 237,14 грн. та яка складається: грудень 2019 року 968,27 грн., січень 2020 року 2 088,21 грн., лютий 2020 року 9 607,39 грн., березень 2020 року 7 096,87 грн., квітень 2020 року 9 692,30 грн., квітень 2021 року 1 798,56 грн., травень 2021 року 5 985,18 грн., червень 2021 року 0,36 грн. (а.с.7).

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем перед позивачем була погашена існуюча заборгованість по заробітній платі, а тому усі наведені відповідачем заперечення з цього приводу, суд вважає безпідставними та недоведеними, не приймає їх до уваги та відхиляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, за період з грудня 2019 року по червень 2021 року відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану йому заробітну плату.

Отже, з вищевказаних довідок вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить у загальному розмірі 37 237,14 грн. та вказана заборгованість визначена вже за вирахуванням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів, тобто є сумою, яка належить позивачу до виплати.

За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 37 237,14 грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 37 237,14 грн.; період стягнення дорівнює 8 місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 37 237,14 грн. / 8 = 4 654,64 грн., без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в редакції, що діяла на момент звернення позивача до суду з даним позовом, тобто станом на 29.05.2023 року, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2023 року по день винесення судом рішення.

Позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 08.02.2023 року, тобто не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.02.2023 року, тобто з дня, наступного за днем пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок, по 04 серпня 2023 включно, тобто до дня винесення рішення.

Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Згідно довідки №2532 від 08.05.2023 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці становить 1 036,93 грн. (а.с.8).

Кількість робочих днів за період з 08.02.2023 року по 04.08.2023 року включно складає 128 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 08.02.2023 року по 04.08.2023 року включно складає 132 727,04 грн. (1 036,93 грн. х 128 днів = 132 727,04 грн.).

Також суд звертає увагу на те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, накладення органами Державної виконавчої служби арештів не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України (подібні правові висновки Верховний Суд викладав, зокрема, у постановах: від 25 травня 2016 року у справі №6-948цс16, від 03 січня 2018 року у справі №331/2814/16-ц). Сам по собі факт фінансових труднощів на підприємстві не може позбавляти працівників права на виплати, що передбачені при їх звільненні.

Закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

У постанові від 26 червня 2019 року у справі N 761/9584/15-ц Великої Палати Верховного Суду, зазначено, що, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема, з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду сформулювала перелік обставин, які повинен ураховувати суд, вирішуючи питання про зменшення розміру відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст.117 ЦПК України. Такими обставинами є: 1) розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; 2) період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; 3) ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; 4) інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Аналогічний правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі N 761/16407/15-ц, від 15 квітня 2020 року у справі N 331/1863/18, від 18 листопада 2020 року у справі N 335/4416/18-ц.

Таким чином, враховуючи розмір простроченої заборгованості, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, який до того ж перепав на час введення в Україні воєнного стану, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, суд вважає за необхідне зменшити розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 ЦПК України, до 90000 грн.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені на суму 37 237,14 грн. та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Крім того, оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за які позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн., задоволені в розмірі 90000,00 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 47, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 352, 430 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м.Покровськ, м.Родинське, вул.Перемоги, буд. 9, ЄДРПОУ - 31599557) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі у розмірі 31 237 (тридцять одна тисяча двісті тридцять сім) грн. 14 (чотирнадцять) коп., без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м.Покровськ, м.Родинське, вул.Перемоги, буд. 9, ЄДРПОУ - 31599557) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 90000 (дев`яносто тисяч) грн. 00 коп., який визначений без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м.Покровськ, м.Родинське, вул.Перемоги, буд. 9, ЄДРПОУ - 31599557) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м.Покровськ, м.Родинське, вул.Перемоги, буд. 9, ЄДРПОУ - 31599557) на користь держави судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 (шістдесят) копійок.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 4 654 (чотири тисячі шістсот п`ятдесят чотири) грн. 64 (шістдесят чотири) коп., без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.В. Токар