Номер провадження: 22-ц/813/3370/23
Справа № 496/5581/21
Головуючий у першій інстанції Буран В.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Комлевої О.С.,

суддів: суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року , постановленого під головуванням судді Буран В.М., у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця за кредитним договором б/н, укладеним з ОСОБА_2 від 23.06.2009 року та судові витрати по справі.

Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 23.06.2009 року до АТ КБ «ПриватБанк» звернувся ОСОБА_2 , з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим ним було підписано заяву б/н від 23.06.2009 року, згідно умов якої було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було змінено на 16 500 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер.

Спадкоємцем, яка постійно проживала разом з ОСОБА_2 на час відкриття спадщини є його дружина - ОСОБА_1 .

Таким чином, відповідачка фактично прийняла спадщину, до складу якої входить, у тому числі, кредитні зобов`язання померлого ОСОБА_2 .

Станом на дату смерті ОСОБА_2 його заборгованість перед банком складала 12 446,80 грн. Враховуючи наведене, відповідачка, як спадкоємець померлого ОСОБА_2 , яка фактично прийняла спадщину, зобов`язана задовольнити вимоги кредитора, що й стало підставою для звернення представника позивача до суду з вказаним позовом.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, відповідно до вимог якої апелянт просить суд скасувати рішення та постановити нове про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, та рішення постановлено з порушенням норм процесуального і матеріального права.

У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що відповідачка є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняла спадщину після його смерті позивачем не надано, як і доказів на підтвердження наявності будь-якого майна у позичальника, яке могло б бути успадковане. Сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за однією адресою із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме вона є спадкоємцем та прийняла після померлого спадщину.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 звернувся до позивача АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 10.07.2009 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 23).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 22 січня 2020 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.70).

АТ КБ «ПриватБанк» направило до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) претензію кредитора, згідно якої просило: включити кредиторські вимоги до спадкової маси, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком в розмірі 12446,80 грн.; повідомити про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника ОСОБА_2 ; надати відомості про видані свідоцтва про право на спадщину (а.с. 69).

Згідно листа Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 21.08.2020 року, наданого у відповідь на претензію АТ КБ «ПриватБанк» від 21.08.2020 року, нотаріальна контора ставить кредитора до відома, що: після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкова справа №503/2020 до майна ОСОБА_2 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 заведена на підставі претензії кредитора АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 82).

26.03.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надіслало лист-претензію ОСОБА_1 згідно якого просило останню звернутись до будь-якого відділення банку та сплатити заборгованість спадкодавця ОСОБА_2 у розмірі 12446,80 грн. (а.с. 44).

За приписами ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Обов`язок з відшкодування шкоди (яка в даному випадку для банку виникла внаслідок неповернення відповідачем боргу за кредитним договором) згідно зі ст.1219 ЦК України не є таким, що нерозривно пов`язаний з особою спадкодавця, а тому відповідно до вимог чинного ЦК України з його смертю цей обов`язок не припинився і спадкується його спадкоємцями, тобто є таким, що входить до складу спадщини.

За змістом зазначених норм, у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281, 1282 ЦК України.

У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України.

За положеннями ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

Системне тлумачення ст. 16 та ч. 2 ст. 1282 ЦК України дозволяє зробити висновок, що: по-перше, норма ч. 2 ст. 1282 ЦК України є спеціальною у площині захисту прав кредиторів спадкодавця у межах спадкових правовідносин, в якій передбачено належний спосіб захисту прав кредиторів спадкодавця; по-друге, до відносин між кредитором і спадкоємцями позичальника не повинні застосовуватися норми закону, які врегульовують загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов`язань, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі (пред`явлення в судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором).

Аналіз ч. 2 ст. 1282 ЦК України свідчить, що задоволення вимоги кредитора до спадкоємців позичальника шляхом одноразового платежу, тобто шляхом сплати грошових коштів, можливе лише в позасудовому порядку.

Судовий спосіб захисту порушеного права кредитора, у разі відмови спадкоємців від одноразового платежу, полягає у пред`явленні до спадкоємців позову про накладення стягнення на майно.

Суд при вирішенні питання про стягнення із спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора не встановив всіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому не можна стверджувати, що у цій справі суд виконав завдання цивільного судочинства.

При вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини:

- чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені частинами другою та третьою статті 1282 ЦК України, оскільки у разі пропуску таких строків, на підставі частини четвертої статті 1281 ЦК України кредитор позбавляється права вимоги;

- коло спадкоємців, які прийняли спадщину;

- при дотриманні кредитором строків, визначених статтею 1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини);

- при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця (спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року у справі N 640/6274/16-ц (N 61-25487св18).

Враховуючи принцип змагальності цивільного процесу, який закріплений у статті 81 ЦПК України та передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доводити про те, що не є спадкоємцем, доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що Біляївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) заведена спадкова справа №503/2020 щодо майна ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк», спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертались (а.с. 68-82).

Як вбачається з інформації, наданої ДМС України ГУ ДМС України в Одеській області Біляївський відділ, ОСОБА_2 по день смерті зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , разом з ним зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 (до шлюбне призвіще ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 162, 166).

Частиною 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 був зареєстрований за однією адресою з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (прізвище після укладання шлюбу ОСОБА_6 ) такі обставини можуть бути ознакою прийняття спадщини.

За наявності кількох спадкоємців кожен з них відповідає за борги спадкодавця пропорційно до одержаної ними частки у спадковому майні. Якщо до спадкоємців перейшли не ідеальні (у дробах) частки у спадщині, а реальні чітко визначене у заповідальному розпорядженні майно, потрібна пропорція вираховується шляхом встановлення того співвідношення, у якому вартість цієї речі знаходиться із вартістю спадкової маси.

Таким чином, відповідальність спадкоємців за борги спадкодавця носить частковий характер і обмежується вартістю майна, успадкованого цією особою. Проте у виключних випадках, наприклад, при неподільності предмета зобов`язання, відповідальність спадкоємців буде солідарною (ст. 543 ЦКУ) і кредитор матиме змогу вимагати виконання вимоги як від усіх спадкоємців разом, так і від кожного з них окремо, причому як повністю, так і в частині боргу. Спадкоємець, який виконав спільне зобов`язання, має право пред`явити зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти боржників у рівній частці (ст. 546 ЦКУ).

Встановивши, що ОСОБА_1 є не єдиною спадкоємцею всього майна, а судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог Банку у зв`язку з недоведеністю вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за наявності кількох спадкоємців їх обов`язок перед кредитором спадкодавця є частковим, а не солідарним.

При вирішенні спору про стягнення із спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов`язані з колом спадкоємців, належністю спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, його вартістю та дотриманням кредитором визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Згідно п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Нормами цивільно-процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доводів сторін у справі та доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості залучати до участі у справі інших осіб у якості співвідповідача.

Оскільки, позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів рішення суду підлягає зміні в його мотивувальній частині відмови у задоволенні позову, саме з підстав наведених у постанові суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, однак застосував інші мотиви при ухваленні рішення, рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 31 березня 2022 року змінити в частині мотивування відмови у задоволенні позову, виклавши його мотивувальну частину в редакції постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 23 серпня 2023 року.

Головуючий ________________ О.С. Комлева

Судді ________________ Л.М. Вадовська

________________ Є.С. Сєвєрова