Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 серпня 2023 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Жванко О.Є., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі за текстом - відповідач 1), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він разом з його матір`ю є власником квартири АДРЕСА_1 у рівних долях. Відповідач 1 проживає поверхом вище, у квартирі АДРЕСА_2 того ж будинку і вже неодноразово здійснювала затоплення квартири позивача.

10.10.2018 року квартиру позивача було в черговий раз затоплено. Згідно з Актом від 12.10.2018, що складений комісією та затверджений начальником дільниці № 6 компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва, причиною затоплення стало недбале користування сантехнічними приладами мешканців квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості витрат на відновлення (ремонт) внаслідок пошкодження ремонту квартири за адресою: АДРЕСА_3 від 22.11.2018 року, вартість ремонту квартири позивача становить 44 826,17 гривень.

Відповідач 1 обіцяла добровільно відшкодувати завдані збитки, проте, на момент звернення позивача до суду, не зробила цього. У зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача 1 на його користь витрати на ремонт квартири в розмірі 44 826,17 гривень, витрати на проведення незалежної оцінки заподіяного майнового збитку в розмірі 2000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 12 040 гривень, а всього 56 866,17 гривень.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2018, справу передано на розгляд судді Войтенко Т.В.

Ухвалою суду від 26 грудня 2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

28.01.2019 на виконання Ухвали суду від позивача надійшла позовна заява в новій редакції.

Ухвалою суду від 28 січня 2019 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання.

07.02.2019 до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчинення реєстраційних дій щодо квартири АДРЕСА_2 та здійснення реєстрації місця проживання у цій квартирі для інших осіб до моменту погашення відповідачем 1 заборгованості перед позивачем.

Ухвалою суду від 08 лютого 2019 року заяву позивача про забезпечення позову залишено без задоволення.

04.04.2019 до суду надійшло клопотання відповідача 1 про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року клопотання відповідача 1 задоволено, ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2018, справу передано на розгляд судді Корніловій Ж.О.

04.12.2019 до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року апеляційну скаргу представника позивача залишено без задоволення, Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року залишено без змін.

23.04.2020 представником позивача подано заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 , який є власником квартири АДРЕСА_2 .

Також, 23.04.2020 представник позивача подала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначила, що після відкриття провадження по справі сума заподіяної позивачу майнової шкоди збільшилася внаслідок повторного залиття відповідачем квартири позивача 02.05.2019 року та 10.07.2019 року, що підтверджується відповідними Актами про залиття від 02.05.2019 та 10.07.2019, а також Звітом № 27/19 про оцінку збитків від 26.07.2019. Просила стягнути з відповідача з урахуванням збільшення позовних вимог матеріальну шкоду, завдану внаслідок залиття квартири, у розмірі 131 527 гривень.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.08.2020, справу передано на розгляд судді Гребенюку В.В.

Протокольною Ухвалою суду від 02 грудня 2020 року задоволено заяву представника позивача, залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач 2), прийнято заяву про збільшення позовних вимог.

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, просила задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Співвідповідачі в судове засідання 20.04.2021 повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

В судове засідання 18.08.2021 співвідповідачі повторно не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, правом на участь в судових засіданнях не скористалися, відзив на позовну заяву не надавали, клопотань чи заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

За таких обставин, керуючись ст. 223 Цивільно-процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з ч. 1 ст. 289 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, наявні всі передбачені ч. 1 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України підстави та умови для заочного розгляду справи. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 01 грудня 1996 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_4 та позивачу в рівних долях кожному (т.1, а.с. 5).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26.12.2108, за відомостями відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Подільської РДА, місце проживання відповідача 1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 з 22.09.1965 (т.1, а.с. 71).

Відповідно до Акту від 12.10.2018, складеного комісією та затвердженого начальником дільниці № 6 компанії з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва, під час обстеження квартири АДРЕСА_1 виявлено: в приміщенні кімнати на стіні оздобленій шпалерами є волога пляма площею 0,8 м2 та набухання кімнатних дверей, в приміщенні кухні на стіні оздобленій керамічною плиткою зафіксовано відшарування та здуття на площі 0,75 м2, на стелі оздобленій шпалерами зафіксовано здуття та відшарування площею 4,5 м2, в приміщенні санвузла на стелі та стінах оздоблених керамічною плиткою зафіксовано тріщини, відставання та здуття площею 5,04 м2, в приміщенні квартири зафіксовано підвищену вологість, залиття квартири АДРЕСА_6 сталося через недбале користування сантехнічними приладами мешканців квартири АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 7).

Згідно Звіту про незалежну оцінку ринкової вартості витрат на відновлення (ремонт) внаслідок пошкодження ремонту квартири, що за адресою: АДРЕСА_3 від 22.11.2018, та наявного у Звіті кошторисного розрахунку вартості ремонтних робіт від 01.11.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЄСП Оцінка-Капітал», вартість проведення ремонту квартири позивача становить 44 826, 17 гривень (т.1, а.с. 11-63).

Позивачем було сплачено вартість послуг з оцінки розміру витрат на ремонт у розмірі 2 000 гривень, що підтверджується Договором № 29/10 про проведення незалежної оцінки майна від 29.10.2018 року, рахунком-фактурою 23/07 від 29.10.2018 року, та отриманим позивачем Звітом від 22.11.2018 (т.1, а.с. 8-10).

Відповідно до умов договору про правову допомогу від 01.11.2018 позивачем за надання правової допомоги було сплачено 12 040 гривень, що підтверджується квитанцією про оплату послуг (т. 1., а.с. 65-66).

Відповідно до Акту від 02.05.2019, комісія провела огляд квартири позивача та встановила, що: в приміщенні кімнати на нижній частині стіни, оздобленої шпалерами, спостерігаються руді та темні плями плісняви площею 3,2 м2, в приміщенні коридору на підлозі, оздобленою керамічною плиткою, під знятим плінтусом, спостерігається пошкодження бетонної стяжки площею 0,005м.кв, в приміщенні санвузла, який знаходиться в стадії ремонту, на стіні межуючої з кухнею, спостерігається руйнування гіпсопрокатної перегородки, залиття квартири АДРЕСА_6 сталося через неякісне з`єднання труб водопостачання до душової кабіни і підтікання на приладі обліку ХВП в квартирі АДРЕСА_2 (т.1, а.с.170).

Згідно Акту від 10.07.2019, комісія провела огляд квартири позивача та встановила, що: в приміщенні кімнати на стіні (гіпсова перегородка), межуючої з кухнею та коридором, оздобленою шпалерами, спостерігаються жовті плями, в присутності комісії власник зірвав шпалери, під якими гіпсова перегородка вкрита рудими та темними плямами плісняви площею - 7,45м.кв, в приміщенні кухні на стіні, оздобленою керамічною пліткою, спостерігається відшарування, тріщини та здуття на площі 5,75м2, на стелі, оздобленої шпалерами, спостерігається здуття та відшарування площею 4,5 м2, в приміщенні коридору на стін (гіпсова перегородка), межуючої з санвузлом, зняте оздоблення (дерев`яна вагонка), на стіні спостерігаються руді та темні плями плісняви та часткове руйнування площею 3,4м2, на підлозі, оздобленою керамічною плиткою, під знятим плінтусом, спостерігається пошкодження бетонної стяжки площею 0,005м2, в приміщенні санвузла, який знаходиться в стадії ремонту, на стіні межуючої з кухнею, спостерігається руйнування гіпсопрокатної перегородки, в приміщенні квартири відчувається підвищена вологість, залиття квартири АДРЕСА_6 сталося через неякісне з`єднання труб водопостачання до душової кабіни та ймовірне руйнування трійника водовідведення в квартирі АДРЕСА_2 (т.1, а.с. 171).

Відповідно до Звіту № 27/19 про оцінку збитків від 26.07.2019, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_5 », розмір матеріальних збитків, який завдано позивачу в результаті пошкодження квартири АДРЕСА_1 після неодноразового залиття станом на момент складання звіту становить 131 527 гривень (т.1, а.с.172-218).

Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.11.2019, квартира АДРЕСА_4 з 21.06.2019 належить на праві власності відповідачу 2 на підставі договору дарування від 21.06.2019 (т.1, а.с.126-127).

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 386 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відсутність своєї вини відповідно до вимог ч.2 ст.1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої бути протиправними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина особи.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; вина.

Положеннями ст. ст. 319, 312 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 382 ЦК України, квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво-або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Статтею 151 Житлового кодексу України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно з пунктом 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 серпня 1992 року № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Наведені норми матеріального права встановлюють зобов`язання власника нерухомого майна щодо його утримання, це стосується й внутрішньоквартирних систем.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Тобто, відповідальність за належний стан санітарно-технічного обладнання та внутрішньо квартирних мереж в квартирі несе безпосередньо сам власник, утримання внутрішніх (внутрішньо квартирних) мереж водопостачання є обов`язком власника квартири.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

При цьому солідарна відповідальність має місце, якщо особи спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру.

Факт неодноразового залиття квартири, співвласником якої є позивач, підтверджується відповідними актами від 12.10.2018, 02.05.2019 та 10.07.2019.

Відповідно до матеріалів справи, в усіх випадках залиття відбувалось через незадовільний технічний стан системи водопостачання в квартирі АДРЕСА_2 та недбале користування сантехнічними приладами мешканцями зазначеної квартири.

Судом встановлено, що відповідач 1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_4 з 22.09.1965 року, відповідач 2 є власником зазначеної квартири з 21.06.2019 року. Враховуючи те, що станом на 10.07.2019 квартира позивача не була повністю відновлена після її залиття 10.10.2018 та 02.05.2019, суд приходить до висновку, що завдана в результаті всіх фактів залиття шкода є неподільною і завдана взаємопов`язаними діями співвідповідачів.

На підтвердження розміру завданих збитків позивачем надано Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості витрат на відновлення (ремонт) внаслідок пошкодження ремонту квартири, що за адресою: АДРЕСА_3 від 22.11.2018 року, та Звіт № 27/19 про оцінку збитків від 26.07.2019, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП « ОСОБА_5 », а також документи на підтвердження понесених витрат на проведення оцінки завданих збитків та на правову допомогу.

Відповідно до частини 1 статті 1190 ЦК України, особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. При цьому солідарна відповідальність має місце, якщо особи спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру.

Разом з цим, вину у завданні шкоди позивачу відповідачами не спростовано.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що між неправомірними діями відповідачів, які виразились в неналежному утриманні системи водопостачання, недбалому користуванні сантехнічними приладами та завданою позивачу матеріальною шкодою, є безпосередній причинний зв`язок і є вина співвідповідачів, а відтак, позов підлягає задоволенню, а зі співвідповідачів на користь позивача, з урахуванням понесених останнім витрат на оцінку завданих збитків та на правову допомогу, підлягають стягненню кошти у розмірі 56 866,17 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи, що позовні вимоги задоволено, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири - задовольнити;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 56866 (п`ятдесят шість тисяч вісімсот шістдесят шість) гривень 17 копійок;

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок;

Повне найменування сторін:

позивач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_7 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 );

відповідач - ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_8 , ідентифікаційний код невідомий);

Заочне рішення може бути переглянуте Подільським районним судом міста Києва за письмовою заявою відповідача;

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем до Подільського районного суду міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин;

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення;

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Київським апеляційним судом, якщо його не буде скасовано.

Суддя Володимир ГРЕБЕНЮК