Номер провадження: 22-ц/813/3332/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Подуст Т.П.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

від відповідача ОСОБА_3 не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради не з`явились,

переглянувши справу №521/22225/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року у складі судді Громіка Д.Д., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 29 грудня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, просила на підставі статті 405, 391 ЦК України визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , відповідача ОСОБА_3 , який з 2018 року в квартирі без поважних на то причин не проживає, проте за інформацією Департаменту надання адміністративних послуг зберігає реєстрацію місця проживання за адресою квартири. Реєстрація відповідача за місцем знаходження квартири створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності на квартиру, що належне позивачу на підставі нотаріально посвідченого 17 жовтня 2014 року договору купівлі-продажу (а.с.1-2).

Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеси від 14 січня 2022 року відкрито провадження у справі (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_3 відзив на позов не подав.

Третя особа Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради надав письмові пояснення щодо реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб та підтвердив необхідність отримання ОСОБА_1 судового рішення для звернення до Департаменту для внесення змін до реєстру територіальної громади м. Одеси (а.с.23-24).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, в задоволенні позову відмовлено (а.с.58-60).

Висновок суду мотивовано не наданням доказів, які б відповідали критеріям щодо їх достатності, належності, допустимості та підтверджували обставини. Крім пояснень свідків іншого доказу викладених у позові обставин не надано, не підтверджено відсутність майна відповідача у спірному житловому приміщенні, не підтверджено не проживання відповідача за місцем своєї реєстрації саме без поважних причин.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 липня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. Суд неправильно витлумачив статтю 391 ЦК України, яка не містить вичерпаного переліку порушень права власника на захист права користування майном. Не має правового значення для суду, на яку правову норму посилається позивач, підставами позову є фактичні обставини, а не назви норми права. Фактичними обставинами, якими обгрунтовується позов, є: позивач є власником квартири; відповідач є членом сім`ї позивача; відповідач більш ніж один рік не проживає у спірній квартирі. При цьому, наявність поважних причин відсутності у спірній квартирі має довести відповідач, якщо він не визнає позов. У даній справі відповідач не надав жодних пояснень щодо позовних вимог, повідомлений належним чином про час і місце слухання справи за адресою своєї реєстрації. Відмова в позові зробить правову проблему для позивача такою, що не може бути вирішено. Суд неправильно оцінив пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Пояснення свідків є допустимим засобом доказування обставин відсутності у спірній квартирі майна відповідача, оскільки законом не встановлено інший порядок доказування таких обставин і не заборонено доказування саме поясненнями свідків. Пояснення свідка самі по собі є доказами, свідки не мають доводити суду правдивість своїх пояснень, що не перешкоджає учасникам процесу спростовувати їх пояснення шляхом надання інших доказів. З урахуванням попередження свідків під присягою про кримінальну відповідальність про надання завідомо неправдивих свідчень, презюмується їх правдивість. Свідок ОСОБА_5 , зокрема, підтвердив ту обставину, що відповідач не проживає у спірній квартирі більш ніж один рік та те, що поважні причини, які б перешкоджали поверненню до неї, відсутні. Саме побоювання відповідача повернення на територію України для добровільного зняття з реєстраційного обліку і є доказом відсутності поважних причин неповернення у спірну квартиру. Судом не взято до уваги, що сам факт обтяження житла реєстрацією відповідача створює обов`язок визнання за ним права проживання у спірній квартирі. Доведено допустимими доказами, що відповідач виселився з квартири добровільно, не проживає в квартирі понад рік та не має наміру в майбутньому проживати в квартирі. Припинення права користування відповідача спірним житлом відповідає вимозі пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції, оскільки позивач у зв`язку із збереженням за членом сім`ї права користування належним їм житлом позбавлена можливості отримувати житлові соціальні пільги та вимушена нести додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарг з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 з однієї сторони та ОСОБА_1 з другої сторони, посвідченого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. 17 жовтня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №4-1430, ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) набула у власність 284/1000 частки квартири під АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , та складається в цілому з шести житлових кімнат, житловою площею 77,2 кв.м, загальною площею 106,7 кв.м (а.с.6, 8-10).

За Відомостями №К7-295903-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку, наданими Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , в житловому приміщенні є зареєстрованим з 06 січня 2015 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили суду ту обставину, що ОСОБА_3 в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6 , не проживає більше року, вибув за межі України, майно відповідача в спірній квартирі відсутнє.

Право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом врегульовано статтею 405 ЦК України, відповідно до положень даної норми матеріального права члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.1); член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ч.2).

Отже, у розумінні частини 2 статті 405 ЦК України у випадку тривалого нездійснення членом сім`ї власника свого права користування, яке надає йому статті 405 ЦК, зокрема у разі відсутності без поважних причин понад один рік, він втрачає своє право користування, якщо інше не було встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом.

Позивач ОСОБА_1 є власником 284/1000 часток квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_6 . У даній квартирі зареєстровано з 2015 року місце проживання сина ОСОБА_1 ОСОБА_3 . Член сім`ї власника житла ОСОБА_1 . ОСОБА_3 не проживає в квартирі з 2018 року, перебуває за межами України, власного майна в квартирі не має.

Дані обставини підтверджені показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Показання свідків є допустимим засобом доказування обставин відсутності у спірній квартирі майна ОСОБА_3 та його не проживання. Попередження свідків про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих свідчень презюмує правдивість показань.

Перебування ОСОБА_3 за межами України та відсутність перешкод до повернення в Україну є доказом відсутності поважних причин неповернення у спірну квартиру.

Відповідач ОСОБА_3 не надав доказів поважності не проживання у спірній квартирі понад один рік. Домовленості між ОСОБА_3 та власником житла ОСОБА_1 щодо іншого, ніж передбачений статтею 405 ЦК України, права користування житлом, в тому числі й понад рік, не встановлено.

Факт реєстрації ОСОБА_3 у належному ОСОБА_1 житлі (спірній частці квартири) створює обов`язок для ОСОБА_3 проживати в квартирі.

Факт не проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі та відсутність поважних причин не проживання понад один рік доведені позивачем та не спростовані відповідачем.

Припинення з підстав частини 2 статті 405 ЦК України права користування ОСОБА_3 спірним житлом відповідає вимозі пропорційності та легітимній меті у розумінні статті 8 Конвенції, оскільки ОСОБА_1 при збереженні за відсутнім членом сім`ї права користування житлом у належному їй на праві власності нерухомому майні позбавлена права користування житловими соціальними пільгами та має перешкоди до відчуження цього майна.

Право ОСОБА_1 як власника житла порушено подальшим збереженням права члена сім`ї ОСОБА_3 , який відсутній без поважних причин понад один рік, на користування житлом. Порушене право підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом власника ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин статтю 405 ЦК України, неправильно витлумачив статтю 391 ЦК України, дав неналежну оцінку доказам, наданим позивачем на підтвердження втрати відповідачем свого права користування спірним житлом.

Зазначені обставини є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, - квартирою АДРЕСА_4 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова