Номер провадження: 22-ц/813/2118/23
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Комлевої О.С., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Подуст Т.П.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

від відповідача ОСОБА_2 не з`явились,

переглянувши справу №522/10994/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року у судді Кузнецової В.В., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 15 червня 2021 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що на підставі нотаріально посвідченого 23 травня 2008 року договору купівлі-продажу вона ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та брат ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) купили в рівних частках 471/1000 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому ОСОБА_2 оскаржив договір купівлі-продажу в судовому порядку та, отримавши у справі №2-11089/10 судове рішення на свою користь, зареєстрував за собою право власності на 471/1000 частку вказаної квартири. Після скасування рішення суду в справі №2-11089/10 ОСОБА_2 перешкоджає їй у відновленні права власності на частку квартири, не надає оригіналу договору, використовує квартиру виключно для проживання своєї сім`ї. Позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на 421/2000 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.1-2).

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 16 червня 2021 року відкрито провадження у справі (а.с.52).

Відповідач ОСОБА_2 відзив не подав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року позов задоволено; визнано за ОСОБА_1 право власності на 471/2000 часток квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; розподілені судові витрати (а.с.85-89).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 травня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові (а.с.96-99).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в наступному. 471/1000 часток квартири придбано за його кошти від продажу нерухомого майна в м. Кишинів Республіки Молдови. Кошти за домовленістю були переведені на рахунок сестри ОСОБА_1 , яка проживала в м. Одесі та мала банківський рахунок. За певної домовленості нерухоме майно було придбано в рівних частках, проте кошти продавцю сплачено ним особисто. ОСОБА_1 в квартирі ніколи не мешкала, наміру проживати в такій не висловлювала. ОСОБА_1 не має права на частку у спірній квартирі.

В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тими ж доводами, що й позов.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

Згідно Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (у шлюбі ОСОБА_6 ) (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_7 ) (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), посвідченого 23 травня 2008 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрованого в реєстрі за №2334, ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ) набули у власність в рівних частках кожний 471/1000 частину квартири АДРЕСА_2 , яка в цілому складається з чотирьох кімнат загальною площею 109,3 кв.м, житловою площею 56,3 кв.м (а.с.11, 15).

На підставі Договору купівлі-продажу від 23 травня 2008 року право приватної спільної часткової власності ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) та ОСОБА_10 ( ОСОБА_9 ) зареєстровано в Реєстрі права власності на нерухоме майно 26 травня 2008 року, реєстрацію здійснено КП Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» (а.с.17).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року в справі №2-11089/10, ухваленим в порядку заочного розгляду справи за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про зміну договору, визнання права власності, було змінено договір купівлі-продажу 471/1000 часток квартири АДРЕСА_2 та визнано одноособовим покупцем за договором ОСОБА_5 , визнано за ОСОБА_5 право власності на 471/1000 часток квартири АДРЕСА_2 . Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 травня 2015 року за заявою ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) заочне рішення від 27 грудня 2010 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.18).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року в справі №2-11089/10, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24 березня 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) про зміну договору купівлі-продажу, визнання права власності на 471/1000 часток квартири АДРЕСА_2 відмовлено (а.с.20-23, 29-34).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно 471/1000 частка квартири, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , зареєстрована 03 квітня 2012 року на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_11 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2010 року в справі №1-11089/10 (а.с.35-37).

Державним реєстратором прав на нерухоме майно державного підприємства «Центр обслуговування громадян» відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації права власності, форма власності: приватна, спільна часткова, на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з підстав відсутності оригіналу Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пашичевою Г.Л. 23 травня 2008 року за реєстровим №2073, а також оригіналу технічного паспорту від 15 травня 2008 року (а.с.38, 39).

Відповідно до положень статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У розумінні даної норми матеріального права позивач має довести обставини, що підтверджують його права на це майно як власника. До уваги можуть братися правовстановлюючі документи, показання свідків. Інші фактичні дані. Враховується також і презумпція правомірності володіння, за змістом якої володіння майном вважається правомірним, якщо інше не встановлено судом.

ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_3 ) набула право власності на нерухоме майно як то на частку квартири, що розташована за адресом: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пашичевою Г.Л. 23 травня 2008 року за реєстровим №2073, частка ОСОБА_1 у набутому майні становить 471/2000.

Право власності ОСОБА_1 на частку нерухомого майна не визнається ОСОБА_2 , який не надає правовстановлюючі документи для здійснення державним реєстратором державної реєстрації права ОСОБА_1 .

Зазначені обставини є підставою для визнання згідно статті 392 ЦК України права власності ОСОБА_1 на частку нерухомого майна, оскільки право власності не визнається іншим співвласником, та у ОСОБА_1 відсутній оригінал Договору купівлі-продажу від 23 травня 2008 року №2073.

Суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Наразі Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 23 травня 2008 року №2073 є чинним, за даним договором набувачами об`єкту купівлі-продажу були ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) в рівних частках.

Визнання права особистої приватної власності на спірне майно не є предметом розгляду у даній справі, тому доводи ОСОБА_2 щодо обставин набуття майна та належності такого виключно йому не оцінюються.

Право, за захистом якого ОСОБА_1 звернулась до суду, порушено та підлягає захисту шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на 471/2000 частку квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначення у абзаці 1 резолютивної частини рішення суду в найменуванні позовних вимог частки квартири «471/200» є помилковим і підлягає виправленню судом першої інстанції як описка та, відповідно, не слугує підставою для скасування рішення суду.

Правові підстави для відмови в позові відсутні.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2023 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді О.С.Комлева

Є.С.Сєвєрова