Номер провадження: 22-ц/813/7030/23
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

29.08.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О,М., Князюка О.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна, ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заяви про скасування заповіту, встановлення нікчемності заповіту, скасування та вилучення запису, визнання права на спадкування, -

встановила:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом, який було змінено, до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська В.В., ОСОБА_3 про встановлення нікчемності заяви про скасування заповіту, встановлення нікчемності заповіту, скасування та вилучення запису, визнання права на спадкування.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 червня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його у апеляційному порядку.

21 липня 2023 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С., подана з підстав існування обставин, які викликають у заявника сумніви в об`єктивності та неупередженості судді.

Заява обґрунтована тим, що у провадженні судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С. знаходилась цивільна справа № 522/17703/17 за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Приморський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 12 грудня 2017 року позов задовольнив. Визнав за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г., Кравця Ю.І. апеляційну скаргу ОСОБА_5 , як особи, яка не брала участі у справі, залишив без задоволення, а заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 01 квітня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Постанову апеляційного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У заяві про відвід ОСОБА_1 зазначає, що цивільна справа № 522/17703/17 є похідною від даної цивільна справи, та суддя Комлева О.С., яка винесла немотивовану постанову від 12 грудня 2018 року, є зацікавленою у розгляді справи на користь відповідача ОСОБА_2 та третьої особи - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Гарської В.В.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

За правилами п. 4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічна думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними та допустимими доказами.

Частина перша статті 129 Конституції України встановлює, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Колегія суддів доходить до висновку, що єдиною підставою заявленого ОСОБА_1 відводу судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С. є незгода заявника із судовим рішенням, ухваленим даною суддею при розгляді справи № 522/17703/17, однак, як вказувалось вище, незгода сторони із судовим рішенням колегії суддів в інший справі не може бути підставою для відводу.

Що стосується доводів заяви про відвід щодо нібито зацікавленості судді у розгляді справи на користь відповідача та третьої особи, то на підтвердження вказаного ОСОБА_1 не надано жодного належного доказу.

На підставі вказаного колегія суддів доходить до висновку, що викладені ОСОБА_1 у заяві про відвід судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С. доводи про існування обставин, які викликають сумніви в об`єктивності та неупередженості судді, ґрунтуються на припущеннях та є такими, що не підтверджені жодними доказами.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п. 45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п. 40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п. 44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п. 96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

Європейським судом з прав людини в рішенні по справі «Білуха проти України» (Заява № 33949/02) від 09 листопада 2006 року зазначено, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Згідно практики ЄСПЛ, несприятлива позиція суду з питань права сама по собі не породжує сумнівів в неупередженості (Castillo Algar 44). Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах; неприпустимими є гіпотези про можливий розвиток подій (Bulut).

Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. ст. 36-40, 268 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Визнати відвід, заявлений ОСОБА_1 судді Одеського апеляційного суду Комлевої О.С. - необґрунтованим.

Справу передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для виконання вимог, передбачених ч. 3 ст. 40 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді О.М. Таварткіладзе

О.В. Князюк