ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7814/23 Справа № 175/3248/22 Суддя у 1-й інстанції - Бойко О. М. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.

суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

-за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

27 жовтня 2022 року до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Позов мотивовано тим, що 07 червня 2013 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб. Від цього шлюбу у них є одна спільна дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначала, що на даний момент дитина проживає разом з нею.

Шлюб між нею та відповідачем розірвано рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 09.11.2017 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилися проживати разом з ОСОБА_1 , спорів про місце проживання дітей у сторін не було, відповідач сплачує аліменти відповідно до рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.10. 2017 року.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що донька має інвалідність та потребує занять з логопедом-дефектологом, що підтверджується Висновком лікарсько-консультативної комісії від 23.04.2018 року №55. В серпні 2019 року між позивачкою та логопедом-дефектологом ФОП ОСОБА_4 було укладено договір про надання медичних послуг з корекційних занять мовлення. Дитина пройшла курс занять з лютого 2021 року по лютий 2022 року, що підтверджується договором та копіями квитанцій про оплату послуг на загальну суму 37 236 грн.

Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дитину, які були понесені на відвідування занять логопеда-дефектолога з 01.02.2021 року по 28.02.2022 року в розмірі частини витрат, що становить 18 618 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ

29 березня 2023 рокурішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської областіпозовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитинузадоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були понесені на відвідування занять логопеда-дефектолога з 01.02.2021 року по 28.02.2022 року в розмірі частини витрат, а саме: у розмірі 18 618 грн.

Вирішено питання щодо судового збору.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У липні 2023 року, не погодившись із вказаним рішенням, відповідачем ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем до суду не було надано доказів того, що відповідач відмовляється в добровільному порядку оплачувати додаткові витрати на дитину. Позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ч.1 ст.16 ЦПК України, оскільки не містить доказів досудового врегулювання спору. Окрім цього, в позові не було зазначено ціну позову.

Зазначає, що позивач ніколи не повідомляла його про те, що їх донька відвідує приватного логопеда-дефектолога, у якому не було ніякої потреби, оскільки донька з 10.09.2021 року навчається в інклюзивному класі, де з донькою проводять індивідуальні заняття кваліфіковані логопед і дефектолог з кількістю індивідуально затверджених годин відповідно до медичних рекомендацій.

Позивачем не було надано беззаперечних доказів того, що дитина потребувала цих додаткових занять.

Наданий позивачем Консультативний висновок спеціалістів №34/2022-01 від 18.02.2022 року не є належним доказом, оскільки він був отриманий вже після закінчення занять з логопедом-дефектологом.

Відповідач вважає, що витрати на логопеда-дефектолога ФОП ОСОБА_4 не є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст.185 СК України, оскільки позивачем не доведено існування саме особливих обставин, які зумовили б необхідність проведення додаткових платних занять з дитиною.

Крім того, розмір сплачуваних ним аліментів цілком достатній для задоволення потреб і покриття витрат для забезпечення розвитку дитини.

Також зазначає, що на його утриманні знаходиться його матір ОСОБА_5 , яка потребує догляду і коштів на лікування.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Від інших учасників справи письмових заперечень на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, ціна позову складає 18 618 гривень, що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони проживали в шлюбі.

Також встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина мешкає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що не було спростовано відповідачем під час розгляду справи.

Всебічно та повно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були понесені на відвідування занять логопеда-дефектолога з 01.02.2021 року по 28.02.2022 року в розмірі частини витрат, що становить 18 618 грн.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на дитину, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дитиною-інвалідом, що підтверджується копією Медичного висновку №37 про дитину-інваліда віком до 18 років від 26 квітня 2022 року та копією посвідчення про інвалідність (а.с.11-12).

Згідно Консультативного висновку спеціалістів №34/2022-01 від 18.02.2022 року надано рекомендації для пацієнта ОСОБА_3 , до яких відноситься, зокрема, інклюзивне навчання з додатковими заняттями з логопедом (а.с.13-14).

Здійснення витрат на заняття дитини з логопедом-дефектологом, з яким ОСОБА_1 було укладено договір про надання медичних послуг від 01.02.2021 року, підтверджується копіями квитанцій про оплату послуг, наданими позивачем (а.с.20-22).

Колегія суддів приходить до висновку, що вказані витрати викликані особливими обставинами, пов`язаними з хворобою дитини та необхідним розвитком здібностей дитини, відповідно до її діагнозу, тому підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 , в розмірі витрат, що становить 18 618 гривень.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Згідно з усталеною практикоюЄвропейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2023 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: